ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"21"
липня 2008 р.

Справа
№ 02/105-2А.

Господарський суд
Волинської області у складі: судді Костюк С.В.,

при
секретарі судового засідання Абрамович І. В.

за
участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_1,
підприємець,

від
відповідача : Куц С.
О., дов. № 144 від 10.01.2008 року

Розглянув
справу

за
позовом Приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Луцьк

до
Володимир-Волинської об'єднаної державної
податкової інспекції, м.Володимир-Волинський

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень та першої податкової вимоги

Відповідно
до п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу
адміністративного судочинства України, спір розглядається за нормами КАС
України.

В
судовому засіданні сторонам роз'яснено права та обов'язки, передбачені
ст.ст.49, 51 КАС України. Заяви про відвід судді відповідно до ст.27 КАС
України не поступило.

Відповідно
до ст. 126 КАС України здійснюється повна фіксація судового процесу технічними
засобами, а саме: програмно-апаратним комплексом «Діловодство суду».

В
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Суть
спору: Позивач
ставить вимогу, уточнену заявою від 03.07.2008 року, визнати нечинними
податкові повідомлення-рішення Володимир-Волинської ОДПІ від 13.09.2007 року,
10.10.2007 року, 15.11.2007 року про визначення податкового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в сумі 2092,90 грн. основний платіж та
1216,45 грн. штрафна санкція та про визначення податку з доходів фізичних осіб
в розмірі 2368,10 грн. основний платіж, а також першу податкову вимогу від
26.02.2008 року № 1/78 та другу податкову вимогу від 09.04.2008 року № 2/167.

Обгрунтовуючи заявлену вимогу вказує,
що оспорювані акти є незаконними та неправомірними, оскільки при проведенні
перевірки не було враховано понесені підприємцем витрати.

Відповідач
в запереченні на позов вимоги позивача відхиляє, вказуючи, що матеріалами
податкової перевірки було встановлено заниження підприємцем сукупного валового
доходу, а саме в деклараціях про доходи за 2004 рік до валових витрат за ІІІ та
ІV квартали віднесено витрати в сумах відповідно 4607,97 грн. та 2135,37 грн.,
які не підтверджені відповідними бухгалтерськими документами; в декларації про
доходи за 2006 рік відображено витрати по амортизації основних засобів та
списання основних засобів, які не використовувались в господарській діяльності,
що пов'язані з підприємницькою діяльністю; в деклараціях про доходи за 2005 рік
та 2006 рік у складі валових витрат відображені витрати, які не пов'язані з
отриманням доходу у відповідному звітному періоді в сумах 135,00 грн. та 60,00
грн. на оплату послуг В-Волинської філії ТзОВ «Телерадіокомпанія Т+»за кабельне
телебачення.

За
порушення ч. 4  п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»та ч. 2 ст. 13 р. IV
Декрету КМУ від 26.12.2006 року № 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян»згідно ст. 14 даного Декрету СПД донараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 2368,10 грн. (за ставкою 13% передбаченою п. 7.1 ст. 7
Закону України «Про податок з фізичних осіб»).

Податок
на додану вартість донараховано з врахуванням порушень п.п.7.4.5 п. 7.4. ст. 7
Закону України «Про податок на додану вартість», а саме віднесено до
податкового кредиту ПДВ не підтверджених податковими накладними в сумі 727,00
грн., в порушення п.п.7.4.4 п. 7.4 ст. 7 даного закону, зайво включено до
податкового кредиту 289,17 грн. ПДВ з вартості послуг та товарів, які не призначаються
для використання в господарській діяльності підприємця; в порушення п. 9.8 ст.
9 закону -не включено до бази оподаткування суму товарних залишків, стосовно
яких був нарахований податковий кредит у минулих періодах (свідоцтво платника
ПДВ анульовано 25.10.2005 року, сума товарних залишків склала 6448,47 грн., в
т.ч. ПДВ 1074,75 грн.), всього по оспорюваних рішеннях донараховано ПДВ в сумі
2092,90 грн. та згідно п.п.17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181
застосовано штрафну санкцію а розмірі 1216,45 грн..

В судовому засіданні 21.07.2008 року
представник відповідача визнав неправомірність донарахування податку з доходів
фізичних осіб в сумі 702,30 грн. по податковому повідомленню-рішенню від
15.11.2007 року № /2-10920, що підтверджено актом перевірки від
15.07.2008 року проведеної на вимогу суду, в решті позову вимогу позивача
повністю заперечує.

З представлених суду матеріалів
вбачається наступне.

Державним податковим інспектором
Володимир-Волинської ОДПІ ОСОБА_2 проведена планова документальна перевірка СПД
-фізичної особи ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2004 року по 30.06.2007 року, по результатах якої складено акт №
913/17 від 31.08.2007 року (а.с.14-18).

Перевіркою встановлено, що підприємцем
занижено суму чистого доходу протягом 2004-2006 років на 18216,21 грн., чим
порушено ч. 4 п.п.5.3.9 п. 5.3 ст. 5 закону України від 22.05.1997 року №
283/97-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»із змінами та доповненнями та
ч. 2 ст. 13, ст. 14 р.ІV Декрету КМУ від 26.12.1992 року № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян»зі змінами та доповненнями та занижено податок
на додану вартість на суму 2090,92 грн., чим порушено п.п. 7.4.4, 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 та п. 9.8 ст. 9 закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість»із змінами та доповненнями.

На підставі матеріалів перевірки
13.09.2007 року Володимир-Волинською ОДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення: № /0/8781, яким визначено суму податкового
зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності
та інших доходів громадян в розмірі 2368,10 грн. та податкове
повідомлення-рішення № /0/8780 про визначення податкового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість в розмірі 3309,35 грн., з якої 2092,90
грн. основний платіж та 1216,45 грн. штрафна санкція.

При адміністративному оскарженні
зазначених рішень начальнику Володимир-Волинської ОДПІ та ДПА у Волинській
області оспорювані податкові повідомлення-рішення залишені без змін та прийняті
податкові повідомлення-рішення від 10.10.2007 року зі значком «1»та від
15.11.2007 року зі значком «2».

26.02.2008 року Володимир-Волинською
ОДПІ на суму податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями в
розмірі 5675,95 грн. підприємцю ОСОБА_1 направлена перша податкова вимога за №
1/78, а 09.04.2008 року за № 2/167 -друга податкова вимога.

Підприємцем ОСОБА_1 подано
адміністративний позов про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень
Володимир-Волинської ОДПІ від 13.09.2007 року зі значком «0», від 10.10.2007
року зі значком «1»та від 15.11.2007 року зі значком «2», а також першої
податкової вимоги № 1/78 та другої податкової вимоги № 2/167.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та заслухавши представників сторін, господарський суд дійшов висновку
про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнає нечинним податкове
повідомлення-рішення від 15.11.2007 року № /2-10920 про донарахування
податку з доходів фізичних осіб в сумі 702,30 грн., в решті заявлених вимог в
позові відмовляє.

Даного висновку суд дійшов
виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи
донарахування податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб по
оспорюваних податкових повідомленнях-рішеннях проведено на підставі акту
податкової перевірки від 31.08.2007 року.

На
вимогу суду Володимир-Волинською ОДПІ проведена додаткова перевірка СПД ОСОБА_1
за друге півріччя 2004 року, згідно матеріалів якої, акт від 15.07.2008 року №
864/17-,  визнано зайвим
донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 702,30 грн., тому в даній
частині суд визнає нечинним податкове повідомлення-рішення № /2-10920
від 15.11.2007 року, в решті сум податкові зобов'язання визначені правомірно.

Так,
п.п. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних
осіб»встановлено, що оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без створення юридичної особи здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, а саме, в
даному випадку Декретом Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з
громадян».

Відповідно
до розділу IV Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.2006 року №13-92
„Про прибутковий податок з громадян" і пункту 13 Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю,
затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України ^ від
21.04.1993 року №12 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 09.06.1993 року /
за №64 оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного
року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а
оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між
валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

До   складу
витрат,   безпосередньо   пов'язаних
з   одержанням   доходів, належать витрати, які включаються
до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України „Про оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно
до підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств" не належать до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

У
разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має
право письмово заявити про це податковому органу та здійснити заходи, необхідні
для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом
з поданням розрахунку податкових зобов'язань звітного періоду. Якщо платник
податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених
документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним,
непідтверджені відповідними документами витрати не визнаються валовими
витратами.

Відповідно
до підпункту 8.3.8 пункту 8.3 та підпункту 8.4.8 пункту 8.4 статті 8 цього
Закону, амортизація основних фондів груп 2, 3 і 4 проводиться до досягнення
балансовою вартістю групи нульового значення. У разі ліквідації основних фондів
за рішенням платника податку або якщо з незалежних від платника податку
обставин основні фонди (їх частина) зруйновані, викрадені чи підлягають ліквідації
або платник податку змушений відмовитися від використання таких основних фондів
з обставин загрози чи неминучості їх заміни, зруйнування або ліквідації,
платник податку в звітному періоді, в якому виникають такі обставини: а)
збільшує валові витрати на суму балансової вартості окремого об'єкта основних
фондів групи 1, при цьому вартість такого об'єкта прирівнюється до нуля; б) не
змінює балансову вартість груп 2, 3 і 4 стосовно основних фондів цих груп.

Згідно
з додатком №7 до Інструкції про прибутковий податок з громадян фізична особа -
платник податку не є юридичною особою і платником податку на прибуток, не має
обов'язку вести бухгалтерській облік, тому формує витрати за переліком статті 5
„Валові витрати" і відповідно до статті 8 „Амортизація" вказаного
Закону з деякими особливостями.

Положення
статті 5 („Валові витрати") застосовуються з частині підтвердження
первинними документами витрачених сум згідно із операціями (які відповідають
переліку статті 5), за результатами або за участю яких у податковому періоді (у
звітному кварталі) безпосередньо отриманий дохід.

Відповідно
до статті 8 („Амортизація") можливо додатково зменшити валовий дохід
виключно на суми витрат, які підлягають амортизації і не перевищують розмір
амортизаційних відрахувань, нарахованих шляхом застосування норм амортизації до
балансової вартості груп основних фондів, лише у випадку ведення
бухгалтерського обліку балансової вартості груп основних фондів відповідно з
Порядком, який встановлюється Міністерством фінансів України.

До
податкової декларації за звітний податковий період, включаються тільки прямі
валові витрати і суми амортизаційних відрахувань, що відповідають фактичній
сумі отриманого в цьому періоді валового доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та підтверджені документально.

Будь-які
суми витрат фізичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності до моменту
одержання доходу від результату такої діяльності є його власним ризиком
відповідно до статті 1 Закону України „Про підприємництво". Тобто,
виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових
витрат звітного періоду не всіх підряд видатків, а тільки тієї їх частини, яка
прямо цьому доходу відповідає.

Фізична
особа - платник податку не є платником податку на прибуток, не має обов'язку
вести бухгалтерський облік, тому тільки формує витрати згідно з переліком
статті 5 „Валові витрати" Закону України „Про оподаткування прибутку
підприємств". Ведення бухгалтерського обліку складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають
амортизації, для фізичних осіб - платників податку законодавством не
передбачено. Тобто нараховувати амортизацію фізичні особи не мають законодавчих
підстав.

При
анулюванні реєстрації останнім податковим періодом вважається період, який
розпочинається від дня, наступного за останнім днем попереднього податкового
періоду, та закінчується днем такого анулювання.

Тому
суд вважає правомірними визначення податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб по рішенню від 15.11.2007 року № /2-10920 в
сумі 1665,81 грн., в т.ч. за 2004 рік - 174,33 грн. (876,63 грн. - 702,30
грн.), яка визнана як зайво нарахована, за 2005 рік -17,55 грн. та за 2006 рік
-1473,93 грн..

Щодо
визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість.

Відповідно
до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону №168 підставою для нарахування податкового
кредиту є податкова накладна, яка видається платникам податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх утримувача.

Згідно
з пп. 7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону податкова накладна складається у момент
виникнення податкового зобов'язання продавця у двох примірниках, є звітним та
одночасно розрахунковим документом.

Згідно
пп.7.2.4 п.7.2 ст.7 Закону № 168-97 право на нарахування податку та складання
податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники
податку у порядку, передбаченому ст.9 цього Закону і п.2 Порядку заповнення
податкової накладної, затв. наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997р.,
зареєстр. в Мін'юсті України 23.06.1997р. за № 2332037 із змінами та
доповненнями “Податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник
податку в податковому органі і якій присвоєно індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість”.

Відповідно
до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР податковий кредит складається із сум
податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт, послу), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва (обігу) та основних доходів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Згідно
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону №168 не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього
пункту).

Якщо
платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності
такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до складу податкового кредиту (підпункт 7.4.4
пункту 7.4 статті 7 Закону №168).

Відповідно
до абзацу 10 пункту 9.8 статті 9 Закону №168 платник податку, в обліку якого на
день анулювання реєстрації знаходяться товарні залишки або основні фонди,
стосовно яких був нарахований податковий кредит у минулих або поточному
податкових періодах, зобов'язаний визнати умовний продаж таких товарів за
звичайними цінами та відповідно збільшити суму своїх податкових зобов'язань за
наслідками податкового періоду, протягом якого відбувається таке анулювання.

Оскільки
матеріалами податкової перевірки доведено порушення підприємцем п.п. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»- віднесено до
податкового  кредиту по податкових
деклараціях з ПДВ без податкових накладних суму 727,00 грн.; п.п. 7.4.4 даної
статті -включено до податкового кредиту ПДВ в сумі 289,17 грн. з вартості
послуг і товарів, що не використовувались в господарській діяльності
підприємця; в порушення п. 9.8 ст. 9 Закону № 168 на день анулювання реєстрації
платником ПДВ не включено до бази оподаткування податковий кредит у минулих
податкових періодах, чим занижено податкове зобов'язання по ПДВ на суму 1074,75
грн., тому суд вважає правомірним по податковому повідомленню-рішенню №
/2-10921 донарахування ПДВ в сумі 2092,90 грн.
(727,00+289,17+1074,75) та застосування штрафної санкції в розмірі 1216,45 грн.
у відповідності до п.п. 17.1.1, 17.1.3, п. 17.1 ст. 17 Закону України №
2181-ІІІ.

Вимога
позивача в частині визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від
13.09.2007 року зі значком «0»та від 10.10.2007 року зі значком «1» є безпідставною,
оскільки відповідно до Порядку направлення органами державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень -платникам податків (в редакції затв. наказом ДПА
України від 27.05.2003 року № 247) зазначені рішення є відкликаними, а відтак
нечинними.

Щодо
вимоги про визнання нечинним першої та другої податкових вимог, то як слідує з
матеріалів справи перша податкова вимога за № 1/78 була сформована 26.02.2008
року, а друга податкова вимога -09.04.2008 року за № 2/167.

Оскільки
на момент винесення податкової вимоги (26.02.2008 року) сума податкового боргу
визначена по податкових повідомленнях-рішеннях від 15.11.2007 року в розмірі
5675,95 грн. була узгодженою, то відповідач при направленні податкових вимог
діяв у відповідності до п.п. 6.2.1, 6.2.5 п. 6.2 ст. 6 Закону України №
2181-ІІІ від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетними та державними цільовими фондами».

Виходячи
з зазначеного суд відмовляє позивачу в частині визнання нечинними першої та
другої податкових вимог.

Враховуючи
вищезазначене та керуючись Законами України «Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами», "Про
податок на додану вартість", «Про оподаткування прибутку підприємств»,
ст.ст. 71,86,158-160 КАС України, господарський суд

п о с т а н о в и в :

1.
Адміністративний позов задоволити частково.

2.
Визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Володимир-Волинської ОДПІ від
15.11.2007р. №/2-10920 в частині донарахування податку з доходів
фізичних осіб на суму 702,30 грн..

3. В
решті позову відмовити.

Відповідно
до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо таку заяву не було подано.

На
постанову в 10-денний строк з дня виготовлення її повного тексту може бути
подано заяву про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Апеляційна скарга може бути подана в 10-денний строк без попереднього подання
заяви.

Суддя
Костюк С.В.

Дата
виготовлення повного тексту

постанови
30.07.2008р.