ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 43/154

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Державного підприємства завод "Генератор"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від 26.11.2007 року

у справі

господарського суду

№ 43/154

м. Києва

за заявою

Акціонерного комерційного банку "Київ"

до

Державного підприємства завод "Генератор"

про

визнання банкрутом,

арбітражний керуючий

Снісаренко Н.В.,

за участю представників сторін:

АКБ "Київ" –Москаленко І.О. (дов. від 01.02.08),

ДП "Генератор" –Чередник С.М. (дов. від 09.01.08);

встановив:

У березні 2007 року Акціонерний комерційний банк "Київ" звернувся до суду із заявою про порушення справи про банкрутство Державного підприємства "Завод "Генератор", оскільки на дату звернення заборгованість, визнана рішеннями господарського суду м. Києва від 05.05.2005 р. у справах № 34/405 та № 34/360 у сумі відповідно 1 345 887,27 грн. та 17 982 654,20 грн. становить більш ніж триста мінімальних заробітних плат, не сплачена більш ніж протягом трьох місяців.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.03.2007 р. порушено провадження у справі, призначено дату підготовчого засідання, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Введено процедуру розпорядження майном.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.04.2007 р. (суддя Пасько М.В.) визнано розмір вимог ініціюючого кредитора –Акціонерного комерційного банку "Київ" на суму 19 328 541,47 грн. Зобов'язано ініціюючого кредитора подати у десятиденний строк до офіційного друкованого органу оголошення про порушення справи про банкрутство. Призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Снісаренко Н.В., якого зобов'язано надати суду на затвердження реєстр вимог кредиторів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2007р. (колегія суддів у складі: Капацин Н.В. –головуючий, Калатай Н.Ф., Смірнова Л.Г.) ухвалу господарського суду м. Києва від 27.04.2007 р. залишено без змін.

В касаційній скарзі Державне підприємство Завод "Генератор" просить скасувати ухвалу господарського суду першої інстанції від 27.04.2007 р. та постанову суду апеляційної інстанції від 26.11.2007 р. В обґрунтування посилається на грубе порушення приписів ст. 43 ГПК України, порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 1, 8, 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Постанова апеляційного господарського суду та ухвала господарського суду першої інстанції не відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченого ГПК України, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ст. 4-1 ГПК України).

Згідно з ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи про банкрутство за письмовою заявою будь-кого з кредиторів, боржника.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон) суддя господарського суду відмовляє у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство, якщо стосовно боржника юридичної чи фізичної особи –суб’єкта підприємницької діяльності вже порушено справу про банкрутство.

Цей припис Закону відповідає правилу, за яким відносно одного боржника в один і той же час може бути порушена лише одна справа про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, заява АКБ "Київ" про порушення справи про банкрутство ДП завод "Генератор" до господарського суду була подана 16.03.2007 р.

Провадження у справі про банкрутство ДП завод "Генератор" порушено ухвалою господарського суду м. Києва від 23.03.2007 р.

Ухвалою від 24.07.2007 р. визнано вимоги ініціюючого кредитора АКБ "Київ" на суму 19328541,47 грн.

Однак, як стверджує боржник, і це підтверджується матеріалами справи та визнано Київським апеляційним господарським судом у постанові від 02.07.2007 р., стосовно ДП завод "Генератор" ухвалою господарського суду м.Києва від 26.10.2004 р. вже було порушено справу про банкрутство № 23/735-б за завою АЕК "Київенерго".

07.03.2007 р. господарським судом м. Києва провадження по справі № 23/735-б припинено (а.с. 153-154). Однак, 27.03.2007 р. ДП завод "Генератор" подано апеляційну скаргу на вказану ухвалу у справі № 23/735-б (а.с.152), рішення по якій на даний час не прийнято.

Вказані обставини були визнані Київським апеляційний господарський суд при перегляді ухвали господарського суду м. Києва від 24.03.2007 р. При цьому суд дійшов висновку, що оскільки боржником не надано доказів скасування ухвали господарського суду м. Києва від 07.03.2007 р., провадження у справі №23/735-б є припиненим.

Однак, судами як першої, такі і апеляційної інстанції не було враховано приписів ст. 85 ГПК України, відповідно до якої у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією. Отже, судами попередніх інстанцій належним чином не було досліджено питання наявності або відсутності підстав для прийняття заяви АКБ "Київ" про порушення справи про банкрутство ДП завод "Генератор".

Крім того, ч. 3 ст. 6 Закону передбачено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 11 Закону у підготовчому засіданні суддя оцінює подані документи, заслуховує пояснення сторін, розглядає обґрунтованість заперечень боржника. Отже у підготовчому засіданні суд має перевіряти наявність ознак неплатоспроможності боржника, розмір вимог кредитора (кредиторів), який ініціював порушення справи про банкрутство, та безспірність цих вимог.

Положеннями абз. 8 ст. 1 Закону встановлено, що безспірними вимогами кредиторів являються вимоги кредиторів, визнані боржником, інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Отже, за Законом факт безспірності вимог кредитора виникає з моменту, коли грошові вимоги кредитора підтверджуються документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника, зокрема виконавчими. Таким чином, з цього моменту грошові вимоги переходять в категорію безспірних.

При цьому, відповідно до приписів Закону такі вимоги повинні бути не виконані боржником протягом трьох місяців.

Враховуючи те, що списання коштів з рахунків боржника в безспірному порядку здійснюється державною виконавчою службою, то порушення справи про банкрутство можливе лише після відкриття виконавчого провадження державною виконавчою службою.

Відповідно, і встановлений Законом трьохмісячний строк починає свій відлік після пред’явлення виконавчих документів до виконання до державної виконавчої служби та відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, господарський суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, визнав грошові вимоги ініціюючого кредитора АКБ "Київ" на суму 19 328 541,47 грн..

При цьому суди попередніх інстанцій на підтвердження безспірності вимог посилаються на рішення господарського суду м. Києва від 07.07.2005 р. у справах № 34/405, № 34/360, на виконання яких видано накази (а.а. 6-12) та відкрито виконавче провадження (а.с.13-14), як на доказ, що не потребує доведення.

Однак, судами як першої, так і апеляційної інстанції не було прийнято до уваги той факт, що ухвалою господарського суду м. Києва від 26.10.2006 р. у першій справі № 23/735-б про порушення справи про банкрутство ДП завод "Генератор" було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

У зв'язку з чим постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 06.03.2006 р. виконавче провадження по примусовому виконання наказу по справі № 34/360 зупинено у зв'язку з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ст. 1 Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів –це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Тобто, протягом дії мораторію виконавче провадження здійснюватись не може.

При постановленні ухвали, судом першої інстанції не було прийнято до уваги вищезазначені положення чинного законодавства та належним чином не з'ясовано підстав порушення справи про банкрутство, безспірності вимог ініціюючого кредитора та продовження процедури банкрутства ДП Завод "Генератор".

Відповідно до вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин ухвалу господарського суду м. Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду не можна визнати як такі, що відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону, оскільки судами в порушення вимог процесуального права –ст.ст. 32 - 34, 43 ГПК України не було належним чином з'ясовано дійсні обставини справи, не з'ясовано ознак неплатоспроможності боржника, на підставі яких було порушено провадження у справі про банкрутство ДП завод "Генератор", що вплинуло на їх правильну юридичну оцінку, застосування норм матеріального і процесуального права, а тому вони підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, перевірити ствердження та заперечення сторін, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ДП завод "Генератор" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2007р. та ухвалу господарського суду м. Києва від 27.04.2007 р. зі справи № 43/154 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                            М. Хандурін

Судді                                                                                            О. Мамонтова

О. Удовиченко