ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/702

31.01.08

За позовом           Приватного підприємства «Вертикаль»

До                              Товариства з обмеженою відповідальністю «Винодел Молдови компані»

Про                              стягнення 48572,31 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача          Яковлєва М.І. (за дов.)

від відповідача           не з'явились

Обставини справи:

Рішення прийнято 31.01.2008, оскільки у судовому засіданні 24.01.2008 було оголошено перерву.

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне підприємство (далі –ПП) «Вертикаль»до товариства з обмеженою відповідальністю (далі –ТОВ) «Винодел Молдови компані»про стягнення 49123,8 грн. за договором № 2401 від 24.01.2007, а саме: 38621,4 грн. основного боргу, 6640,26 грн. пені, 3862,14 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов’язання щодо повноти та своєчасності внесення оплати за поставлену позивачем виноробну продукцію.

Ухвалою суду від 05.11.2007 було порушено провадження у справі № 6/702.

Під час розгляду справи подав заяву, у якій зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення основного боргу до 29621,4 грн. у зв’язку зі сплатою відповідачем після звернення до суду (12.10.2007, 19.10.2007, 24.10.2007) 9000 грн., а також збільшив позовні вимоги щодо стягнення пені до 7994,95 грн. та штрафу до 10955,96 грн.

Відповідач позовні вимоги відхилив, письмово виклавши свої заперечення. За твердженням відповідача, одночасне нарахування пені та штрафу за одне й те саме порушення є неправомірним, не відповідає ст. 61 Конституції України, стягнення штрафу на підставі п. 9.5 договору є безпідставним, оскільки за прострочення оплати за товар передбачена відповідальність у вигляді пені (п. 9.3 згаданого вище договору).

Крім того, відповідач вказав на те, що, відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано. Отже, на думку відповідача, нарахування пені за прострочення товару, поставленого за накладеними №№ 22, 23 від 29.01.2007 припиняється 31.08.2007, а за накладними №№ 34, 35 від 14.02.2007 –15.09.2007. Також відповідач посилається на неврахуванні при визначені розміру боргу сплачених ним сум. Доказів оплати суду подано не було.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

24.01.2007 між приватним підприємством «Вертикаль»та товариством з обмеженою відповідальністю «Винодел Молдови компані»було укладено договір поставки № 2401 (далі –Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 1.1) позивач зобов’язується передати товар відповідачу, а відповідач зобов’язується прийняти цей товар, здійснити його продаж на умовах, обумовлених Договором, та своєчасно його оплатити.

Згідно з п. 1.3 Договору найменування товару, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість визначаються в товаророзпорядчих документах (накладних тощо) чи в актах приймання-передачі товару, що є невід’ємними частинами Договору.

Пунктом 4.3 Договору визначено, що відповідач зобов’язується оплатити компанії вартість товару до поставки або у строк, не пізніше тридцяти календарних днів з дня отримання конкретної партії товару. У випадку, якщо останній день строку оплати вартості поставленого товару є вихідним, святкових, неробочим днем, то останнім днем строку оплати вважається наступний після вихідного, святкового, неробочого дня робочий день (п. 4.4 Договору). Датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на рахунок (в касу) позивача (п. 4.7 Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар вартістю 126559,6 грн., що підтверджується наступними документами: накладна № 22 від 29.01.2007 на суму 32938,2 грн., накладна № 23 від 29.01.2007 на суму 42787 грн., накладна № 34 від 14.02.2007 на суму 21298,8 грн., накладна № 35 від 14.02.2007 на суму 29535,6 грн. (копії –у матеріалах справи). Факт одержання товару відповідачем не заперечується.

У свою чергу, відповідач оплатив вартість товару частково. На момент звернення з позовом до суду борг відповідача складав 38621,4 грн. Під час розгляду справи в суді відповідач додатково сплатив 9000 грн. (платіжне доручення № 70 від 12.10.2007 на суму 1000 грн., платіжне доручення № 48 від 19.10.2007 на суму 2000 грн., платіжне доручення № 101 від 24.10.2007 на суму 6000 грн.).

Таким чином, відповідач порушив вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, вимога позивача про стягнення 29621,4 грн. є обґрунтованою.

Відповідач жодних доказів існування боргу в іншому розмірі суду не надав.

Також є правомірною вимога про стягнення пені в сумі 7994,95 грн. Зокрема, згідно з п. 9.3 Договору у випадку порушення строків оплати чи поставки товару, визначених Договором, винна сторона сплачує на користь іншої сторони пеню в розмірі 0,5 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару, поставка якого чи оплата за який були прострочені, за кожен день прострочення. Для розрахунку застосовується облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд приймає розрахунок пені, наданий позивачем суду, як вірний. Заперечення відповідача не беруться судом до уваги, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Отже, оскільки сторонами у Договорі (п. 9.3) було досягнуто згоди щодо нарахування пені за кожен день прострочення, вважається, що позивачем та відповідачем встановлено інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачено ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Також є правомірними вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 10995,96 грн. Обов'язок сплати штрафу встановлено п. 9.5 Договору, яким передбачено, що у випадку порушення відповідачем п. 4.3 Договору більш, ніж на 30 днів з моменту настання дати оплати, відповідач додатково сплачує позивачу штраф у розмірі 10% від суми простроченого платежу. Суд приймає розрахунок штрафу, наданий позивачем, як вірний.

Нормами чинного законодавства не передбачено обмежень щодо можливості одночасного стягнення пені та штрафу за прострочення грошового зобов’язання.

Суд погоджується з позицією позивача щодо неправомірності посилання на ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.

Вказана стаття розміщена у розділі ««Права, свободи та обов’язки людини і громадянина»та не розповсюджується на правовідносини, що виникають між юридичними особами в ході виконання умов господарського договору.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 29621,4 грн. основного боргу, 7994,95 грн. пені та 10995,96 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача. Зокрема, з останнього підлягає стягненню 575,72 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Державне мито зі зменшених позовних вимог покладається на відповідача, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій останнього (ч. 3 ст. 49 ГПК України). Державне мито зі збільшених вимог щодо стягнення пені та штрафу (84,88 грн.) підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України (з наступним відшкодуванням відповідачем).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідністю «Винодел Молдови компані»(м. Київ, вул. Тимошенка, 19, рахунок 56 в АБ «Старокиївський банк», м. Київ, МФО 321477, код 32108133) на користь приватного підприємства «Вертикаль» (м. Дніпропетровськ, вул. Матроська, 10, рахунок 0901 в ФАБ «Південний», МФО 306458, код 31491645) 29621,4 грн. основного боргу, 7994,95 грн. пені, 10955,96 грн. штрафу, 575,72 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з приватного підприємства «Вертикаль»(м. Дніпропетровськ, вул. Матроська, 10, рахунок 0901 в ФАБ «Південний», МФО 306458, код 31491645) до Державного бюджету України 84,88 грн. державного мита.

Суддя                      С.А. Ковтун