ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2008 р.

Справа № 8/332-04-8753

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Мирошниченко М. А.,

Суддів: Бєляновського В. В., Шевченко В. В.,

при секретарі - Волощук О. О.,

за участю представників:

заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора –Бойчук М. М.,

Міністерства охорони здоров’я України –не з”явився,

позивача –Глазирін О. А.,

відповідача –не з”явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційне подання заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора, м. Б –Дністровський Одеської області на ухвалу господарського суду Одеської області від 15.02.2008 р. про відмову у задоволенні подання заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров’я України про перегляд ухвали господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. про затвердження мирової угоди, укладеної між ТОВ „Ассоль” та ДП базою відпочинку „Приморська” у процесі виконання судового рішення, за нововиявленими обставинами у справі №8/332-04-8753 за позовом ТОВ „Ассоль”, с. Миколаївка Б –Дністровського району Одеської області до Дочірнього підприємства бази відпочинку „Приморська”, с. Курортне Б –Дністровського району Одеської області про стягнення 16587,62 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

22.11.2004 р. (вх. №10434) ТОВ „Ассоль” у господарському суді Одеської області пред’явлено позов до Дочірнього підприємства бази відпочинку „Приморська” про стягнення 18356,80 грн. - борг за надану фінансову допомогу, 277,84 грн. –3% річних за користування грошовими коштами, 187,00 грн. –витрати по держмиту, 118,00 грн. –витрати на ІТЗ судового процесу, а всього 18939,64 грн. (а.с. 2-3).

22.12.2004 р. судом до справи залучена уточнена позовна заява (а.с. 47-48), в якій позивач просив стягнути з відповідача 9713,00 грн. - борг за надану фінансову допомогу, 148,54 грн. –3% річних за користування грошовими коштами, 6874,00 грн. –за виконані роботи, 168,00 грн. –витрати по держмиту, а всього 16904,16 грн..

22.12.2004 р. судом також до справи залучене уточнення позовних вимог (а.с. 65), в якому позивач просив стягнути з відповідача 9713,62 грн. - борг за надану фінансову допомогу за основним договором, 6874,00 грн. –за виконані роботи за договором №3, 165,87 грн. –витрати по держмиту, 118,00 грн. –витрати на ІТЗ судового процесу, а всього 16587,62 грн..

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.12.2004 р. (суддя Атанова Т. О.) позов задоволено, а саме, стягнено з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 16587,62 грн., державне мито у сумі 165,87 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу у розмірі 118,00 грн. (а.с. 68-69).

На примусове виконання рішення суду 04.01.2005 р. був виданий наказ (а.с. 70).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. (а.с. 79) затверджено мирову угоду від 24.01.2005 р., укладену між позивачем та відповідачем у процесі виконання судового рішення, оскільки 27.01.2005 р. до господарського суду Одеської області надійшла заява від сторін та начальника відділу Державної виконавчої служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції про затвердження мирової угоди від 24.01.2005 р. по справі № 8/332-04-8753, згідно якої Дочірнє підприємство база відпочинку „Приморська” зобов’язалось задовольнити вимоги позивача шляхом передачі у власність ТОВ „Ассоль” майна, яке перелічене у п.п.1-9 мирової угоди, на загальну суму 10641,53 грн., а залишок заборгованості у сумі 6229,96 грн. Дочірнє підприємство база відпочинку „Приморська” зобов'язалось сплатити до 01.05.2005 р..

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.01.2008 р. (а.с. 116) прийнято до розгляду подання заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров’я України від 22.01.2008 р. (вх. №303) про перегляд ухвали господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. про затвердження мирової угоди, укладеної між ТОВ „Ассоль” та ДП базою відпочинку „Приморська”, за нововиявленими обставинами (а.с. 117-119), в якому він просив скасувати ухвалу від 04.02.2005 р. та винести нову, якою в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди від 24.01.2005 р. відмовити. Своє подання заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора мотивував наступним.

На підставі ухвали від 04.02.2005 р., 27.09.2005 р. виконавчим комітетом Приморської сільської ради прийнято рішення № 158, яким оформлено право власності ТОВ „Ассоль” на будівлі та споруди бази відпочинку „Приморська” по вул. Чорноморській,23 в с. Курортне Білгород-Дністровського району. Постановляючи зазначене рішення, суд (ймовірно) виходив з того, що Дочірнє підприємство база відпочинку „Приморська” нібито є власником будівель та споруд бази відпочинку „Приморська” і, відповідно, має повноваження щодо розпорядження цим майном, в тому числі передачі його іншій особі на підставі мирової угоди. Згідно зі ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. При цьому, законодавство передбачає особливий порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Так, в ч.2 ст. 331 ЦК України зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Пункт 1.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 р. зазначає, що право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в особі органів, уповноважених управляти державним майном, підлягає обов'язковій реєстрації. Питання ж про те, яким саме чином створювалось нерухоме майно бази відпочинку „Приморська”, як на нього набуло право власності Дочірнє підприємство база відпочинку „Приморська” (і чи набуло взагалі), в судовому рішенні відображення не знайшли. Між тим, як встановлено перевіркою, об'єкти бази відпочинку „Приморська” насправді знаходились на земельній ділянці, яка для будівництва та обслуговування зазначеної бази відпочинку відведена не була, в експлуатацію база відпочинку „Приморська” у встановленому порядку не вводилась, право власності Дочірнього підприємства база відпочинку „Приморська” на будівлі та споруди бази відпочинку „Приморська” зареєстровано не було. Вказані факти, на думку заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора, свідчать про те, що будівлі та споруди зазначеної бази відпочинку, відповідно до ст. 376 ЦК України, є нічим іншим, як самовільним будівництвом. Відповідно, правових підстав вважати нерухоме майно бази відпочинку „Приморська” таким, що на момент укладення мирової угоди належало на праві власності Дочірньому підприємству бази відпочинку „Приморська”, немає. Усі ці істотні для справи обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не були відомі суду на час розгляду справи, що і призвело до постановляння незаконного рішення. Зазначені обставини стали відомі міжрайпрокуратурі під час проведення перевірки за завданням прокуратури Одеської області (надійшло до міжрайпрокуратури 20.11.2007 р. та зареєстроване за № 5750-07 вх.) та підтверджуються, зокрема, листами Приморської сільської ради №518 від 28.11.2007 р., інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Білгород-Дністровської районної державної адміністрації №1390 від 28.11.2007 р. та Білгород-Дністровського МБТІ №1439 від 29.11.2007 р.. Вищезазначені будівлі та споруди бази відпочинку „Приморська”, право власності на які було набуто з порушенням чинного законодавства, за відсутності передбачених законом підстав, знаходяться на земельній ділянці, яку було надано державному спеціалізованому санаторію „Приморський” Міністерства охорони здоров'я України, згідно державного акту І-ОД №004275 на право постійного користування земельною ділянкою, на підставі рішення Приморської сільської ради від 22 серпня 2000 р.. Санаторій „Приморський” заснований на загальнодержавній власності, підпорядковується Міністерству охорони здоров'я України, є санаторно-курортним закладом для лікування дорослих, хворих на туберкульоз органів дихання, та дітей із захворюванням шкіри. В той же час, використовуючи ухвалу суду про затвердження мирової угоди, власники бази відпочинку „Приморська” намагаються оформити право користування земельною ділянкою, що знаходиться під базою відпочинку. Дане становище порушує як право власності держави в особі Міністерства охорони здоров'я України на нерухоме майно санаторію, так і право постійного користування на виділену земельну ділянку, створює значні перешкоди для ефективного функціонування оздоровчого протитуберкульозного закладу, фактично унеможливлює збереження за належною санаторію земельною ділянкою особливого оздоровчого та рекреаційного значення і здатне завдати значних збитків державі та суспільству. В обґрунтування свого подання заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора послався на ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру”, ст.ст. 29,112,113 ГПК України.

15.02.2008 р. (вх. №3109) позивач надав суду відзив на подання (а.с. 132-133), в якому просив відмовити у його задоволенні, оскільки заявник в поданні не навів підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, що мають істотне значення для справи. Обов'язковою умовою участі прокурора є перегляд судового рішення зі справи, стороною в якій є держава в особі органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. В даній справі сторонами є особи, яким не надано повноважень державного органу виконавчої влади, тому прокурор подав подання з порушенням встановленого прядку. Якщо прокурор вважає, що порушено інтереси Міністерства охорони здоров'я, він має право звернутися до суду з відповідним позовом. Правовідносини, що виникли між сторонами з цієї справи, не пов'язані з вимогами ЗК України або Закону України „Про оренду землі” та взагалі не стосуються земельних правовідносин. Відповідно до ст.ст. 78,121 ГПК України, вчинення мирової угоди відбувається у спеціальному порядку, права та обов'язки у сторін за мировою угодою виникають лише після затвердження її судом шляхом винесення спеціального акту - ухвали. Крім цього, господарським судом Одеської області встановлена відповідність мирової угоди, укладеної між Дочірнім підприємством базою відпочинку „Приморська” та ТОВ „Ассоль”, вимогам законодавства, а також повноваження представників на її підписання було перевірено і за результатами перевірки, відповідно до ст. 121 ГПК України, 04.02.2005 р. винесено ухвалу про затвердження мирової угоди.

15.02.2008 р. (вх. №3108) відповідач надав суду відзив на подання (а.с. 134-135), в якому просив відмовити у його задоволенні, оскільки база відпочинку „Приморська” за погодженням з санаторієм „Приморський” була побудована та введена в експлуатацію Бендерським дослідно-експериментальним ремонтним заводом, що підтверджується Випискою з Протоколу №10 спільного засідання профкому та адміністрації БДЕРЗ від 13.01.1981 р. та Актом державної приймальної комісії від 29.06.1982 р.. 12.12.1982 р. був укладений Договір оренди між Бендерським дослідно-експериментальним ремонтним заводом та санаторієм „Приморський” про передачу тимчасово в оренду БДЕРЗ земельної ділянки загальною площею 0,5 га для розміщення літніх будиночків строком до 01.01.1993 р.. Бендерський дослідно-експериментальний ремонтний завод є державним підприємством. Для управління базою відпочинку „Приморська” БДЕРЗ створило Дочірнє підприємство база відпочинку „Приморська”, зареєстроване Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 27.05.1999 р.. Відповідно до п.3.1. Статуту Дочірнього підприємства база відпочинку „Приморська”, управління підприємством здійснює засновник (БДЕРЗ), який може виконувати обов'язки директора безпосередньо сам. Згідно пп.є) п.3.4. Статуту, до виключної компетенції Засновника (БДЕРЗ) відноситься прийняття рішення про продаж основних фондів та майна підприємства. Згідно п.4.3. Статуту, майно, що є власністю Засновника (БДЕРЗ) та передане в оренду підприємству, належить йому на праві повного господарського користування. Здійснюючи право повного господарського користування, підприємство володіє, користується вказаним майном на свій розсуд, здійснюючи в його відношенні будь-які дії, які не суперечать положенню та законодавству. А відповідно до п.4.4. Статуту, підприємство може продавати чи передавати іншим підприємствам, організаціям та установам, обмінювати, здавати в оренду і т.д.. Тому на момент укладення мирової угоди база відпочинку „Приморська” належала ДП на праві повного господарського відання. Право власності на вказане майно не було зареєстроване в порядку, передбаченому Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, у зв'язку з тим, що ДП зареєстроване у 1999 році, на баланс якого було передане спірне майно, а на той час вказане заявником положення не діяло. Також оспорювана мирова угода була підписана від імені ДП Локтіоновим С. І., який є Директором Бендерського дослідно-експериментального ремонтного заводу - Засновника ДП, в чому виражена згода Засновника на продаж бази відпочинку „Приморська”. Докази вищевикладених обставин наявні в матеріалах справи, а тому посилання заявника на те, що вони нововиявлені та не були відомі суду на момент вирішення спору, є неправдивим. Крім того, на думку відповідача, ухвала про затвердження мирової угоди оскарженню не підлягає.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.02.2008 р. (суддя Атанова Т. О.) відмовлено у задоволенні подання заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора про перегляд ухвали господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. про затвердження мирової угоди, укладеної між ТОВ „Ассоль” та ДП базою відпочинку „Приморська” у процесі виконання судового рішення, за нововиявленими обставинами та ухвалу господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. залишено без змін (а.с. 143). Своє рішення суд мотивував тим, що не можуть вважатись нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи прокурором, а, на думку суду, прокурор не підтвердив певними засобами доказування, що обставини, викладені у поданні, є нововиявленими. Крім того, суд зазначив, що, згідно п.3.4. Роз’яснень президії Вищого господарського суду України від 21.05.2002 р. за № 04-5/563 „Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами”, переглядатись за нововиявленими обставинами можуть лише ті рішення, ухвали, які підлягають оскарженню в апеляційному та касаційному порядку. Відповідно до п.4 Роз’яснень від 28.03.2002 р. за № 04-5/365 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України”, ухвала про затвердження мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання судового рішення, не може бути оскаржена у встановленому для інших ухвал порядку.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою, заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просить її скасувати та винести нову ухвалу, якою в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди від 24.01.2005 р. між ТОВ „Ассоль” та Дочірнім підприємством базою відпочинку „Приморська” відмовити, з тих же підстав, що були ним викладені у поданні від 22.01.2008 р. (вх. №303) про перегляд ухвали господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. про затвердження мирової угоди, укладеної між ТОВ „Ассоль” та ДП базою відпочинку „Приморська”, за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2008 р. відновлено заступнику Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора процесуальний строк для подання апеляційного подання, його прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.04.2008 р., про що прокурор, МОЗ України та сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були повідомлені належним чином.

Фіксування судового засідання здійснювалось технічними засобами, а саме програмно - апаратним комплексом „Діловодство суду” на диск CD-R №8005133МЕ4567.

Представники відповідача та МОЗ України у судове засідання не з’явилися, про причини неявки суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду подання не надали і судова колегія, враховуючи думку представників позивача та заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора, прийняла рішення про розгляд подання за їх відсутністю.

Представник заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, підтримав подання і просив його задовольнити на викладених у ньому підставах.

Представник позивача в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, просив відмовити у задоволенні подання.

За згодою прокурора та представника позивача, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення прокурора та представника позивача, ознайомившись з доводами подання, дослідивши обставини і матеріали справи, наявні у ній докази та обставини, зазначені прокурором у поданні, як нововиявлені, судова колегія дійшла до висновку, що подання не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусове виконання рішення суду від 24.12.2004 р. (а.с. 68-69) 04.01.2005 р. був виданий наказ (а.с. 70).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. (а.с. 79) затверджено мирову угоду від 24.01.2005 р. (а.с. 75-76), укладену між позивачем та відповідачем у процесі виконання судового рішення, оскільки 27.01.2005 р. до господарського суду Одеської області надійшла заява від сторін та начальника відділу Державної виконавчої служби Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції про затвердження мирової угоди від 24.01.2005 р. по справі № 8/332-04-8753 (а.с. 72,73).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.01.2008 р. (а.с. 116) прийнято до розгляду подання заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров’я України від 22.01.2008 р. (вх. №303) про перегляд ухвали господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. про затвердження мирової угоди, укладеної між ТОВ „Ассоль” та ДП базою відпочинку „Приморська”, за нововиявленими обставинами (а.с. 117-119), в якому він просив скасувати ухвалу від 04.02.2005 р. та винести нову, якою в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди від 24.01.2005 р. відмовити.

Згідно п.3.4. Роз’яснень президії Вищого господарського суду України від 21.05.2002 р. за №04-5/563 „Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами”, переглядатись за нововиявленими обставинами можуть лише ті ухвали, які підлягають оскарженню в апеляційному та касаційному порядку.

Згідно п.3.5. Роз’яснень президії Вищого господарського суду України від 21.05.2002 р. за №04-5/563 „Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами”, подання до господарського суду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами особою, яка не має на це права, або внесення прокурором подання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з порушенням його компетенції, визначеної статтею 36-1 Закону України „Про прокуратуру”, або подання стороною заяви чи внесення прокурором подання на ухвалу господарського суду, яку не може бути оскаржено, виключають перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Тому у зазначених випадках господарський суд повинен відмовити у прийнятті заяви (подання) і винести з цього приводу відповідну ухвалу. Ця ухвала оскарженню не підлягає.

За змістом ч.1 ст. 106 ГПК України, ухвалу місцевого господарського суду може бути оскаржено до апеляційного господарського суду тоді, коли це прямо передбачено у відповідних статтях ГПК, що регулюють винесення ухвал.

Згідно п.5. Роз’яснень президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002 р. за №04-5/366 „Про деякі питання застосування розділу ХІІ ГПК України” (в редакції від 31.05.2007 р.), подання апеляційної скарги після закінчення строку, встановленого ч.2 ст. 93 ГПК, або особою, яка не має права на її подання, внесення прокурором апеляційного подання з порушенням його компетенції, визначеної статтею 37 Закону України „Про прокуратуру”, подання апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, яка не підлягає оскарженню, виключають перегляд судових актів місцевого господарського суду в апеляційному порядку. У таких випадках апеляційний господарський суд повинен відмовити у прийнятті апеляційної скарги і винести з цього приводу відповідну ухвалу.

Відповідно до п.6 Роз’яснень президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002 р. за №04-5/365 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України”, ухвала про затвердження мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання судового рішення, не може бути оскаржена у встановленому для інших ухвал порядку.

Відповідно до п.7 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України від 12.09.1996 р. за №02-5/333 „Про деякі питання практики застосування статті 121 ГПК України”, можливості оскарження ухвали господарського суду про затвердження мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання судового рішення (ч.4 ст. 121 ГПК), законом не передбачено.

З викладеного колегія суддів дійшла до висновку про те, що мирову угоду укладено між позивачем та відповідачем у процесі виконання судового рішення, її подано на затвердження до місцевого суду, оскільки ним було прийняте рішення, і цей суд виніс ухвалу про затвердження мирової угоди, яка оскарженню не підлягає.

Враховуючи, що за нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті лише ті судові ухвали, які можуть бути оскаржені в апеляційному та касаційному порядку, ухвала місцевого суду від 04.02.2005 р. про затвердження мирової угоди, укладеної між ТОВ „Ассоль” та ДП базою відпочинку „Приморська” у процесі виконання судового рішення, за нововиявленими обставинами переглянута бути не може. І у цьому випадку господарський суд повинен був відмовити заступнику Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров’я України у прийнятті подання від 22.01.2008 р. (вх. №303) про перегляд ухвали господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. про затвердження мирової угоди, укладеної між ТОВ „Ассоль” та ДП базою відпочинку „Приморська”, за нововиявленими обставинами і винести з цього приводу відповідну ухвалу, яка оскарженню не підлягає.

Однак, місцевим судом помилково прийнято до розгляду вищезазначене подання і винесено оскаржувану ухвалу від 15.02.2008 р. про відмову у задоволенні подання заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров’я України про перегляд ухвали господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. за нововиявленими обставинами, хоча в мотивувальній її частині зазначено про неможливість такого перегляду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що, хоча суд першої інстанції припустився помилки, прийнявши і розглянувши подання, замість того, щоб відмовити у його прийнятті, ухвала від 15.02.2008 р. повинна бути залишена в силі, оскільки, по-перше, враховуючи чинне процесуальне законодавство, апеляційна інстанція не має повноважень для скасування цієї ухвали та відмови у прийнятті подання, а, по-друге, у будь-якому випадку (у разі відмови в прийнятті подання або у разі відмови у задоволенні подання) ухвала від 04.02.2005 р., про перегляд за нововиявленими обставинами якої просив заступник прокурора, залишається чинною.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого суду в апеляційному порядку є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Зазначені положення стосуються також і ухвал суду.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, у зв’язку з викладеним, не можуть бути підставою для скасування ухвали від 15.02.2008 р., а судова колегія не вбачає будь-яких, передбачених ст. 104 ГПК України, правових підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106, 121 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 15.02.2008 р. про відмову у задоволенні подання заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров’я України про перегляд ухвали господарського суду Одеської області від 04.02.2005 р. про затвердження мирової угоди, укладеної між ТОВ „Ассоль” та ДП базою відпочинку „Приморська” у процесі виконання судового рішення, за нововиявленими обставинами у справі №8/332-04-8753 –залишити без змін, а апеляційне подання заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора, м. Б –Дністровський Одеської області, –без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                               Мирошниченко М. А.

Судді:                                                             Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано 15.04.2008 р.