МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
м.Київ,  вул.Жилянська 58-б
№ 19/104-16/321
Київський міжобласний апеляційний
господарський суд у складі колегії:
головуючого судді:                    Мельника С. М.
(доповідач по справі),
суддів:
При секретарі судового
засідання           Гонтарі О.В.
розглянувши апеляційну скаргу
Приватного підприємства „Будівельна фірма „Каріатида”, м. Кременчук, Полтавська
область на рішення господарського суду Полтавської області від 25.03.2008 року
по справі № 19/104 (суддя
за позовом          Приватного
підприємства „Будівельна фірма „Каріатида”, м. Кременчук, Полтавська область
1.          Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук,
2.          Кременчуцької
міської ради, м. Кременчук, Полтавська область
За участю третьої особи на стороні
відповідачів:          Полтавське
обласне головне управління земельних ресурсів
про          визнання
недійсним договору оренди № 463 від 10.07.2000 року
за участю представників:
від позивача:          Яблонська І.В. -за довіреністю
від відповідача 1:          ОСОБА_2 - за довіреністю
від відповідача 2:          Думчикова Т.В. - за довіреністю
від третьої особи:          не з'явились
Приватне підприємство „Будівельна
фірма „Каріатида”, м. Кременчук, Полтавська область звернулось до
господарського суду Полтавської області з позовом до суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук, Полтавська область та
Кременчуцької міської ради, м. Кременчук, Полтавська область, за участю третьої
особи на стороні відповідачів Полтавського обласного головного управління
земельних ресурсів про визнання недійсним договору оренди № 463 від 10.07.2000
Рішенням господарського суду
Полтавської області від 25.03.2008 року по справі № 19/104 в позові приватного
підприємства „Будівельна фірма „Каріатида” до суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 та Кременчуцької міської ради, за участю
третьої особи на стороні відповідачів Полтавського обласного головного
управління земельних ресурсів про визнання недійсним договору оренди № 463 від
10.07.2000 року -відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням приватне підприємство „Будівельна фірма „Каріатида” звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду
Полтавської області від 25.03.2008 року та прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимог, з підстав порушення судом першої інстанції норма матеріального
та процесуального права.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представники відповідачів в
судовому засіданні та у відзивах заперечили проти доводів апеляційної скарги.

Представник третьої особи в дане
судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був
належним чином повідомлений.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши
застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права,
колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла
до висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 25.03.2008
року по справі № 19/104 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без
задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради від 30.06.2000 року за № 1251 затверджено проект
відведення земельної ділянки (тимчасова відкрита автостоянка по бульвару
Автокразівському) та надано ПП ОСОБА_1 в тимчасове довгострокове користування строком
на 5 років (на умовах оренди) земельну ділянку загальною площею 0,159 га., для
будівництва, експлуатації і обслуговування тимчасової відкритої автостоянки з
орендною платою в розмірі 3% від грошової оцінки землі, та запропоновано
міському управлінню земельних ресурсів підготувати договір на право тимчасового
користування землею ПП ОСОБА_1 згідно з чинним законодавством.

10.07.2000 року між Кременчуцькою
міською радою та ПП ОСОБА_1, на підставі рішення виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради від 30.06.2000 року за № 1251 укладено договір
оренди землі, за умовами якого Кременчуцька міська рада передає, а ПП ОСОБА_1
приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,159 га. по
бульвару Автокразівському строком на 5 років з орендною платою в розмірі 1,5%
від грошової оцінки землі. Зазначений договір було зареєстровано в книзі
записів договорів на право тимчасового користування землею від 23.01.2001 року
за № 23.

Відповідно ст. ст. 1, 2 Закону
України "Про оренду землі", в редакції, що діяла на момент укладання
оспорюваного договору оренди, оренда землі - це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для
здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою
землі, регулюються Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду
землі", Цивільним кодексом України, законами України, іншими
нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором
оренди землі.

Договір оренди землі - це договір,
за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку
у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства (ст. 13 Закону України "Про оренду землі").
Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є
сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (ст. 4
Закону України "Про оренду землі"). Орендарі набувають права оренди
земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та
іншими законами України і договором оренди землі (ст. 6 Закону України
"Про оренду землі")

Істотними умовами договору оренди
землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк
дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм
платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка
передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки
передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки
орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної
ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або
знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Договір оренди від 10.07.2000 року,
який оспорюється позивачем, укладено відповідно до вимог законодавства діючого
на час його укладання.

Відповідно до ст.ст. 13, 41
Конституції України від імені Українського народу права власності здійснюють
органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених
Конституцією, і усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Кожен має
право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з ст.ст. 142-145 Конституції
України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших
об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади
через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.
Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Статтею 116 Земельного кодексу
України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та
права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної
власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 124 Земельного
кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній
або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору
оренди земельної ділянки.

Згідно з ст. 16 Закону України „Про
оренду землі” особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель
державної або комунальної власності, подає заяву (клопотання) до відповідного
органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем
розташування земельної ділянки. Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної
ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом
України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони
укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

Стаття 12 Земельного кодексу
України визначає повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі
земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями
територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

При розгляді даної справи
встановлено, що міською радою не приймалося рішення про надання або відмову в
наданні спірної земельної ділянки позивачу в оренду.

Рішенням Кременчуцької міської ради
від 28 вересня 2005 року позивачу було лише затверджено акт попереднього
погодження місця розташування 5 поверхового багатоквартирного жилого будинку та
надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, а не прийнято
рішення щодо надання земельної ділянки в оренду.

Відповідно до ст. 207
Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 1 ГПК до
господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів мають право звертатися підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які
здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

При вирішенні питання про визнання
недійсними угод необхідно встановити наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними відповідних наслідків, а саме: відповідність
змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність
сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші
обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, а також факт
порушення у зв'язку з ухваленням спірного рішення прав та охоронюваних законом
інтересів позивача у справі.

Тобто, однією з обов'язкових умов
визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та
охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.
Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 1 ГПК
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької
діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до
господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів,
а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 2 ст. 21 ГПК України
позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких
подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного
законом інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК
України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання. Обов'язковою умовою для звернення будь
якої особи до господарського суду є наявність порушення прав чи охоронюваних
законом інтересів цієї особи. Наявність права на пред'явлення позову не є
безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з
необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами. Відсутність
права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про
відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Так суд першої інстанції правомірно
прийшов до висновку, що спірним договором не порушено охоронюваних прав та
інтересів позивача, а тому немає жодних підстав, для визнання його недійсним.

Твердження позивача на закінчення
строку дії договору, та на відсутність істотних умов в договорі тимчасового
користування землею спростовуються вищевикладеними обставинами справи та не
відповідають чинному законодавству.

Отже, з урахуванням меж перегляду
справи в апеляційній інстанції підстав для скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105
Господарського процесуального кодексу України, Київський міжобласний
апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Приватного
підприємства „Будівельна фірма „Каріатида”, м. Кременчук, Полтавська область на
рішення господарського суду Полтавської області від 25.03.2008 року по справі №
19/104 -залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду
Полтавської області від 25.03.2008 року по справі № 19/104 - залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 19/104
року повернути до господарського суду Полтавської області.

Головуючий суддя:
Мельник С. М.

Судді:

Гаврилюк  О.М

Рудченко С.Г.

Дата
відправки  02.09.08