АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем
України

15.01.2008  року
Справа № 7/545

Луганський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Семендяєвої
І.В.

суддів                                                  Баннової Т.М.

Журавльової Л.І.

за участю секретаря

судового засідання                               Антонової І.В.

та представників сторін:

від  позивача
- ОСОБА_2,
адвокат, довіреність від 04.06.07 № 25;

від
першого відповідача             -
Коростельов К.Є., довіреність від 02.01.06 б/н,

від
другого відповідача                     -
Коростельов К.Є., довіреність від 31.08.07 б/н,

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                               Фізичної особи
-підприємця

ОСОБА_1, смт. Новоайдар

Луганської
області

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від
03.12.07 (підписано 06.12.07)

по справі                                        № 7/545
(суддя Калашник Т.Л.)

за позовом
Фізичної особи -підприємця

ОСОБА_1, смт. Новоайдар

Луганської
області

до першого відповідача                    Дочірнього підприємства
„ЛІО” СП „Новоайдарський

комбінат громадського харчування”,

смт. Новоайдар Луганської області

до другого відповідача                    Спільного підприємства
„Новоайдарський комбінат

громадського харчування”, смт.
Новойдар

Луганської області

про
зобов'язання повернути обладнання

на суму 7 885 грн. 00 коп.

за зустрічним позовом                     Дочірнього підприємства
„ЛІО” СП „Новоайдарський

комбінат громадського
харчування”,

смт. Новоайдар Луганської області

Спільного підприємства „Новоайдарський комбінат

громадського харчування”, смт.
Новойдар

Луганської області

до
Фізичної особи -підприємця

ОСОБА_1, смт. Новоайдар

Луганської області

про
визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа -підприємець ОСОБА_1,
смт. Новоайдар Луганської області (далі за текстом -ФОП ОСОБА_1, позивач за
первісним позовом по справі) звернувся до господарського суду Луганської
області з позовом до Дочірнього підприємства „ЛІО” СП „Новоайдарський комбінат
громадського харчування, смт. Новоайдар Луганської області (далі за текстом -
ДП „ЛІО” СП „Новоайдарський комбінат громадського харчування”, перший
відповідач за первісним позовом) та до Спільного підприємства „Новоайдарський
комбінат громадського харчування”, смт.
Новоайдар Луганської області (далі за текстом -СП „Новоайдарський комбінат
громадського харчування”, другий відповідач за первісним
позовом) про повернення обладнання на суму 7 885 грн. 00 коп. (з урахуванням
уточнення від 30.08.07 № 27/3, а. с. 66).

Відповідачі за первісним позовом по
даній справі подали суду зустрічну позовну заяву, якою просили визнати
недійсним договір № 5 від 05.01.05 в частині зобов'язань за накладними № 28 від
12.01.05 та б/н від 15.01.05, № 6/1 від 06.01.05 та № 1/VІІ від 01.07.05 (а. с.
70-73).

Уточненням до зустрічного позову
відповідачі за первісним позовом просили суд визнати недійсним договір № 5 від
05.01.05 в частині зобов'язань за накладними №№ 6/1, 28, б/н від 06.12.05, від
15.01.05, а також № 1/ VІІ від 01.07.05, що було прийнято до уваги судом першої
інстанції.

Рішенням господарського суду Луганської
області від 03.12.07 по справі                       № 7/545 у задоволенні
первісного та зустрічного позовів відмовлено. Дане рішення мотивовано тим, що
договір від 05.01.05 № 5 визнано судом неукладеним, оскільки сторони за
вказаним договором у передбачених законом порядку та формі не досягли згоди
щодо усіх його істотних умов, зокрема стосовно предмету договору та плати за
зберігання. За таких обставин, відсутні законні підстави для задоволенні
первісного та зустрічного позовів.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач за первісним позовом звернувся до Луганського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою від 15.12.07 № 27/6, якою просить
скасувати рішення в частині визнання неукладеним договору № 5 від 05.01.05
відповідального зберігання та прийняти нове рішення.

В обґрунтування своїх апеляційних
вимог заявник посилається на те, що в порушення п. 2 ст. 83 ГПК України суд
першої інстанції без клопотання зацікавленої сторони вийшов за межі позовних
вимог; що місцевий господарський суд не обґрунтовано не застосував ч. 7 ст. 179
Господарського кодексу України; що договір від 05.01.05 № 5 містить елементи
договору оренди, поставки та зберігання, що не суперечить ст. 628 Цивільного
кодексу України; що судом не звернуто увагу на абз. 1 ч. 1 ст. 937 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 98 Господарського
процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою
від 20.12.07 у справі № 7/545 прийняв апеляційну скаргу позивача за первісним
позовом до апеляційного провадження.

Розпорядженням першого заступника голови
Луганського апеляційного господарського суду по справі для розгляду вказаної
вище апеляційної скарги на рішення суду призначено судову колегію у складі:
головуючий суддя - Семендяєва І.В., суддя -Баннова Т.М., суддя -Журавльова Л.І.

Відзивом від 15.01.08 відповідачі за
первісним позовом по даній справі відхилили вимоги апеляційної скарги через їх
безпідставність.

Згідно зі ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи
рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість
рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянув
матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, обговорив доводи
апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені первісного
позову ФОП ОСОБА_1, заявленого до ДП „ЛІО” СП „Новоайдарський комбінат
громадського харчування” та СП „Новоайдарський комбінат
громадського харчування” про повернення обладнання на
суму 7 885 грн. 00 коп., місцевий господарський суд обґрунтовано визнав договір
№ 5 від 05.01.05 про відповідальне зберігання обладнання (далі -договір, а. с.
9), який був підписаний сторонами і на який посилався позивач як на підставу
свої позовних вимог, неукладеним.

В апеляційній скарзі позивач за
первісним позовом визначив вказаний договір як змішаний, що містить елементи
договору оренди, поставки і зберігання.

Аналізуючи умови договору, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що договір № 5 не є змішаним з
елементами договорів оренди, зберігання та поставки у розумінні ст. 628
Цивільного кодексу України.

Так, за своєю назвою договір № 5 від
05.01.05 визначений як договір відповідального зберігання обладнання. У
преамбулі договору сторони визначили себе як орендодавець (позивач за первісним
позовом) та орендар (перший відповідач за первісним позовом). Надалі за всім
текстом договору сторони зазначають себе як орендодавець та орендар.

У п. 1 договору сторони зазначили, що
орендодавець надає, а орендар приймає на відповідальне зберігання обладнання
згідно накладних. Інших умов, які б свідчили про те, що вказаний договір поряд
з договором зберігання, є договором (має елементи) оренди відповідно до ст. 759
Цивільного кодексу України, договір  № 5
не має.

Так, згідно ст. 759 Цивільного
кодексу України майно за договором найму (оренди) передається наймодавцем
(орендодавцем) саме у користування за плату на визначений строк.

За текстом договору не вбачається, що
позивач за первісним позовом як орендодавець надав першому відповідачу за
первісним позовом як орендарю право користування обладнанням на умовах оренди.
Крім того, ніяких інших обов'язків саме орендодавця та орендаря у договорі № 5
сторони не передбачили.

Навпаки, право користування переданою
річчю можливе за договором зберігання: у такому випадку користування річчю, яка
передана на зберігання, по узгодженню сторін може виступати у якості плати за
зберігання. Але такої умови сторони за договором № 5 не передбачили.

Також неможливо вважати, що договір №
5 має елементи договору поставки, укладання якого передбачене ст. 265
Господарського кодексу України. Так, у п. 3 та п. 4 договору № 5 маються слова
„поставлене”, „поставляє”, але вони не свідчать про те, що сторони при
підписанні договору мали на увазі здійснювати взаємовідносини по договору як по
зберіганню, так і по постачанню обладнання, оскільки ніяких умов, притаманних
договору поставки, договір № 5 не містить.

Так, відповідно до п. 1 ст. 265
Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар (товари), а
покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Отже, такі умови як строк поставки та
сплати певної суми вартості товару у договорі № 5 відсутні.

Речення „орендодавець постачає
обладнання по накладним, що є безспірною підставою для проведення взаємних
розрахунків”, не є умовою обов'язковості проведення оплати за поставлене у
розумінні ст. 265 Господарського кодексу України обладнання, оскільки мова йде
про взаємні розрахунки, тобто передбачається нарахування оплати як позивачем за
первісним позовом, так і відповідачем за первісним позовом, що неможливо при
взаємовідносинах по постачанню товарів, які передбачають оплату товару тільки з
боку покупця.

Отже, суд першої інстанції
обґрунтовано визначив договір № 5 неукладеним, аналізуючи цей договір саме як
договір зберігання.

Відповідно до ст. 936 Цивільного
кодексу України по договору зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, передану їй іншою стороною (поклажодавцем) та повернути її
поклажодавцю у цілісності.

У випадку, коли зберігач та
поклажодавець є юридичними особами, згідно
ст. ст. 208, 937 Цивільного кодексу України договір зберігання
укладається у письмовій формі.

Цивільний кодекс України передбачає
платність послуг, які виникають з договору зберігання.

Так, п. 1 ст.
946 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за зберігання та строки
її  внесення  встановлюються договором зберігання. Пункт 4
цієї статті встановлює, що установчим документом юридичної особи або договором
може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

Але в установчих документах першого
відповідача за первісним позовом не передбачено такий вид діяльності як
безоплатне зберігання речей.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сторони за договором
№ 5 від 05.01.05 у передбачених законом порядку та формі не досягли згоди щодо
всіх його істотних умов, зокрема, стосовно предмету договору та плати за
зберігання, у зв'язку з чим договір № 5 від 05.01.05 є неукладеним і не породжує
ніяких юридичних наслідків. Таким чином, вимоги про повернення зі зберігання
обладнання, які ґрунтуються на договорі № 5 від 05.01.05, який є неукладеним,
не підлягають задоволенню за рахунок першого відповідача за первісним позовом -
ДП „ЛІО” СП „Новоайдарський комбінат громадського харчування”, який зазначений
у договорі № 5 від 05.01.05. Другий відповідач за первісним позовом - СП
„Новоайдарський комбінат громадського харчування”, є окремою
по відношенню до першого відповідача за первісним позовом самостійною юридичною
особою і не може бути відповідачем у даній справі. Крім того, перший відповідач
за первісним позовом з ЄДРПОУ не виключений, докази фактичної ліквідації
першого відповідача за первісним позовом шляхом приєднання його до другого відповідача
за первісним позовом господарському суду не надавались.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правомірно не зупинив провадження у справі до заміни однієї із сторін
(першого відповідача за первісним позовом) її правонаступником внаслідок
реорганізації.

Як зазначив місцевий господарський
суд у рішенні, що оскаржується, неможливо визнати недійсним договір, який є
неукладеним, отже у задоволенні зустрічного позову судом першої інстанції
відмовлено обґрунтовано.

Визнаючи договір № 5 від 05.01.05
неукладеним, місцевий господарський суд не виходив за межі позовних вимог
згідно п. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, яка
передбачає право господарського суду виходити за межі позовних вимог, якщо це
необхідно для захисту прав та законних інтересів позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої
сторони, оскільки вихід за межі позовних вимог означає лише збільшення
кількісного показника розміру заявленої позивачем вимоги.

Не приймаються до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що згідно абз. 3 ч. 1 ст. 937 Господарського кодексу
України письмова форма договору зберігання вважається дотриманої, якщо
прийняття річчі на схорон підтверджується розпискою, квитанцією та іншим
документом, який підписаний зберігачем, а такими документами є підписані
сторонами накладні.

За твердженням позивача за первісним
позовом, він передав першому відповідачу за первісним позовом на відповідальне
зберігання речі по 4 накладним, а саме № 6/1 від 06.01.05, № 28 від 12.01.05,
б/н від 15.01.05 та № 1/VІІІ від 01.07.05 на загальну суму 7 885 грн. 00 коп.,
які останній повинен був повернути за першою вимогою позивачу за первісним
позовом відповідно до умов зазначеного договору, вимоги позивача за первісним
позовом про повернення обладнання першим відповідачем за первісним позовом не
було виконано, у зв'язку з чим він був змушений звернутися до суду. Але у даній
справі ці накладні неможливо вважати письмовою формою договору зберігання як
підставу для повернення першим відповідачем за первісним позовом обладнання
позивачу за первісним позовом з таких підстав.

Вказані накладні містять посилання на
договір № 5 від 05.01.05 і тому вони пов'язані з договором № 5 від 05.01.05.
Складання вказаних накладних відповідно до п. 4 договору № 5 визначено як
підставу для проведення взаємних розрахунків. Оскільки договір № 5 від 05.01.05
є неукладеним, накладні № 6/1 від 06.01.05, № 28 від 12.01.05, б/н від 15.01.05
та № 1/VІІІ від 01.07.05, у яких зазначено цій договір, не можуть бути
письмовим доказом передачі обладнання та необхідності його повернення у даній
справі.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія Луганського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що
відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України рішення
господарського суду Луганської області від 03.12.07 у справі № 7/545
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин та
відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні за згодою представників
сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу України державне мито по апеляційній
скарзі покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99,
101, п. 1 ст. 103, ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу
України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О
В И В :

1.          Апеляційну скаргу фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1, смт. Новоайдар Луганської області № 27/6 від 15.12.07 на
рішення господарського суду Луганської області від 03.12.07 по справі № 7/545 залишити
без задоволення.

2.          Рішення господарського суду
Луганської області від 03.12.07 по справі                   № 7/545 залишити без
змін.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105
Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з
дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п'ятиденний строк з дня її
прийняття.

Головуючий суддя
І. В. Семендяєва

Суддя                                                                                            Т.М.
Баннова

Суддя
Л.І. Журавльова