ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.01.08 р.                     Справа № 33/297

Суддя господарського суду Донецької області Новікова Р.Г., при секретарі судового засідання Ващенко О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Сітнет” м. Донецьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк

про стягнення заборгованості в розмірі 2000грн. за надання правових послуг у серпні та вересні 2005р.

за участю представників:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Черашенський В.В. на підставі довіреності від 01.11.2007р.

На підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні було оголошено перерву з 09.01.2008р. по 14.01.2008р.

Суть справи: ТОВ „Сітнет” м. Донецьк звернулося до ТОВ„Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк з позовною заявою про стягнення заборгованості в розмірі 2000грн. за надання правових послуг у серпні та вересні 2005р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на договір про юридичне обслуговування від 08.11.2004р., довіреність №2 від 01.03.2005р., акти виконаних робіт, статті 22, 509, 526 Цивільного кодексу України.

Як зазначає позивач, між сторонами був укладений договір на юридичне обслуговування від 08.11.2004р. ТОВ „Сітнет” м. Донецьк виконало всі умови, визначені цим договором, але відповідач не сплатив послуги в повному обсязі.

Щомісяця на адресу відповідача направлялись листи з актами виконаних робіт, які не повертались товариством. Відмова від виконаних робіт та отриманих послуг також не надсилалась відповідачем.

Відповідно до положень статті 509 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач вважає необґрунтованою відмову відповідача від оплати одержаної юридичної допомоги і на підставі викладених норм Цивільного кодексу України наполягає на стягненні заборгованості в розмірі 2000грн. за надання правових послуг у серпні та вересні 2005р.

У відзиві, наданому до суду 12.12.2007р., відповідач не визнав заявлені вимоги та зазначив про наявність підстав для припинення провадження у справі згідно пунктів 1 та 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. А саме – через те, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України; є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідач зазначив, що в провадженні господарського суду Донецької області розглядалась справа №1/92, за результатами провадження якої суд відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ „Сітнет” м. Донецьк до ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 2000грн. за надання правових послуг у липні та вересні 2005р.

Не відкликана довіреність, видана на ім’я Іванової Тетяни Борисівни, не свідчить про те, що договірні відносини продовжувались між сторонами. Якщо Іванова Т.Б. виконувала які-небудь юридичні послуги, то спір щодо цих відносин має розглядатись не в господарському суді.

У запереченнях на відгук та поясненнях, наданих до суду 24.12.2007р., позивач додатково зазначив, що у порівнянні із справою №1/92 в справі №33/297 наявний інший предмет спору.

Також позивач зазначає, що довіреність, видана на ім’я Іванової Тетяни Борисівни, не була предметом розгляду у справі №1/92.

Листом №179 від 28.10.2005р. відповідач повідомив про розірвання договору на юридичне обслуговування з 01.10.2005р. Листом №07/11-02 від 07.11.2005р. позивач узгодив дату розірвання договору з 01.11.2007р. При цьому, відповідачем були сплачені послуги за жовтень 2005р.

В якості доказів надання послуг за серпень-вересень 2005р. позивач надав звіти за серпень та вересень 2005р. та заяви.

В судове засідання від 14.01.2008р. представник відповідача надав копію платіжного доручення №15337 від 01.09.2005р. та наполягав на тому, що вартість юридичних послуг за серпень 2005р. згідно рахунку №07/31-1 від 31.07.2005р. ним сплачена.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши наявні докази у справі, ознайомившись з правовою позицією сторін, що викладена письмово, наявна у матеріалах справи, господарський суд встановив.

ТОВ „Сітнет” м. Донецьк звернулося до ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк з позовною заявою про стягнення заборгованості в розмірі 2000грн. за надання правових послуг у серпні та вересні 2005р.

В якості підстав пред’явлення позову (обставин якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача) позивач посилається на надання юридичного обслуговування згідно положень договору на юридичне обслуговування від 08.11.2004р., укладеного між ТОВ „Ситнет” (далі – виконавець) і Донецькою філією ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” (далі – замовник), та довіреності №2 від 01.03.2005р., виданої на ім’я Іванової Тетяни Борисівни.

За умовами договору на юридичне обслуговування від 08.11.2004р., замовник щомісяця сплачує виконавцю 1000грн. без ПДВ. Оплата здійснюється в безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця щомісяця до 5 числа місяця, наступного за звітним. Термін дії договору сторонами визначений до 08.02.2005р.

Згідно положень статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є - договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Відповідно до статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

За умовами статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи.

Відповідно до наданих позивачем документів (витяг з трудової книжки, наказ №03/4-2 від 04.03.2003р.) Іванова Т.Б. була прийнята на посаду заступника директора ТОВ „Ситнет”.

Відповідно до положень пункту 2.1 договору на юридичне обслуговування від 08.11.2004р. замовник повинен видати довіреність на осіб, які є працівниками виконавця для участі в судових процесах та інших структурах. Довіреність №2 від 01.03.2005р. була видана відповідачем на ім’я Іванової Тетяни Борисівни.

Згідно листів №10/171 від 17.10.2005р., №09/051 від 05.09.2005р., наданих позивачем до суду, на адресу ТОВ „Ситнет” направлялись рахунки та акти виконаних робіт за серпень-вересень 2005р. за договором №205 від 08.06.2005р., який не стосується предмету спору.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Тому суд не приймає до уваги вказані листи як докази по справі.

Відповідно до змісту листа №11/071 від 07.11.2005р. на адресу ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк направлялись рахунок та акти виконаних робіт за жовтень 2005р. за договором від 08.11.2004р.

Згідно листа №25/01-1 від 25.01.2006р. на адресу Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” направлялись рахунки фактури та два екземпляри актів виконаних робіт за вересень та жовтень 2005р. за договором від 08.11.2004р. В цьому ж листі позивач зазначив про наявність заборгованості з оплати послуг за договором від 08.11.2004р. за серпень та вересень 2005р. та просив погасити її в 5-денний строк.

В подальшому, на адресу ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк та його Донецької філії була направлена претензія №02/151 від 15.02.2006р., в якій містилась вимога про сплату заборгованості за договором від 08.11.2004р. в розмірі 2000грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 03.05.2006р. у справі №1/92 було відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ „Сітнет” м. Донецьк до ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 2000грн. за надання правових послуг у липні та вересні 2005р. за договором на юридичне обслуговування від 08.11.2004р.

Вказане рішення не оскаржене, не скасоване, набрало законної сили та є обов'язковим до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Під час розгляду справи №1/92 судом було встановлено, що роботи у липні та вересні 2005р. були виконані ТОВ „Сітнет” м. Донецьк за межами строку дії договору і вони є самостійними вимогами.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із статтею 32 доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, відповідно до положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Предметом розгляду в даному випадку є вимоги ТОВ „Сітнет” м. Донецьк до ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 2000грн. за надання правових послуг у серпні та вересні 2005р.

Враховуючи вищевикладене, обставини встановлені судом під час розгляду справи №1/92, не доводяться знову при вирішенні справи №33/297. Тому суд вважає, що вимоги позивача виконані за межами строку дії договору на юридичне обслуговування від 08.11.2004р.

Крім того, представником відповідача наданий екземпляр платіжного доручення №15337 від 01.09.2005р. Як вбачається зі змісту призначення платежу цього документу, оплата здійснюється послуг за серпень 2005р. згідно рахунку №07/31-1 від 31.07.2005р. Таким чином, на момент звернення до суду було відсутнє порушення права позивача.

Слід також зазначити, що оплата відповідачем рахунків за юридичні послуги в розмірі 1000грн. від 30.10.2005р. та від 31.07.2005р. є реалізацією підприємством права розпоряджатись коштами на свій розсуд.

Що стосується посилань позивача на норми статей 509 та 526 Цивільного кодексу України слід відзначити наступне.

Дійсно, відповідно до положень статті 509 та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проте слід відзначити, що згідно до умов статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В даному випадку мова йде про стягнення плати за надані послуги з юридичного обслуговування в розмірі 2000грн. в серпні та вересні 2005р. за межами дії договору на юридичне обслуговування від 08.11.2004р.

Відповідно до умов статей 901 - 907 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Окрім договору на юридичне обслуговування від 08.11.2004р., в матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами був узгоджений розмір плати за послуги з юридичного обслуговування в серпні та вересні 2005р. та надавалось завдання на виконання певних послуг.

Суд не приймає до уваги посилання позивача в якості підстави виникнення у відповідача зобов’язань з оплати ТОВ „Сітнет” м. Донецьк послуг з юридичного обслуговування в серпні та вересні 2005р. лише на підставі довіреності, виданої на ім’я Іванової Тетяни Борисівни.

За умови встановлення рішенням господарського суду Донецької області у справі №1/92 від 03.05.2006р. факту виконання послуг в липні та вересні 2005р. за межами дії договору на юридичне обслуговування від 08.11.2004р., довіреність №2 від 01.03.2005р. не може слугувати підставою для стягнення заборгованості в розмірі 2000грн. за надання правових послуг у серпні та вересні 2005р.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ТОВ „Сітнет” м. Донецьк до ТОВ„Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 1000грн. за надання правових послуг у серпні 2005р.

Згідно із положеннями пункту 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідно до змісту рішення господарського суду Донецької області від 03.05.2006р. у справі №1/92 вимоги ТОВ „Сітнет” м. Донецьк до ТОВ„Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк про стягнення заборгованості за надання правових послуг у вересні 2005р. вже були предметом розгляду за тих самих підстав.

Враховуючи викладене, суд припиняє провадження в частині стягнення з ТОВ„Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк заборгованості за надання правових послуг у вересні 2005р. в розмірі 1000грн.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, передбаченому ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 1, 2, 4, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 21, 22, 33, 34, 35, 36, 49, п.2 ст.80, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ТОВ „Сітнет” м. Донецьк до ТОВ„Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 1000грн. за надання правових послуг у серпні 2005р. – відмовити.

Провадження у справі щодо стягнення з ТОВ„Торговий дім „Західна молочна група” м. Луцьк в особі Донецької філії ТОВ „Торговий дім „Західна молочна група” м. Донецьк заборгованості за надання правових послуг у вересні 2005р. в розмірі 1000грн. припинити.

В судовому засіданні від 14.01.2008р. проголошений повний текст рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його прийняття до Донецького апеляційного господарського суду.

Суддя Новікова Р.Г.