ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.08 Справа № 33/92

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи :

за позовом:

Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»(м. Львів)

до відповідача:

Львівського заводу збірних конструкцій (м. Львів)

про :

стягнення 5 993 (п’ять тисяч дев’ятсот дев'яносто три) грн. 77 коп. (з яких: 5575,23 грн. –основний борг, 148,59 грн. –пеня, 24,31 грн. –3 % річних, 245,64 грн. –інфляційні)

Суддя: Цікало А.І.

При секретарі: Герасименко В.С.

Представники:

Прокуратури:

Топій Т.В. –посвідчення № 157 від 13.12.2007 р.

Позивача:

Охріменко В.В. –представник (довіреність № 1 від 02.01.2008 р.)

Відповідача:

Долінська О.З. –представник (довіреність № 243 від 19.03.2008 р.)

Представникам сторін, присутнім в судовому засіданні, роз’яснено їх права та обов’язки відповідно до ст. 22 ГПК України, зокрема право заявляти відводи.

20.03.2008 р. представники сторін, присутні в судовому засіданні, звернулись до суду з клопотанням про нездійснення технічної фіксації судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Прокурором Залізничного району м. Львова в інтересах держави уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»(м. Львів) подано позов до Львівського заводу збірних конструкцій (м. Львів) про стягнення 5 993 (п’ять тисяч дев’ятсот дев'яносто три) грн. 77 коп. (з яких: 5575,23 грн. –основний борг, 148,59 грн. –пеня, 24,31 грн. –3 % річних, 245,64 грн. –інфляційні).

Ухвалою господарського суду Львівської області від 07.03.2008 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 20.03.2008 року.

Прокурор вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.03.2008 р. виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Позивач вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.03.2008 р. виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

В судовому засіданні 20.03.2008 р. представник позивача представив суду лист, яким він направив на адресу відповідача акт взаємних розрахунків.

Представники прокуратури та позивача позов підтримали частково, просили суд задоволити позовні вимоги в частині стягнення 1 542 (одна тисяча п’ятсот сорок дві) грн. 21 коп. з підстав наведених у заяві та поясненнях.

Відповідач вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 07.03.2008 р. виконав, відзив на позов представив, проти позову, у встановленому чинним законодавством України порядку, заперечив, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

19.03.2008 р. до суду за вх. № 6612, від відповідача поступив відзив на позов, в якому він заперечив позовні вимоги.

В судовому засіданні 20.03.2008 р, представник відповідача представив суду :

-          акт звірки взаємних розрахунків від 17.03.2008 р., згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на вказану дату становить 1542,21 грн.;

-          платіжні доручення про оплату вартості наданих послуг за період вказаний у позовній заяві.

Представник відповідача позов заперечив в частині стягнення 4 451 (чотири тисячі чотириста п’ятдесят одна) грн. 56 коп. (з яких: 4033,02 грн. –основний борг, 148,59 грн. –пеня, 24,31 грн. –3 % річних, 245,64 грн. –інфляційні), просив суд відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог з підстав наведених у відзиві та поясненнях.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, заслухавши пояснення осіб присутніх в судовому засіданнях, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Прокуратурою при проведенні перевірки встановлено, що 01.10.2002 р. між ЛКП „Залізничнетеплоенерго” та Львівським заводом збірних конструкцій було укладено договір № 2043 про постачання теплової енергії в гарячій воді (копія в матеріалах справи).

Відповідно до умов Договору енергопостачальна організація здійснює постачання споживчої енергії в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов’язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені договором.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач частково проводив оплату за надані послуги:

-          згідно рахунку № 10-2064 від 31.10.2007 р. на суму 1308,89 грн., платіжним дорученням № 4381 від 02.11.2007 р. проведено оплату в розмірі 1308,89 грн. (сплачено повністю);

-          згідно рахунку № 11-2064 від 30.11.2007 р. на суму 1710,46 грн., платіжним дорученням № 4696 від 07.12.2007 р. проведено часткову оплату в розмірі 1282,85 грн. (недоплата 427,61 грн.);

-          згідно рахунку № 12-2064 від 31.12.2007 р. на суму 4458,40 грн., платіжним дорученням № 4948 від 04.01.2008 р. проведено часткову оплату в розмірі 3343,80 грн. (недоплата 1114,60 грн.);

-          згідно рахунку № 1-2064 від 31.01.2008 р. на суму 5341,91 грн., платіжним дорученням № 5175 від 08.02.2008 р. проведено оплату в розмірі 5341,91 грн. (сплачено повністю);

-          згідно рахунку № 2-2064 від 25.02.2008 р. на суму 4239,95 грн., платіжним дорученням № 5413 від 07.03.2008 р. проведено оплату в розмірі 4239,95 грн. (сплачено повністю).

Таким чином відповідачем недоплачено 1542,21 грн. за листопад та грудень 2007 р.

Сума заборгованості в розмірі 1542,21 грн. підтверджується розрахунком вартості теплової енергії, рахунками та платіжними дорученнями (копії в матеріалах справи).

За неналежне виконання відповідачем зобов’язань, позивачем правомірно нараховано, відповідно до ст. 625 ЦК України: 347,61 грн. –3% річних та 2 714,70 грн. - інфляційних.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 148,59 грн. –пеня, 24,31 грн. –3 % річних, 245,64 грн. –інфляційні, хоча в розрахунку таких ним не враховано оплати, які проводились відповідачем, котрі вказані вище.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов’язань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з пунктом 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом.

За рішенням Конституційного Суду України № З-рп/99 від 08.04.1999 року під поняттям “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах” потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. В контексті пункту 2 статті 121 Конституції України приписи пункту 3 частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до господарського суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ та організацій незалежно від їх підпорядкування та форм власності.

Згідно з Указом Президента України від 15.12.1999 року №1752/99 „Про систему центральних органів виконавчої влади” та Законом України „Про джерела фінансування органів державної влади” до системи органів виконавчої влади належать Кабінет Міністрів України, міністерства, комітети, агентства, служби, адміністрації, департаменти, комісії, управління, палати, фонди, інспекції, бюро та інші центральні органи виконавчої влади і місцеві державні адміністрації.

Львівське комунальне підприємство „Залізничнетеплоенерго” належить до комунальної власності, основним предметом діяльності якого є виробництво і відпуск теплової енергії споживачам.

Органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Львівська міська рада, яка наділена повноваженнями в галузі житлово-комунального господарства, а саме забезпечення населення та юридичних осіб тепловою енергією.

Оскільки „інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, і ця заява, за статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в господарському суді.

Враховуючи викладене, суд вважає, що прокурор правомірно звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства „Залізничнетеплоенерго”, оскільки „інтереси держави” є оціночним поняттям і прокурор чи його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому ж саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи, що позивачем представлено не достатньо належних, об’єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги заперечив, докази частково погашення заборгованості представив, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення”, суд прийшов до висновку, що позовна заява Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»(м. Львів) до Львівського заводу збірних конструкцій (м. Львів) є обґрунтованою і підлягає до задоволення в частині стягнення 1 542 (одна тисяча п’ятсот сорок дві) грн. 21 коп. –основного боргу.

В частині стягнення 4 033 (чотири тисячі тридцять три) грн. 02 коп. –основного боргу провадження у справі слід припинити у зв’язку із сплатою відповідачем вказаної суми та відсутністю предмету спору в цій частині.

В частині стягнення 148,59 грн. –пені, 24,31 грн. –3 % річних та 245,64 грн. –інфляційних - слід відмовити.

Відповідно до п. а) ч. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (із змінами і доповненнями), ставка державного мита із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів, встановлюється в розмірі 1 % від ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 102 грн.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 11, 202, 204, 205, 206, 509, 510, 526, 530, 548, ЦК України, ст.ст. 174, 179, 193, 216, 218 ГК України, ст.ст. 43, 33, 43, 49,80, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов Прокурора Залізничного району м. Львова в інтересах держави уповноваженого органу Львівської міської ради в особі Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»(м. Львів) до Львівського заводу збірних конструкцій (м. Львів) про стягнення 5 993 (п’ять тисяч дев’ятсот дев'яносто три) грн. 77 коп. (з яких: 5575,23 грн. –основний борг, 148,59 грн. –пеня, 24,31 грн. –3 % річних, 245,64 грн. –інфляційні) –задоволити частково.

2.          Стягнути з Львівського заводу збірних конструкцій (вул. Городоцька, 222, м. Львів, 79000; ) на користь Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго»(вул. С.Петлюри, 4а, м. Львів, 79054; ) –1 542 (одна тисяча п’ятсот сорок дві) грн. 21 коп. –основного боргу.

3.          В частині стягнення 4 033 (чотири тисячі тридцять три) грн. 02 коп. –основного боргу - провадження у справі припинити.

4.          В частині стягнення 148,59 грн. –пені, 24,31 грн. –3 % річних та 245,64 грн. –інфляційних –відмовити.

5.          Стягнути з Львівського заводу збірних конструкцій (вул. Городоцька, 222, м. Львів, 79000; ) в дохід Державного бюджету України (р/р 0006 Банк УДК у Львівській області, МФО 825014, отримувач: ВДК Личаківського району м. Львова, , код платежу 22090200, символ звітності банку 092) –303 (триста три) грн. 98 коп. державного мита.

6.          Стягнути з Львівського заводу збірних конструкцій (вул. Городоцька, 222, м. Львів, 79000; ) в дохід Державного бюджету (р/р 0006 в ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014; отримувач: УДК у Личаківському районі м. Львова, , код платежу 22050000) –118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. –витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

7.          Накази видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                                            Цікало А.І.