СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

11 березня 2008 року

Справа № 2-11/14508-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Ткаченка М.І.,

суддів                                                                      Дугаренко О.В.,

Котлярової О.Л.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Горашко Є. О., дов. № 03/01-471 від 11.02.2008 р. (Ялтинський міський центр зайнятості);

позивача: Рубанік М. М., директор (Ялтинський міський центр зайнятості);

відповідача: Лицман К. В., дов. № 51 від 05.02.2008 р. (Відкрите акціонерне товариство "Готельний комплекс "Ялта-Інтурист");

розглянувши апеляційну скаргу Ялтинського міського центру зайнятості на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Цикуренко А.С. ) від 04 грудня 2007 року по справі № 2-11/14508-2007А

за позовом Ялтинського міського центру зайнятості (вул. Ленінградська, 14/2,Ялта,98600)

до Відкритого акціонерного товариства "Готельний комплекс "Ялта-Інтурист" (вул. Дражинського, 50,м.Ялта,98600)

про стягнення 133126,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду АР Крим від 04 грудня 2007 року по справі № 2-11/14508-2007А у задоволені позову Ялтинського міського центру зайнятості до Відкритого акціонерного товариства „Готельний комплекс „Ялта-Інтурист” (далі - ВАТ „Готельний комплекс „Ялта-Інтурист”) про стягнення 133126,16 грн., відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Ялтинський міський центр зайнятості звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, котрим задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку скаржника судом першої інстанції необґрунтовано зроблено висновок, що тільки начальник інспекції має право застосовувати економічні санкції до підприємств на підставі пункту 8 „г” Положення про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення. Однак в цьому положенні не конкретизовано круг посадових осіб Інспекції, уповноважених на підписання актів о застосуванні економічних санкції, а отже, робітники інспекції мають рівні права та повноваження у рамках діючого законодавства.

Також, заявник апеляційної скарги зазначає, що відсутність нормативно визначеного порядку стягнення штрафу за невиконання статті 20 Закону України „Про зайнятість населення” не лишає центр зайнятості права стягувати суму штрафу через адміністративний суд.

18 лютого 2008 року від ВАТ „Готельний комплекс „Ялта-Інтурист” надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу Ялтинського міського центру зайнятості залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням про заміну складу колегії від 11 березня 2008 року, у зв’язку з хворобою судді Антонової І.В. та з метою дотримання графіку розгляду справ, суддю Антонову І.В. замінено на суддю Дугаренко О.В.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до вимог статей 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

8 червня 2007 року спеціалістами Інспекції по контролю за здійсненням законодавства про зайнятість складено акт № 61 про порушення законодавства про зайнятість населення.

Як вбачається з вказаного акту № 61, ВАТ „Готельний комплекс „Ялта-Інтурист”, порушило норми передбачені пунктом 5 статті 20 Закону України „Про зайнятість населення” у зв’язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією, а саме: звільнення 6 грудня 2006 року робітника - Бабич І.В. Інформацію про заплановане звільнення вказаного робітника до Ялтинського міського центру зайнятості не направлено.

Також, спеціалістами Інспекції по контролю за здійсненням законодавства про зайнятість складено акт № 62 від 08.06.2007 р. про порушення законодавства про зайнятість населення.

Із змісту вказаного акту № 62 вбачається, що ВАТ „Готельний комплекс „Ялта-Інтурист” порушило норми передбачені пунктом 5 статті 20 Закону України „Про зайнятість населення” у зв’язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією, а саме: звільнення 23 січня 2007 року робітників - Сминкової Т.А., звільнення 5 лютого 2007 року - Николаєнко Т.П., Орлової В.В., Соколової Л.М., Качерової А.И., Кабанової Г.Н., звільнення 6 лютого 2007 року - Скальської Л.С., звільнення 8 лютого 2007 року - Вавилової Н.И., звільнення 26 лютого 2007 року - Недоступ С.Т.

Звіт про заплановане звільнення вище перерахованих робітників в Ялтинський міський центр зайнятості скерували тільки 15 лютого 2007 року за вхідним № 170, що є порушенням встановленого двохмісячного строку.

Відповідно до актів № 61 від 8 червня 2007 року та № 62 від 8 червня 2007 року ВАТ „Готельний комплекс „Ялта-Інтурист” нарахована сума штрафу за визначені у цих актах правопорушення, а саме, відповідно до акту № 61 сума штрафу складає 12 810,66 грн. та за актом № 62 сума штрафу складає 120 315,50 грн.

ВАТ „Готельний комплекс „Ялта-Інтурист” у добровільному порядку суму штрафу не сплатило.

Вказані обставини явилися підставою для звернення Ялтинського міського центру зайнятості до господарського суду з позовом до ВАТ „Готельний комплекс „Ялта-Інтурист” про стягнення 133126,16 грн.

Постановою господарського суду АР Крим від 0 грудня 2007 року по справі № 2-11/14508-2007А у задоволені позову відмовлено.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін вважає, що відсутні підстави для скасування постанови суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 18 Закону України „Про зайнятість населення” державна служба зайнятості складається з Державного центру зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України, центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських, районних, міськрайонних, міських і районних у містах центрів зайнятості, центрів організації професійного навчання незайнятого населення і центрів професійної орієнтації населення, інспекцій по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення (пункт 1 статті 18), у складі державної служби зайнятості створюється інспекція, що здійснює контроль за виконанням законодавства про зайнятість підприємствами, установами й організаціями, незалежно від форм власності і господарювання, фермерами та іншими роботодавцями (пункт 4 статті 18).

Пунктами 5, 6 статті 20 Закону України „Про зайнятість населення” встановлено, що при вивільненні працівників у зв’язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, повідомляють про це не пізніш як за два місяці у письмовій формі державну службу зайнятості, вказуючи підстави і строки вивільнення, найменування професій, спеціальностей, кваліфікації, розмір оплати праці, а в десятиденний строк після вивільнення - списки фактично вивільнених працівників.

У разі неподання або порушення строків подання цих даних стягується штраф у розмірі річної заробітної плати за кожного вивільненого працівника. Ці кошти зараховуються до державного фонду сприяння зайнятості і використовуються для фінансування заходів по працевлаштуванню та соціального захисту вивільнюваних працівників.

Порядок стягнення та розмірі штрафів за невиконання вимог цієї статті з підприємств, установ і організацій встановлюються законодавством України.

У Положенні про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.1991 р. № 47 визначено повноваження інспекції щодо порядку стягнення штрафу за неподання даних про фактично вивільнених працівників; зокрема, у підпункті “г” пункту 8 встановлено, що інспекції надається право застосовувати економічні санкції до підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності й господарювання, за порушення законодавства про зайнятість населення, передбачені статтями 5 і 20 Закону України „Про зайнятість населення” і за недодержання вимог статей 8 і 18 зазначеного Закону.

Таким чином, Положенням про інспекцію по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення, не встановлено право спеціаліста по контролю за додержанням законодавства про зайнятість населення регіонального центру зайнятості на застосування економічних санкцій. Отже, з огляду на викладені положення нормативних актів застосовувати економічні санкції за порушення законодавства про зайнятість населення, передбачені статтею 20 Закону, має право виключно начальник, а не спеціалісти Інспекції..

Отже, акти № 61 від 8 червня 2007 року та № 62 від 8 червня 2007 року не можуть бути підставою для стягнення штрафу, тому що позивач не надав належних доказів того, що він прийнятий особою, яка має такі повноваження.

Таким чином судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки суперечать нормам чинного законодавства.

З урахуванням викладеного судова колегія дійшла висновку, що постанова у справі прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вимоги Ялтинського міського центру зайнятості, викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування постанову місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 195, 198 (пункт 1), 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ялтинського міського центру зайнятості залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04 грудня 2007 року по справі № 2-11/14508-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову або ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        М.І. Ткаченко

Судді                                                                      О.В. Дугаренко

О.Л. Котлярова