Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 cічня 2008 р. Справа № 37/306-07

Колегія суддів у складі:

головуючого-судді - Могилєвкіна Ю.О., судді –Пушай В.І., Плужника О.В.

при секретарі –Гудкової І.В.

за участю представників сторін:

прокурора –Гопак Е.М.

позивача – Щербак Т.М., Стрижак А.В.

відповідача –Кузьомко І.М.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом (вх. № 3615Х/3-7) на рішення господарського суду Харківської області від 12.11.07 р. по справі № 37/306-07

за позовом - Прокурора Фрунзенського району м. Харкова в інтересах держави в особі Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, м. Харків

до - Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс", м. Харків

про стягнення 168529,40 грн.

та за зустрічним позовом - Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс", м. Харків

до - Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області, м. Харків

про стягнення 9714,88 грн., -

встановила:

В серпні 2007 р. прокурор Фрунзенського району м. Харкова в інтересах держави в особі Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс" на користь Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс" заборгованості у сумі 121791,00 основного боргу, пені 3654,05 грн.; 3% річних у сумі 795,88 грн. та 2805,34 грн. інфляційних; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 28.09.2007 р. за вх. № 20876, подав зустрічний позов до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області про стягнення з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області на користь Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс" матеріальних збитків у сумі 9714,88 грн., який господарським судом був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Прокурор, через канцелярію господарського суду 18.10.2007 р. за вх. № 22708, надав клопотання про збільшення позовних вимог, яка у судовому засіданні 09.11.2007 року була прийнята господарським судом до розгляду, у зв'язку з чим справа розглядається з урахуванням клопотання прокурора про збільшення позовних вимог. Згідно клопотання про збільшення позовних вимог прокурор просить суд стягнути з Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс" на користь позивача суму 150585,00 грн. - основної заборгованості, 7857,11 грн. - пені, 8237,00 грн. - збитків від інфляції, 1850,29 грн. - процентів річних.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.11.2007 р. по справі № 37/306-07 (суддя Доленчук Д.О.) первісні позовні вимоги - задоволено. Стягнуто з Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс" на користь Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області 150585,00 грн. –основного боргу, 7857,11 грн. –пені; 8237,00 грн. –збитків від інфляції; 1850,29 грн. процентів річних. Стягнуто з Харківського комунального підприємства "Міськелектротранс" на користь державного бюджету України 1685,29 грн. державного мита, а також 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Рішення мотивоване з тих підстав, що 28.03.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 18-6122 про надання послуг по контролю за порядком охорони об'єкта відомчою охороною. Відповідно до п.1.1. розділу 1 даного договору позивач зобов'язався здійснювати заходи припинення правопорушень на об'єктах позивача, що розташовані у м. Харкові за адресами: вул. Ньютона, 5; вул. Плеханівська, 96; пров. Писькуновський, 15.

Відповідно до п.2.3. зазначеного договору оплата за договором здійснюється відповідачем щомісячно, але не пізніше 15 числа кожного місяця, у порядку встановленому у договорі.

Позивач повинен був здійснювати заходи припинення правопорушень на об'єктах позивача та здійснювати інші заходи, передбачені умовами договору. Відповідач відповідно до умов договору зобов'язався сплачувати надані охоронні послуги у розмірі плати за місяць, визначеної сторонами у договорі.

Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі. Але, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання, покладених на нього умовами договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з квітня 2007 р. по вересень 2007 р. за договором у розмірі 150585,00 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості - 150585,00 грн. відповідачем не сплачена. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в сумі основної заборгованості у розмірі 150585,00 грн.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 7.3. вищезазначеного договору за несвоєчасну оплату послуг охорони відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої плати за кожний день прострочених платежів.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач не виконав прийнятий на себе обов'язок по оплаті в термін, встановлений договором позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 3654,05 грн. відповідають вимогам договору та діючому законодавству України, та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення процентів річних, що становить суму у розмірі 1850,29 грн. та інфляційних у розмірі 8237,00 грн. підтверджуються матеріалами справи та відповідають діючому законодавству, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

За таких обставин, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позов підлягають повному задоволенню.

Господарський суд, розглянувши поданий Харківським комунальним підприємством "Міськелектротранс" зустрічний позов, визнав його таким, що задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1.1 Договору, його предметом було надання позивачем відповідачу послуг по припиненню правопорушень. Конкретні права і обов'язки сторін були визначені відповідними пунктами Договору.

Умовами Договору не було встановлено обов'язку позивача охороняти окреме майно на об'єктах (приміщеннях) відповідача. Ці приміщення та майно відповідача за весь час дії Договору позивачем під охорону не приймалися, а відповідачем під охорону працівникам позивача не передавалися.

Згідно п.3.1.3 Договору позивач був зобов'язаний здійснювати лише заходи оперативного реагування на безпосередні правопорушення проти майна відповідача.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що покладення відповідальності на позивача за крадіжки майна у відповідача можливо лише у випадку неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань по Договору.

Відповідно до пунктів 3.1.2. та 3.2 Договору позивач повинен був здійснювати заходи по забезпеченню пропускного режиму на об'єктах лише у випадку його встановлення відповідачем та погодження з позивачем. Контроль за вивезенням-винесенням цінностей працівниками відповідача на працівників позивача не покладався.

Згідно пункту 4.8 Договору відповідач був зобов'язаний негайно та письмово повідомляти позивача про усі факти невиконання працівниками охорони своїх зобов'язань по Договору.

Господарським судом встановлено, що в матеріалах справи не містіться письмових звернень відповідача до позивача щодо неналежного виконання працівниками охорони своїх зобов'язань по Договору за увесь час його дії.

Згідно пункту 8.6 Договору, у випадку відсутності своєчасних письмових повідомлень відповідача до позивача щодо неналежного виконання працівниками позивача своїх зобов'язань по Договору, послуги по Договору вважаються наданими позивачем відповідачу належним чином та у повному обсязі.

Відповідно до норм статті 33 ГПК України, кожна із сторін спору зобов'язана самостійно довести до суду обґрунтованість своїх вимог або заперечень, а також надати відповідні докази на підтвердження своїх вимог.

У зв'язку з тим, що позивачем за зустрічним позовом не надано до суду доказів неналежного виконання своїх зобов'язань відповідачем за зустрічним позовом господарський суд приходить к висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача за первісним позовом належить стягнути до державного бюджету України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", що становить 1685,29 грн., та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005р. № 1258 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 гривень.

Відповідач за первісним позовом з рішенням місцевого суду не погоджується, просить його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити його вимоги за зустрічним позовом.

В підтвердження вимог, викладених в апеляційній інстанції, відповідач за первісним позовом вказує на те, що зазначене рішення було винесено з порушеннями норм матеріального та процесуального права. Зокрема, суд, при винесенні рішення не повністю з’ясував обставини, що мають істотного значення по справі. Так, 28.03.2007 р. між комунальним підприємством "Міськелектротранс" та Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області було укладено договір № 18-6122 про надання охоронних послуг підрозділом державної служби охорони об’єктам відповідача, відповідно до узгодженої дислокації. Але, як вказує відповідач за первісним позовом, позивачем неодноразово допускались порушення істотних умов вищезазначеного договору, внаслідок неналежного виконання зобов’язань були також допущені порушення права власності відповідача та спричинено матеріальну шкоду.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом посилається на п. 1.1. Договору, відповідно до якого, ДСО при ГУМВС України в Харківській області прийняло на себе зобов'язання здійснювати заходи по припиненню правопорушень на об'єктах ХКП «Міськелектротранс», розташованих згідно дислокації, погодженої сторонами Договору. Згідно п.9.2 вказаного Договору, послуги надаються без балансовим структурним підрозділом міжрайонним відділом Державної служби охорони в м. Харкові УДСО при ГУМВС України в Харківській області, а саме: Комінтернівським МВДСО УДСО при ГУМВС України в Харківській області.

До того ж, відповідач за первісним позовом зазначає, що п.3.1.3. Договору передбачено здійснення заходів оперативного реагування на безпосередні правопорушення проти майна «Замовника»(ХКП «Міськелектротранс») на «Об'єкті»(Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області). Згідно п. 6.1. Договору «Замовник»вправі вимагати від «Охорони»належного виконання її працівниками службових обов'язків за зазначеним Договором.

ХКП "Міськелектротранс" в апеляційній скарзі вказує на те, що згідно п. 7.1. Договору за неналежне виконання своїх обов'язків сторони несуть відповідальність в порядку, встановленому чинним законодавством України, тобто пункт договору носить відсилочний характер, що вказує на необхідність застосування норм чинного законодавства, які регулюють даний вид відносин. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідач за первісним позовом посилається на ст. 614 ЦК України, згідно якої, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Статтею 615 ЦК регламентовано право сторони на часткову або в повному обсязі односторонню відмову від зобов'язання у разі порушення зобов'язання іншою стороною.

Також, відповідач за первісним позовом зазначає, що відповідно до ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Наявність вини має місце, оскільки саме невиконання умов договору підлеглими працівниками позивача та формальне виконання покладених на них обов'язків призвело до спричинення матеріальної шкоди, що перебувають у прямому причинному зв'язку між собою і як наслідок мають збитки. Статтею 907 ЦК України закріплено можливість розірвання договору про надання послуг, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору.

Представник прокурора вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач за первісним позовом в свою чергу, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просить залишити його в силі, а апеляційну скаргу –без задоволення.

При цьому, Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Харківській області у запереченнях на апеляційну скаргу вказує на те, що зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов Договору.

Крім того, позивач за первісним позовом посилається на ст.ст.615 ЦК України та 193 ГК України, відповідно до яких одностороння відмова від зобов’язання не допускається, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки осіб виникають саме з договорів.

До того ж, позивач за первісним позовом вказує на те, що відповідно до ч.І ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Також, позивач за первісним позовом зазначає, що умовами Договору не було встановлено обов'язку позивача охороняти окреме майно на об'єктах (приміщеннях) відповідача. Приміщення та майно відповідача за весь час дії Договору позивачем під охорону не приймалися, а відповідачем під охорону працівникам позивача не передавалися. Згідно п.3.1.3 Договору, позивач був зобов'язаний здійснювати лише заходи оперативного реагування на безпосередні правопорушення проти майна відповідача на об'єкті (тобто затримувати виявлених самостійно правопорушників, або забезпечувати правопорядок на об'єкті за вказівкою працівників відповідача). Отже, покладення відповідальності на позивача за крадіжки майна у відповідача можливо лише у випадку неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором.

Як вказує позивач за первісним позовом, відповідно до пунктів 3.1.2, 3.2 Договору, позивач повинен був здійснювати заходи по забезпеченню пропускного режиму на об'єктах лише у випадку його встановлення відповідачем та погодження з позивачем. Пропускний режим на об'єкті відповідача по пров. Піскунівському, 15 у м.Харкові відповідачем не встановлювався взагалі. Працівники відповідача щоденно проходили до приміщень цього об'єкта через КПП по службовим посвідченням. Контроль за вивезенням-винесенням цінностей працівниками Відповідача на працівників Позивача не покладався.

Згідно пункту 4.8 Договору, відповідач був зобов'язаний негайно та письмово повідомляти позивача про усі факти невиконання працівниками охорони своїх зобов'язань по Договору.

До того ж, як зазначає позивач за первісним позовом, ніяких письмових звернень відповідача до позивача щодо неналежного виконання працівниками охорони своїх зобов'язань по Договору за увесь час його дії (у т.ч. 10.04.2007, 15.05.2007, 16.05.2007, 22.05.2007, 03.07.2007) не було. Співробітники позивача до визначення розміру збитків та з'ясування обставин виникнення крадіжок майна відповідачем не залучалися.

Лист від 06.07.2007 р. за № 1595 (на який посилався відповідач у місцевому господарському суді) на адресу позивача не надходив. Цей лист, також, не додано відповідачем до його зустрічного позову.

Лист від 19.07.2007 р. № 1662 на адресу начальника Ленінського РВ ГУМВС України в Харківській області (на який посилається відповідач, не надавши його копію до матеріалів справи під час вирішення справи у місцевому господарському суді і надаючи його копію до матеріалів справи разом із апеляційною скаргою) на адресу позивача також не надходив. Доказів вручення відповідачем цього листа позивачу або до Ленінського РВ ГУМВС України в Харківській області, матеріали справи до цього часу не містять.

Крім того, позивач за первісним позовом вказує на те, що 18.07.2007 р. охоронниками позивача на об'єкті відповідача було затримано розкрадача металобрухту. Ця подія була зареєстрована у КУЗПП Ленінського РВ від 19.07.2007 за №05607 (копія рапорту старшого наряду групи затримання та фабули реєстрації події у Ленінському РВ додана нами до матеріалів справи). Згідно норм пункту 8.6 Договору, у випадку відсутності своєчасних письмових повідомлень відповідача до позивача щодо неналежного виконання працівниками позивача своїх зобов'язань по Договору, послуги вважаються наданими відповідачу належним чином та у повному обсязі.

Відповідно до норм статті 33 ГПК України, кожна із сторін спору зобов'язана самостійно довести до суду обґрунтованість своїх вимог або заперечень, а також надати відповідні докази на підтвердження своїх вимог.

Доказів неналежного виконання своїх зобов'язань по Договору позивачем відповідач не надав, про всі обставини крадіжок майна з об'єкту (крім крадіжки комп'ютера головного бухгалтера 10.04.2007) відповідач до територіального органу внутрішніх справ не повідомляв, до позивача з цих питань не звертався.

Розмір заявлених зустрічних вимог розрахований відповідачем самостійно, без участі експертів та позивача є необґрунтованим, а факт наявності майна, на крадіжку якого посилається відповідач - не підтвердженим відповідними доказами. Об'єкт по пров.Піскуновському, 15 охоронявся позивачем до 01.10.2007 р.

Як вказує позивач за первісним позовом, з 01.10.2007 дію Договору достроково було припинено (акт зняття охорони у матеріалах справи).

Листом від 08.06.2007 №1366 (копія у матеріалах справи) відповідач запропонував позивачу зняти охорону з об'єкта по вул.Плеханівській, 96 у м.Харкові у зв’язку з реорганізацією. На сьогодні це трамвайне депо більше не існує, а земельна ділянка та нерухоме майно використовуються органом місцевого самоврядування за іншим призначенням.

До того ж, позивач за первісним позовом звертає увагу колегії судів на те, що відповідно до загальних принципів судочинства в Україні, докази і судове рішення не можуть ґрунтуватися на припущеннях, тому якщо відповідач має претензійні вимоги до позивача щодо якості та обсягу наданих охоронних послуг за Договором охорони, то відповідно до вимог ст.33 ГПК України, відповідач зобов'язаний самостійно довести до суду обґрунтованість таких вимог та надати відповідні докази, але будь-яких доказів винної поведінки працівників позивача щодо охорони майна по Договору під час претензійних звернень надано не було, а обставини "крадіжки" (час, місце, порядок та спосіб заподіяння шкоди, особи злочинців), якщо вона взагалі мала місце, на сьогодні залишаються не встановленими відповідними територіальними органами внутрішніх справ.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст.101 ГПК України, судова колегія приходить до висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.03.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 18-6122 про надання послуг по контролю за порядком охорони об’єкта відомчою охороною. Згідно п.1.1. розділу 1 вказаного договору, позивач зобов’язався здійснювати заходи припинення правопорушень на об’єктах позивача, що розташовані у м. Харкові за адресами: вул. Ньютона, 5; вул. Плеханівська, 96; пров. Писькуновський, 15.

Відповідно до п.2.3. зазначеного договору оплата за договором здійснюється відповідачем щомісячно, але не пізніше 15 числа кожного місяця, у порядку встановленому договором.

Позивач повинен був здійснювати заходи припинення правопорушень на об’єктах позивача та здійснювати інші заходи, передбачені умовами договору. Відповідач відповідно до умов договору зобов’язався сплачувати надані охоронні послуги у розмірі плати за місяць, визначеної сторонами у договорі.

Позивач свої зобов’язання виконав в повному обсязі. Але, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов’язання, покладених на нього умовами договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з квітня 2007 р. по вересень 2007 р. за договором у розмірі 150585,00 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи сума заборгованості - 150585,00 грн. відповідачем не сплачена. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 150585,00 грн.

Правові наслідки порушення зобов’язання, регулюються ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі порушення зобов’язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 7.3. вищезазначеного договору за несвоєчасну оплату послуг охорони відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої плати за кожний день прострочених платежів.

Враховуючи те, що відповідач не виконав прийнятий на себе обов’язок по оплаті в термін, встановлений договором, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 3654,05 грн. відповідають вимогам договору та діючому законодавству України і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення процентів річних, що становить суму у розмірі 1850,29 грн. та інфляційних у розмірі 8237,00 грн. підтверджуються матеріалами справи та відповідають діючому законодавству, у зв’язку з чим підлягають задоволенню.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають повному задоволенню.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, розглянувши поданий Харківським комунальним підприємством "Міськелектротранс" зустрічний позов, обґрунтовано відмовив в його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1.1 Договору, його предметом було надання позивачем (відповідачем за зустрічним позовом) послуг відповідачу по припиненню правопорушень. Конкретні права і обов'язки сторін були визначені відповідними пунктами Договору.

Умовами Договору не було встановлено обов'язку позивача (відповідача за зустрічним позовом) охороняти окреме майно на об'єктах (приміщеннях) відповідача. Ці приміщення та майно відповідача за весь час дії Договору позивачем під охорону не приймалися, а відповідачем під охорону працівникам позивача не передавалися.

Згідно п.3.1.3 Договору позивач (відповідач за зустрічним позовом) був зобов'язаний здійснювати лише заходи оперативного реагування на безпосередні правопорушення проти майна відповідача.

Отже, судова колегія приходить до висновку, що покладення відповідальності на позивача (відповідача за зустрічним позовом) за крадіжки майна у відповідача можливо лише у випадку неналежного виконання позивачем своїх зобов’язань за Договором.

Відповідно до пунктів 3.1.2. та 3.2 Договору позивач (відповідач за зустрічним позовом) повинен був здійснювати заходи по забезпеченню пропускного режиму на об'єктах лише у випадку його встановлення відповідачем та погодження з позивачем. Контроль за вивезенням-винесенням цінностей працівниками відповідача на працівників позивача не покладався.

Згідно пункту 4.8 Договору відповідач був зобов'язаний негайно та письмово повідомляти позивача (відповідача за зустрічним позовом) про усі факти невиконання працівниками охорони своїх зобов'язань по Договору.

Господарським судом встановлено, що в матеріалах справи не міститься письмових звернень відповідача до позивача (відповідача за зустрічним позовом) щодо неналежного виконання працівниками охорони своїх зобов'язань по Договору за увесь час його дії, оскільки не надано доказів надсилання наданих до справи листів, а позивач отримання таких листів заперечує.

Надані до справи акти по факту крадіжок складені в односторонньому порядку та без залучення представників позивача (відповідача за зустрічним позовом).

Згідно пункту 8.6 Договору, у випадку відсутності своєчасних письмових повідомлень відповідача до позивача щодо неналежного виконання працівниками позивача своїх зобов'язань по Договору, послуги по Договору вважаються наданими позивачем відповідачу належним чином та у повному обсязі.

Крім того, відповідачем не надано відповідних доказів, щодо своєчасного та належного звернення до правоохоронних органів по факту скоєних крадіжок, а також доказів порушення кримінальної справи з факту крадіжок.

Відповідно до норм статті 33 ГПК України, кожна із сторін спору зобов'язана самостійно довести до суду обґрунтованість своїх вимог або заперечень, а також надати відповідні докази на підтвердження своїх вимог.

У зв’язку з тим, що позивач за зустрічним позовом не надав до суду доказів неналежного виконання зобов'язань відповідачем за зустрічним позовом, колегія приходить до висновку, про правомірну відмову судом першої інстанції в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 526,530,611,625 ЦК України, ст.ст. 49, 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, судова колегія, -

постановила:

Рішення господарського суду Харківської області від 12.11.2007 р. по справі № 37/306-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

судді Пушай В.І.

Плужник О.В.

Повний текст постанови підписано 21.01.2008 р.