ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" жовтня 2008 р.

Справа № 31/84-08-3545

Позивач: ВАТ «Приладобудівник»

Відповідач: ТОВ «Агрофірма «Балта»

про стягнення 254 372 грн.

Суддя господарського суду

Одеської області Лєсогоров В.М.

В засіданні приймали участь представники:

від позивача: Дивинський Ю.С.

від відповідача: не з’явився

Суть спору: про стягнення заборгованості по договору в сумі 254 372 грн.

Представник позивача позов підтримав, та пояснив, що 25.11.2005 року позивач повернув відповідачу 60 000 грн., та 17.02.2006 року позивач повернув відповідачу 50 000 грн. Між сторонами не має письмового договору про повернення позивачем відповідачу платежів по договору вказаному в позові.

Матеріалами справи встановлено:

16.08.2005 року сторони уклали договір № 118, відповідно до умов якого позивач зобовґязався виготовити та поставити відповідачу обладнання відповідно до специфікації (додаток № 1). Ціна обладнання складає 875 946 грн. Відповідач зобовґязався сплатити за обладнання наступним чином: 80% - попередня оплата, 10% - після письмового повідомлення про готовність обладнання до відвантаження, 10% - після монтажу обладнання та підписання акта прийому –передачі виконаних робіт (слід указати, що за цим договором позивач не зобовґязаний здійснювати монтаж обладнання).

Додатком № 1 до вказаного договору сторони встановили найменування, кількість, ціни на обладнання, ціну монтажних та пуско –налагоджувальних робіт (хоча за договором позивач не зобовґязаний здійснювати монтаж обладнання) на загальну суму 875 946 грн.

17.11.2005 року сторони уклали договір № 1 яким договір від 16.08.2005 року № 118 виклали у інший редакції. Відповідно до цього договору позивач зобовґязався виготовити, поставити, провести роботи по монтажу та пуску обладнання для виробництва кормів (обладнання комбікормового заводу) потужністю 70 тон на добу, відповідно до специфікації (додаток № 1). Відповідач зобовґязався сплатити позивачу 875 946 грн. наступним чином: 50% - попередня оплата до 15.12.2005 року, 30% - після поставки обладнання у повному обсязі, та підписання акту прийому –передачі, 20% - після закінчення монтажних та пуско –налагоджувальних робіт, та підписання акту виконаних робіт протягом 3-х робочих днів.

01.03.2006 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до вказаного договору, відповідно до умов якої встановили нову ціну договору у сумі 995 128 грн. 80 коп. Крім того сторони доповнили та змінили додаток № 1.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу обумовлене договором обладнання та виконав монтажні та пуско –налагоджувальні роботи на загальну суму 995 128 грн. 80 коп., що підтверджено накладними за період з 30.09.2005 року по 31.07.2006 року, актом від 22.11.2007 року на поставку обладнання, актами від 17.03.2007 року та від 22.11.2007 року на виконання робіт.

Відповідач в свою чергу сплатив позивачу на виконання вказаного договору 850 756 грн. 80 коп., що підтверджено виписками по рахунку.

Відповідно до ст. 193 ГК України - суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Заборгованість відповідача перед позивачем по договору складає 144 372 грн., що зумовлює часткове задоволення позову.

З приводу тверджень позивача про повернення відповідачу грошових коштів слід звернути увагу на наступне.

18.08.2005 року відповідач перерахував позивачу 150 000 грн. з призначенням платежу –попередня оплата по договору 118 від 16.08.2005 року.

Листом від 25.11.2005 року № 40 відповідач запропонував позивачу повернути відповідачу помилково зараховані кошти в сумі 150 000 грн. які були перераховані за платіжним дорученням № 1 від 18.08.2005 року.

25.11.2005 року позивач перерахував відповідачу 60 000 грн. з призначенням платежу – помилково перераховані кошти, що підтверджено випискою по рахунку.

17.02.2006 року позивач перерахував відповідачу 50 000 грн. з призначенням платежу – помилково перераховані кошти, що підтверджено випискою по рахунку.

Платіж від 18.08.2005 року на суму 150 000 грн. здійснений відповідачем на виконання діючого договору в звґязку із чим є правомірним та не помилковим.

Лист від 25.11.2005 року № 40 по перше містить неправдиві відомості щодо помилковості платежа від 18.08.2005 року, по друге не є формою договору, в звґязку із чим не створює у сторін будь – яких цивільних прав та обовґязків.

Представник позивача пояснив, що між сторонами не має письмового договору про повернення позивачем відповідачу платежів по договору вказаному в позові.

Викладене свідчить про те, що відповідач сплативши позивачу 18.08.2005 року 150 000 грн. виконав своє договірне зобовґязання на цю суму. В свою чергу позивач набув право власності на вказану грошову суму. Після набуття позивачем права власності на вказану грошову суму, будь –яке розпорядження позивачем цією грошовою сумою не має юридичного відношення до договору від 16.08.2005 року № 118 (нова редакція від 17.11.2005 року № 1). 25.11.2005 року та 17.02.2006 року без достатньої правової підстави (без договору) позивач перерахував відповідачу 110 000 грн. власних грошових коштів, вказавши у призначенні платежу про те, що грошові кошти перераховуються помилково, внаслідок чого між сторонами стосовно цієї суми виникли цивільні правовідносини недоговірного характеру, які врегульовані ст. 1212 ЦК України.

У поточній справі позовні вимоги позивача обгрунтовані договором, будь –яких позовних вимог про стягнення з відповідача 110 000 грн. на підставі ст. 1212 ЦК України позивач не заявляв.

Судові витрати у справі по держмиту та за ІТЗ судового процесу покладаються на сторони пропорційно задоволеної вимоги.

Доказів витрат на відрядження позивач не надав.

Відповідно до ст. 84 ГПК України - в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами.

Отже, господарський суд має в резолютивній частині рішення вирішити питання про стягнення з відповідача на користь позивача частини фактично понесених позивачем судових витрат у справі і вирішити питання про покладення на позивача частини фактично понесених ним судових витрат у справі в зв`язку з частковою відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Агрофірма «Балта»код 33521110 (Одеська область, Балтський район, с. Пасіцели) на користь ВАТ «Приладобудівник»код 05755111 (м. Овруч, вул. Металістів, 10) –144 372 грн., 1 443 грн. 72 коп. по держмиту, 66 грн. 97 коп. за ІТЗ судового процесу.

В іншої частині в задоволенні позову –відмовити.

Покласти на ВАТ «Приладобудівник»судові витрати у справі по держмиту в сумі 1 100 грн. та за ІТЗ судового процесу в сумі 51 грн. 03 коп.

Рішення набуває законної сили з 08.11.2008 р.

Суддя Лєсогоров В. М.