ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 18/197

11.07.08

За позовом          Заступника прокурора м. Києва в інтересах держави в особі

Державного комітету України із земельних ресурсів;

до                    Київської міської ради;

третя особа          Релігійна громада Української Православної Церкви парафії

Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва;

про                    визнання недійсним пункту рішення.

Суддя: Мандриченко О.В.

Представники

Від прокуратури:          Карпенко Н.М., старший прокурор відділу, посвідчення №17 від

18.01.2007 р.;

Кравченко Н.М., старший прокурор відділу, посвідчення №283

від 18.12.2007 р.;

Від позивача:          не з”явились;

Від відповідача:          Тхорик С.М., представник, довіреність №225-КР-547 від

23.06.2008 р.;

Від третьої особи:          Теклюк Я.В., представник, довіреність б/н від 01.07.2008 р.

Справа, в порядку статті 77 ГПК України, була відкладена слуханням з 01.07.2008р. до 11.07.2008 р., про що господарським судом винесена відповідна ухвала від 01.07.2008 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2008 р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача залучено Релігійну громаду Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора м. Києва звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі позивача з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним п. 15 рішення Київської міської ради №183/1393 від 15.04.2004 р. „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею”.

Позовні вимоги Заступник прокурора міста Києва обґрунтовує тим, що пункт 15 рішення Київської міської ради від 15 квітня 2004 року №183/1393 прийнято всупереч вимогам чинного земельного та містобудівного законодавства, є незаконним та підлягає скасуванню. Зокрема, Заступник прокурора міста Києва вказує на те, що при цьому відповідачем порушені норми:

—статей 39, 184 Земельного кодексу України, статей 17, 19 Закону України „Про основи містобудування”, статті 13 Закону України „Про планування і забудову територій” щодо здійснення вибору земель для містобудівних потреб та висновків про надання у власність або користування (оренду) земельних ділянок на підставі затвердженої містобудівної документації та планів земельно-господарського устрою;

—статті 23 частини 5 Закону України „Про планування і забудову територій” та статті 5 Закону України „Про основи містобудування” щодо урахування інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будівель і споруд при плануванні окремої ділянки, будівництва на ній будинків і споруд власниками або користувачами;

—статей 20 і 21 Земельного кодексу України щодо порушення встановлення та зміни цільового призначення земель, що є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

—статей 112 і 114 Земельного кодексу України щодо заборони у межах санітарно-захисних і охоронних зон будівництва житлових об’єктів, об’єктів соціальної інфраструктури та інших об’єктів, пов’язаних з постійним перебуванням людей.

У судових засіданнях представник прокуратури позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у наданому відзиві на позов та представник останнього у судовому засідання позовні вимоги заперечував, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на наступне:

—відповідач в межах своїх повноважень, відповідно до Земельного кодексу України, Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні”, постанови Верховної ради Української РСР від 18.12.1990 р. „Про земельну реформу”, Закону України „Про оренду землі” та враховуючи матеріали інвентаризації земель, прийняв оспорюване рішення, пунктом 15 якого передав релігійній громаді Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 1,30 га для будівництва, експлуатації та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом’янському районі м. Києва;

—одночасно вищезазначеним рішенням відповідач затвердив проект відведення земельної ділянки третій особі для будівництва, експлуатації та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом’янському районі м. Києва та вилучив з користування Київського комунального об”єднання „Київзеленбуд” частину земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 04.08.1959 р. №1271 „Про відвід земельної ділянки Управлінню зеленої зони м. Києва під влаштування парку”;

—до прийняття оспорюваного рішення Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації був наданий проект рішення з усіма передбаченими законодавством висновками та погодженнями, які були видані та погоджені компетентними органами відповідно до чинного законодавства; прийняттю оспорюваного рішення передував договір резервування земельної ділянки від 03.12.2003 р., протягом дії якого третьою стороною регулярно сплачувалась річна орендна плата.

Третя особа письмових пояснень по суті поданого позову не надала, представник останньої у судовому засіданні позовні вимоги заперечував, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників прокуратури, відповідача та третьої особи, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,—

ВСТАНОВИВ:

15.04.2004 р. Київської міською радою VІІ сесії ХХІV скликання прийняте рішення №183/1393 „Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею”.

Відповідно до пункту 15 вищезазначеного рішення:

—затверджено проект відведення земельної ділянки релігійній громаді Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом'янському районі м. Києва;

—вилучено з користування Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста „Київзеленбуд” частину земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 04.08.59 №1271 „Про відвод земельної ділянки Управлінню зеленої зони м. Києва під влаштування парку” (лист-згода від 21.01.2004 №72);

—передано релігійній громаді Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва, за умови виконання п. 15.1 рішення, в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 1,30 га для будівництва, експлуатації та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом'янському районі м. Києва за рахунок земель, вилучених відповідно до пункту 15 цього рішення.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджені в засіданні суду докази, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Частина 1 статті 143, статті 144 Конституції України визначають, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до положень статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно і майнові права, рухомі та нерухомі об’єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно з п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території, віднесено, зокрема, право розпорядження землями територіальної громади міста та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього кодексу.

Статтею 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об’єкти комунальної власності.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок в оренду визначається ст. 124 Земельного кодексу України, згідно з положеннями якої передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Частиною третьою вказаної статті встановлено, що передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Рішенням від 15 квітня 2004 року №183/1393 (пункт 15) Київська міська рада вирішила затвердити проект відведення земельної ділянки релігійній громаді Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом'янському районі м. Києва, вилучити з користування Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд»частину земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 04.08.59 №1271 «Про відвод земельної ділянки Управлінню зеленої зони м. Києва під влаштування парку»(лист-згода від 21.01.2004 N 72) та передати релігійній громаді Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва, за умови виконання п. 15.1 цього рішення, в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 1,30 га для будівництва, експлуатації та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом'янському районі м. Києва за рахунок земель, вилучених відповідно до пункту 15 цього рішення.

Згідно частини 3 статті 124 Земельного кодексу України (в редакції чинній на день прийняття спірного рішення) передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Відповідно до статті 123 Земельного кодексу України юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до Київської міської ради. Рада розглядає клопотання у місячний строк і дає згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини і після одержання висновку державної землевпорядної експертизи по об'єктах, які їй підлягають, подається до Київської міської ради, яка розглядає його у місячний строк і, в межах своїх повноважень, визначених Земельним кодексом України, приймає рішення про надання земельної ділянки.

Закон України «Про планування і забудову територій», на який посилається прокурор у позовній заяві, встановлює правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку населених пунктів, а статті 12, 13 встановлюють визначення генерального плану населеного пункту та детального плану території.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про планування і забудову територій», детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає: розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об'єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами. При цьому, рішення про розроблення детальних планів території приймаються відповідними радами за поданням їх виконавчих органів, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Стаття 17 Закону України «Про основи містобудування»дає визначення містобудівної документації.

Як вбачається із наданих документів, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок по вул. Уманській у Солом’янському районі міста Києва у відповідності до п.6 ст. 123 ЗК України, погоджено Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (висновок №19-1961 від 04.03.2004, висновок № 19-3017 від 01.10.2003), Київським комунальним об'єднанням зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" (лист №72 від 21.01.2004), Головним державним санітарним лікарем м. Києва (листи № 6977 від 23.09.2003), Державним управління екології та земельних ресурсів (висновок № 08-8-20/8512 від 21.11.2003), Головним управлінням охорони культурної спадщини та реєстраційно-відновлювальних робіт (лист № 5266 від 11.09.2003), Солом’янської районної у місті Києві державної адміністрації (лист № 6323/01 від 17.09.2003 року), Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (висновок № 03-16/303-В від 03.03.2004).

Виходячи з вище викладеного, релігійною громадою Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі отримано згоду на будівництво, експлуатацію та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом'янському районі м. Києва від всіх необхідних органів.

До прийняття спірного рішення Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) було надано проект рішення з усіма передбаченими законодавством висновками та погодженнями. Дані висновки і погодження були видані компетентними органами відповідно до чинного законодавства.

Отже, п. 15 рішення Київської міської ради від 15 квітня 2004 року №183/139 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею»не порушує вимог статей 17, 19 Закону України «Про основи містобудування»та статей 12, 13 Закону України «Про планування і забудову територій», зокрема щодо відсутності розробленого детального плану території та плану земельно - господарського устрою.

Норми Закону України «Про основи містобудування»та Закону України «Про планування і забудову територій»вказують на необхідність взяття за основу містобудівної документації при вирішенні питань вибору, вилучення (викупу), надання у власність чи користування земель для містобудівних потреб, якщо така документація розроблена. При цьому, нормами чинного законодавства України, зокрема і вказаними законами, не заборонено відведення земельних ділянок у випадку відсутності розробленої та затвердженої у встановленому порядку містобудівної документації.

А отже, у перерахованих вище нормативних актах, не зазначається про обов’язкове складання чи розроблення детального плану території, яка відводиться в користування.

Слід також зазначити, що необґрунтованими є твердження прокурора щодо необхідності проведення громадських слухань.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України «Про планування і забудову»планування окремої земельної ділянки, будівництво на ній будинків і споруд власниками або користувачами здійснюється з урахуванням інтересів інших власників або користувачів земельних ділянок, будинків і споруд.

Згідно з частиною 1 статті 18 Закону України «Про планування і забудову»при здійсненні планування і забудови територій на місцевому рівні врахування громадських інтересів полягає у визначенні потреби територіальної громади в територіях, необхідних для розташування, утримання об'єктів житлово-комунального господарства, соціальної, інженерно-транспортної інфраструктури, вирішення інших завдань забезпечення сталого розвитку населеного пункту.

Однак, вищенаведена норма закону не встановлює обов’язку безпосередньо обговорювати з громадськістю питання щодо відведення тієї чи іншої земельної ділянки. Таким чином, судом не приймаються до уваги твердження Заступника прокурора м. Києва стосовно того, що питання відведення земельної ділянки не було узгоджено з мешканцями і не були враховані їх інтереси.

Слід також зазначити, що твердження прокурора відносно того, що оспорюване рішення прийнято без громадського обговорення також є необґрунтованим, оскільки предметом спірного рішення є передача земельної ділянки згідно проекту відведення, що в свою чергу не потребує громадського обговорення на стадії прийняття рішення.

Суд відзначає, що позовні вимоги прокурора не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки згідно з Порядком набуття права на землю юридичними особами та громадянами у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 14.03.2002 № 313/1747, Головне управління містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації, відповідний орган охорони культурної спадщини, державне управління екології та природних ресурсів в м. Києві, міська санітарно-епідеміологічна станція подають до управління земельних ресурсів висновки щодо відведення земельної ділянки відповідно до своєї компетенції із зазначенням умов та обмежень використання землі відповідно до ст. 111 Земельного кодексу України та інших нормативно-правових актів. За наявності негативних висновків Головного управління містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації, відповідного органу охорони культурної спадщини, Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві, міської санітарно-епідеміологічної станції щодо надання земельних ділянок в постійне користування, передачі їх в оренду та у власність, оформлення права користування землею остаточне рішення з цих питань приймається на пленарному засіданні Київської міської ради.

Пунктом 15 рішення Київської міської ради від 15 квітня 2004 року №183/1393 було передано релігійній громаді Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва, в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 1,30 га для будівництва, експлуатації та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом'янському районі м. Києва за рахунок земель, вилучених відповідно до пункту 15 цього рішення, за умови виконання п. 15.1 цього рішення, зокрема :

-          виконувати обов'язки землекористувача відповідно до вимог ст. 96 Земельного кодексу України;

-          питання відшкодування відновлюючої вартості зелених насаджень (акт попереднього обстеження зелених насаджень від 29.01.2003 №10) та інші майново-правові питання вирішувати в установленому порядку;

-          у місячний термін замовити у Головному управлінні земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою;

-          забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж та споруд, розміщених у межах земельної ділянки;

-          виконати вимоги, викладені в листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 04.03.2004 №19-1961, Державного управління екології та природних ресурсів в м. Києві від 21.11.2003 №08-8-20/8512, головного державного санітарного лікаря м. Києва від 23.09.2003 N 6977 і Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" від 21.01.2004.

Посилання прокурора на те, що в проекті землеустрою, в порушення статей 112, 114 Земельного кодексу України, не визначено межі охоронних та санітарно-захисних зон, спростовується наступним.

Відповідно до статей 112, 114 Земельного кодексу України охоронні зони створюються: а) навколо особливо цінних природних об'єктів, об'єктів культурної спадщини, гідрометеорологічних станцій тощо з метою охорони і захисту їх від несприятливих антропогенних впливів; б) уздовж ліній зв'язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об'єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об'єкти. Правовий режим земель охоронних зон визначається законодавством України. Санітарно-захисні зони створюються навколо об'єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин, запахів, підвищених рівнів шуму, вібрації, ультразвукових і електромагнітних хвиль, електронних полів, іонізуючих випромінювань тощо, з метою відокремлення таких об'єктів від територій житлової забудови. У межах санітарно-захисних зон забороняється будівництво житлових об'єктів, об'єктів соціальної інфраструктури та інших об'єктів, пов'язаних з постійним перебуванням людей. Правовий режим земель санітарно-захисних зон визначається законодавством України.

Судом встановлено, що даними нормами не встановлена обов’язковість визначення в проекті землеустрою меж охоронних та санітарно-захисних зон., в свою чергу відсутність даних меж не є підставою для визнання спірного рішення щодо відведення земельної ділянки недійсною.

Слід зазначити, що наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року №43, на який посилається прокурор в обґрунтування заявлених позовних вимог, затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі.

Відповідно до п. 1. 16 даної Інструкції технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає:

-          виписку з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду;

-          заяву власника землі або землекористувача про складання державного акта;

-          технічне завдання на розробку технічної документації зі складання державного акта;

-          висновок державного органу земельних ресурсів Держкомзему України про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

-          висновок органу у справах будівництва і архітектури про наявні обмеження на використання земельної ділянки (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

-          журнал польових вимірювань (крім випадків відчуження земельної ділянки із земель приватної власності);

-          кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки;

-          збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів;

-          відомість обчислення площі земельної ділянки;

-          відомість обробки теодолітного ходу та вирахування координат поворотних точок меж земельної ділянки;

-          експлікація земельних угідь згідно з формою 6-зем.

Таким чином, зазначена Інструкція регулює порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі та не регулює порядок прийняття рішення ради про відведення земельної ділянки в користування.

З урахуванням вищевикладеного, суд відзначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції, органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Судом встановлено, що Київська міська рада, приймаючи оспорюване рішення, діяла у відповідності до вимог законодавства та не вийшла за межі наданих їй повноважень, а тому відсутні правові підстави для визнання спірного рішення недійсним.

В свою чергу, слід зазначити, що згідно зі статтями 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов’язок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 ГПК України, розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному випадку це стосувалося прокурора та позивача, що мали довести факт невідповідності оспорюваного рішення Київради вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції відповідача, а також порушення у зв'язку з прийняттям оспорюваного рішення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як підставу своїх вимог.

Суду не доведено та не надано належних доказів підтвердження факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до абз. 2 ст. 29 ГПК України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносин, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до ст. 1 ГПК України до господарського суду мають право звернутися державні та інші органи за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Суду не доведено, яким чином прийняте спірне рішення Київради порушує права чи охоронювані законом інтереси Державного агентства земельних ресурсів України.

Стаття 20 Закону України «По місцеве самоврядування в Україні»визначає, що державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Вичерпний перелік повноважень Державного агентства земельних ресурсів України визначається главою 3 Земельного кодексу України та Положенням про Державне агентства земельних ресурсів України. Дані нормативні документи не передбачають права Державного агентства земельних ресурсів брати участь у прийнятті місцевими радами рішень щодо питань надання чи вилучення земельних ділянок.

Отже, п. 15 рішення Київської міської ради від 15 квітня 2004 року №183/139 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею»щодо затвердження проекту відведення земельної ділянки релігійній громаді Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом'янському районі м. Києва, вилучення з користування Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд»частину земельної ділянки, відведеної відповідно до рішення виконавчого комітету Київської міської Ради депутатів трудящих від 04.08.59 №1271 «Про відвод земельної ділянки Управлінню зеленої зони м. Києва під влаштування парку»(лист-згода від 21.01.2004 №72) та передачі релігійній громаді Української Православної Церкви парафії Преподобного Сергія Радонезького у Печерському районі м. Києва, за умови виконання п. 15.1 цього рішення, в довгострокову оренду на 15 років земельну ділянку площею 1,30 га для будівництва, експлуатації та обслуговування храмового комплексу на вул. Уманській, 14 у Солом'янському районі м. Києва за рахунок земель, вилучених відповідно до пункту 15 цього рішення, прийняте компетентним органом - Київською міською радою, в межах наданих їй повноважень та в порядку встановленому чинним законодавством, і не порушує прав та інтересів позивачів.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,—

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.          Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

О.В. Мандриченко