СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.08                                                                                 Справа № 16/634

Суддя Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Приватного підприємства “Укрстандарт”, м. Єнакієве Донецької області

до Державного підприємства “Донбасантрацит”, м. Красний Луч

Луганської області

про стягнення 14792 грн. 18 коп.

при секретарі судового засідання Маценко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача –Бондаренко Н.В., дов. від 08.01.08. №01/9-03,

Кімарський С.Г., дов. від 22.01.08. №01/22-03,

від відповідача –Толстих М.С., дов. від 12.12.07. №1-1/2617,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: заявлена вимога про стягнення з покупця (відповідача) боргу в сумі 13895,89грн. за поставлену продукцію по договору від 16.07.04. №07/16-1, інфляційних нарахувань в сумі 792,07грн. та три відсотки річних в сумі 104,22грн. за період з 26.07.07. по 31.10.07. –за несвоєчасне виконання обов’язку по вказаному договору.

Відповідач відзивом від 09.01.08. №1-7/28 проти позову заперечує у зв’язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Між сторонами у справі укладено договір на поставку продуктів харчування від 16.07.04. №07/16-1, на підставі якого постачальник (позивач) зобов’язався поставляти покупцю (відповідачу) продукцію в асортименті, у кількості та по ціні, обумовлених договором, а покупець зобов’язався оплачувати куплену продукцію на умовах повної передоплати (пункт 7.1 вказаного договору).

За своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки і відповідає інституту правових норм поставки Господарського кодексу України (ст.ст.265).

На виконання умов вказаного договору позивач поставив, а відповідач отримав продуктів харчування в період липня-серпня 2004 року на суму 39999,91грн., що підтверджено видатковими накладними (а.с.17-26) на вказану суму.

Відповідач, в порушення умов укладеного з позивачем договору та вимоги про оплату товару від 17.07.07. №17/7-01, не оплатив у повному обсязі позивачу поставлену продукцію, у зв’язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду і просить стягнути на свою користь борг в сумі 13895,89грн.

Крім того, за несвоєчасне виконання відповідачем обов’язку по оплаті товару, позивачем заявлено до стягнення інфляційні нарахування в сумі 792,07грн. та 3% річних в сумі 104,22грн. –за період з 25.07.07. по 31.10.07. на підставі правил ст.625 ЦК України.

Відповідач заявою від 24.01.08., зданою у судовому засіданні, підтвердив факт поставки продуктів харчування на суму 39999,91грн., факт часткової оплати товару і заборгованість в сумі 13895,89грн., але представник відповідача заперечив проти задоволення позову з підстав пропуску позивачем строків позовної давності, оскільки відповідач вважає, що строк позовної давності почав перебіг у день першої поставки продукції –21.07.04.

Позивач підтримав позов і вказав про правомірність зі своєї сторони посилання на правила ч.2ст.530 ЦК України, на підставі якої відповідач повинен був виконати обов’язок по оплаті товару у семиденний строк з дня отримання вимоги позивача про оплату товару від 17.07.07. №17/7-01. Докази надіслання вимоги та відповідь на вимогу долучено до справи на аркушах 29, 30.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, вислухав представників сторін, оцінивши надані ними докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинно виконуватися у семиденний строк з дня отримання вимоги про оплату вартості купленого товару у разі, якщо строк виконання зобов’язання договором не визначено. Договором на поставку продуктів харчування від 16.07.04. №07/16-1 не встановлено строку виникнення обов’язку відповідача по оплаті вартості отриманої продукції. Пунктом 7.1 вказаного договору встановлено попередню оплату продукції, між тим позивач поставив, а відповідач прийняв товар без попередньої оплати, що вказує на недотримання сторонами умов п.7.1 договору. При цьому слід вказати, що, отримавши товар від позивача і вимогу про оплату вартості поставки, у відповідача виник грошовий обов’язок перед позивачем за поставлену продукцію у відповідності до ст.173,193 ГК України, ст.ст.11,509 ЦК України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено належним чином факт поставки позивачем і отримання відповідачем продуктів харчування на суму 39999,91грн. і заборгованість за товар в сумі 13895,89грн. Позивач належним чином довів суду факт надіслання поштою відповідачу вимоги про оплату заборгованості за поставлену продукцію на вказану суму боргу (а.с.28-29). Таким чином, позивач виконав свої обов’язки перед відповідачем у відповідності до умов договору та вимог закону.

Статті 265-267 ГК України зобов’язують відповідача виконати обов’язок по оплаті поставленої продукції .

Згідно ст. 610 Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При розгляді справи суд встановив, що відповідач не виконав свої обов’язки перед позивачем по оплаті поставленої продукції на суму 13895,89грн., чим порушив умови укладеного з позивачем договору на поставку продуктів харчування від 16.07.04. №07/16-1 та вимогу позивача про оплату продукції в частині оплати товару і вимоги закону.

Заперечення відповідача до позовних вимог спростовуються правилом ч1.ст.261 ЦК України тому, що позивач довідався про порушення свого права після невиконання відповідачем обов’язку про оплату отриманої продукції зі спливом 7-денного строку з дня отримання вимоги від позивача про оплату.

За таких підстав, з відповідача слід стягнути борг на користь позивача за договором на поставку продуктів харчування від 16.07.04. №07/16-1 в сумі 13895,89грн. та позов в цій частині слід задовольнити.

Заявлені до стягнення інфляційні нарахування в сумі 792,07грн. та 3% річних в сумі 104,22грн. –за період з 25.07.07. по 31.10.07. цілком обґрунтовані, оскільки правилом ст.625 ЦК України встановлено обов’язок боржника (відповідача) сплатити борг кредитору (позивачу) з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за час прострочення сплати боргу. Відповідач не виконав грошового обов’язку перед позивачем по оплаті продукції протягом 7 днів з дня отримання вимоги, тому позивач правомірно вимагає стягнення з відповідача інфляційних нарахувань і річних на суму боргу за період прострочення обов’язку.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст.173,193,265-267 ГК України, ст.ст.261,526,ч.2ст.530,ст.ст.625,629 ЦК України, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Державного підприємства “Донбасантрацит”, м. Красний Луч Луганської області, вул. ім. Косіора, буд.10, ін. код 32446546 на користь Приватного підприємства “Укрстандарт”, м. Єнакієве Донецької області, вул. «Марата», 1, ід. код 32281498 борг в сумі 13895,89грн., інфляційні нарахування в сумі 792,07грн., 3% річних в сумі 104,22грн., витрати по державному миту в сумі 147,92грн., на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118грн. Видати наказ.

Рішення підписане 29.01.08.

Суддя                                                                                 Р.Шеліхіна