ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
суд Чернігівської області
__________________________________________________________________________________________________________
Тел. 77-99-18, факс 77-44-62
УХВАЛА

про
повернення позовної заяви

"06" лютого 2008 р.

Суддя
, розглянувши матеріали адміністративного позову  від 31.01.08р.

Позивач:          ОСОБА_1,  АДРЕСА_1

Відповідач:
Головне управління Пенсійного фонду в Чернігівській області,  вул. П"ятницька, 83-а,Чернігів,14005

Предмет спору: про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 22
Закону України "Про судоустрій України" від 7 лютого 2002 року
N3018-III, місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з
господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом
до їх підсудності.

Згідно п.6 Прикінцевих та
перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України:

“До початку діяльності окружних та
апеляційних адміністративних судів адміністративні   справи, підвідомчі господарським  судам
відповідно  до Господарського
процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній
інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами
Кодексу   адміністративного судочинства
України.”

Відповідно до ст.12 Господарського
процесуального кодексу України:

«Господарським судам підвідомчі:

1)  справи у спорах, що
виникають  при  укладанні, зміні, розірванні  і виконанні господарських договорів, у тому
числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

· спорів
про приватизації державного житлового фонду;

· спорів,
що виникають при погодженні стандартів
та  технічних умов;

· спорів
про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги  (виконання
робіт),  якщо  ці
ціни  і  тарифи відповідно  до
законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

· спорів,
що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції
Конституційного   Суду України та
адміністративних судів;

· інших
спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів
України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи  за  заявами
органів  Антимонопольного  комітету України,  Рахункової
палати  з  питань,
віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають  з
корпоративних відносин у спорах між господарським  товариством
та  його  учасником
(засновником, акціонером),  у  тому
числі  учасником,  який вибув,
а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських
товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням
діяльності цього товариства, крім трудових спорів.»

Згідно ч.ч.1, 3 ст.21
Господарського процесуального кодексу України:

“Сторонами в судовому процесі -
позивачами і відповідачами -можуть бути підприємства  та
організації,  зазначені у статті 1
цього Кодексу.

Відповідачами є підприємства та
організації, яким пред'явлено позовну вимогу.”

Згідно зі статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому
порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів,
спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 4-1 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди вирішують
господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом,
та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, господарські суди
розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору
відповідає положенням статей 1, 21 Господарського процесуального кодексу
України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Як вбачається з вищевикладеного,
стороною по справі в господарському суді можуть бути лише підприємства,
установи, організації, які мають статус юридичні особи та громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності,  а у справах, що виникають  з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником
(засновником, акціонером),  у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням,  діяльністю,
управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім
трудових спорів -і фізичні особи.

Разом з тим, до позову не додано
доказів, що Позивач у спірних правовідносинах виступав в якості суб'єкта
підприємницької діяльності.

Крім того, даний спір не носить
господарський характер, та не витікає з корпоративних відносин, а стосується
пенсійного законодавства, яке в свою чергу є підрозділом трудового
законодавства.

Розгляд спорів стосовно трудового
законодавства, в т.ч. і пенсійного законодавства, не віднесено статтею 12
Господарського процесуального кодексу України до підвідомчості господарських
судів.

За таких обставин, дана позовна
заява не підлягає розгляду в господарських судах України, в тому числі діючих
як в адміністративний суд, а підлягає розгляду в місцевих загальних судах, як
адміністративних, відповідно до територіальної підсудності.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.108
Кодексу адміністративного судочинства України:

“Позовна заява повертається
позивачеві, якщо справа не підсудна цьому адміністративному суду.”

За таких обставин,  керуючись п. 6 ч. 3 ст. 108, ст.ст.160,
165  Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В
:

1.
Позовну заяву з усіма доданими документами повернути Позивачу.

2. Дана ухвала може бути оскаржена
до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про
апеляційне оскарження рішення  суду  першої
інстанції спочатку  подається  заява.
Обґрунтування  мотивів  оскарження
і вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі. Заява  про
апеляційне  оскарження  та
апеляційна  скарга подаються до
адміністративного суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції. Заява
про   апеляційне  оскарження
ухвали  суду  першої інстанції подається протягом п'яти
днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику
особи,  яка її оскаржує, то строк подання
заяви про апеляційне  оскарження  обчислюється
з дня  отримання нею копії
ухвали.  Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається  протягом  десяти
днів  після  подання заяви про апеляційне оскарження.

3. Дана ухвала набирає законної
сили після  закінчення строку подання
заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було
подано  заяву  про
апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга
не  була  подана
у  строк,  встановлений
цим Кодексом,  постанова або  ухвала
суду  першої  інстанції
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі  подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його  не  скасовано,
набирає  законної  сили
після   закінчення апеляційного розгляду
справи.

4. Повернення позовної заяви не
позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому Законом
(ч. 6 ст. 108 КАС).

У відповідності з п.2 ст.8 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21.10.1993р. №
7-93 державне мито у сумі 3,40 грн., перераховане за платіжним дорученням
№  16 від
"31" січня 2008 р. підлягає поверненню.

Додаток на 38 арк.

Суддя