КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2008                                                                                           № 36/262

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Сириця О.Д. (довіреність №22/182 від 28.12.2007);

від відповідача - Черненко О.А. (довіреність б/н від 21.01.2008);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газета "Біржа"

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.08.2007

у справі № 36/262

за позовом                               Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Газета "Біржа"

про                                                  розірвання договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом м.Києва у справі №36/262 прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю. Розірвано договір оренди № 2263/д від 29.12.2006 укладений між позивачем та відповідачем. Зобов’язано відповідача повернути до державної власності на користь позивача майно, що є об’єктом оренди, а саме: вбудовані в цокольний поверх адміністративного будинку нежитлові приміщення (літера А-11; приміщення № 26, 27, 28, 29, площею 72,10 кв. м.); вбудовані в другий поверх адміністративної будівлі нежитлові приміщення (літера А-11; приміщення № 97, 98, 99, 100, 101, 103, 104, 106, 107-2, 114-1, 114-2, 114-3, площею 461,00 кв. м. та площа сумісного користування приміщення коридору № 105-2, 111-1, сходова клітина V площею 116,30 кв. м.) – загальною площею 649,40 кв. м. та розташованого за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 75.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду першої інстанції скасувати повністю, оскільки вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та норм процесуального права, а саме: ст. ст. 43, 43 та 77 ГПК України, оскільки справа розглядалась господарським судом першої інстанції за відсутності представника відповідача. При цьому відповідач вказує на те, що відповідно до ст. ст. 43, 43 ГПК України суд повинен створити сторонам рівні необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи у разі нез’явлення представників сторін та неподання витребуваних доказів.

Крім того, відповідач вказує на те, що орендні платежі здійснювались ним належним чином, а вимогу позивача про розірвання договору оренди відповідач не отримував.

Також відповідач зазначає, що відповідно до умов договору оренди майно повертається відповідачем за актом приймання-передачі, однак, суд зобов’язав відповідача повернути майно іншим чином, ніж передбачено договором оренди.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції без змін з підстав зазначених у рішенні господарського суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

При розгляді апеляційної скарги апеляційним господарським судом були заслухані пояснення представників сторін, досліджені наявні матеріали справи та встановлено наступне.

Позивач подав до господарського суду першої інстанції позов про розірвання договору № 2263/д оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Головного управління статистики у Запорізькій області від 29.12.2006 та зобов’язання відповідача повернути орендоване ним приміщення до державної власності на користь Регіонального управління Фонду державного майна України по Запорізькій області.

Рішенням господарського суду першої інстанції позов задоволено повністю. Рішення господарського суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем систематично не виконується зобов’язання щодо внесення орендної плати у розмірі та строки встановлені договором оренди, що є підставою для дострокового розірвання договору.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду першої інстанції з огляду на наступне.

29.12.2006 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 2263/д оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Головного управління статистики у Запорізькій області (далі договір оренди), за умовами якого позивач, як орендодавець, передав, а відповідач, як орендар, прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: вбудовані в цокольний поверх адміністративного будинку нежитлові приміщення (літера А-11; приміщення № 26, 27, 28, 29, площею 72,10 кв. м.); вбудовані в другий поверх адміністративної будівлі нежитлові приміщення (літера А-11; приміщення № 97, 98, 99, 100, 101, 103, 104, 106, 107-2, 114-1, 114-2, 114-3, площею 461,00 кв. м. та площа сумісного користування приміщенням коридору № 105-2, 111-1, сходова клітина V площею 116,30 кв. м.) (п. 1.1. договору оренди).

Згідно із наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі від 29.12.2006 позивач передав, а відповідач прийняв державне нерухоме майно: вбудовані в цокольний поверх адміністративного будинку нежитлові приміщення (літера А-11; приміщення № 26, 27, 28, 29, площею 72,10 кв. м.); вбудовані в другий поверх адміністративної будівлі нежитлові приміщення (літера А-11; приміщення № 97, 98, 99, 100, 101, 103, 104, 106, 107-2, 114-1, 114-2, 114-3, площею 461,00 кв. м. та площа сумісного користування приміщенням коридору № 105-2, 111-1, сходова клітина V площею 116,30 кв. м.).

Відповідно до п. 10.1. договору оренди термін договору оренди встановлений з 29.12.2006 по 25.12.2007.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 ГК України договір оренди може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму в порядку, встановленому статтею 188 цього кодексу.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, зокрема, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі.

Відповідно до п. 10.4. договору оренди на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань та з інших підстав передбачених законодавчими актами України та цим договором.

Позивач в позовній заяві просить розірвати договір оренди з підстав невиконання відповідачем станом на 10.04.2007 умов договору оренди щодо своєчасної (щомісячної) сплати орендної плати.

Згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” орендар зобов’язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі

За умовами договору оренди сплата орендних платежів до державного бюджету проводиться щомісячно до 7 числа місяця, наступного за тим, що підлягає оплаті (п. 3.5. договору оренди).

Із наявної в матеріалах справи довідки позивача про стан надходження орендної плати по договору оренди слідує, що відповідач не виконував умови договору щодо своєчасної (щомісячної) сплати орендної плати, а саме: за період з січня по березень (включно) 2007 року відповідач орендну плату щомісячно до 7 числа місяця, наступного за тим, що підлягає оплаті не сплачував, а сплатив за вказаний період орендну плату лише 11.04.2007, проти чого представник відповідача в судовому засіданні не заперечував. Доказів сплати орендної плати за вказаний період у встановлений договором оренди строк відповідач на вимогу апеляційного господарського суду не надав.

Твердження представника відповідачка в судовому засіданні про те, що на час звернення позивача з позовом до суду заборгованості по орендній платі не існувало не може бути прийняте апеляційним господарським судом до уваги, оскільки факт сплати заборгованості по орендній платі не звільняє відповідача від відповідальності за порушення умов договору оренди.

Крім того, відповідно до п. 5.11. договору оренди відповідач зобов’язаний протягом 1-го місяця з дати укладення договору застрахувати орендоване майно на весь строк дії договору оренди відповідно до чинного законодавства та надати позивачу копію договору страхування орендованого майна, страхового полісу разом з документами, що підтверджують оплату страхового внеску.

Однак, як вбачається із довідки позивача відповідач застрахував орендоване ним майно лише 30.03.2007, тобто з порушення строку, встановленого п. 5.11. договору оренди.

Таким чином, на підставі викладеного, апеляційний господарський суд, проаналізувавши умови договору оренди, сплату відповідачем орендної плати за спірний період та виконання умов договору оренди щодо страхування об’єкту оренди, погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що відповідач порушує істотні умови договору оренди, користується орендованим приміщенням всупереч договору оренди, оскільки умови договору оренди своєчасно не виконує, орендну плату щомісячно не сплачує.

Враховуючи, що відповідач порушив умови договору оренди в частині своєчасної (щомісячної) сплати орендної плати та своєчасного страхування об’єкта оренди, то відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна”, ч. 1 ст. 783 ЦК України позивач має право вимагати розірвання договору оренди.

Статтею 188 ГК України встановлено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

У зв’язку з невиконанням відповідачем умов договору позивач відповідно до вимог ст. 188 ГК України направив відповідачу 10.04.2007 претензію, в якій вимагав погасити заборгованість та розірвати договір оренди і звільнити орендовані відповідачем приміщення. Отримання відповідачем 11.04.2007 даної претензії підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення № 262993, у зв’язку з чим посилання відповідача на те, що він не отримував претензії позивача про розірвання договору оренди не приймаються апеляційним господарським судом до уваги.

Відповідь відповідача на вказану претензію в матеріалах справи відсутня.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про дострокове розірвання договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Таким чином, з розірванням договору оренди у відповідача відсутні правові підстави користування спірним приміщенням, а тому господарський суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу позивача про зобов’язання відповідача повернути спірне приміщення.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд зобов’язав відповідача повернути майно іншим чином, ніж передбачено договором оренди, апеляційний господарський суд не приймає до уваги, оскільки господарський суд першої інстанції задовольнив вимогу позивача викладену ним в позовній заяві, однак, при поверненні відповідачем спірного приміщенні позивачу сторони не позбавлені права керуватись умовами договору оренди, тобто, здійснити повернення спірного приміщення за актом приймання-передачі.

Щодо посилання відповідача на порушення господарським судом першої інстанції принципу змагальності сторін встановленого ст. 43 ГПК України апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Передбачений ст. 43 ГПК України принцип змагальності є правилом, відповідно до якого особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів, участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатись своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, відповідач, отримавши 27.07.2007 (про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відкладення № 4143926) ухвалу господарського суду першої інстанції про порушення провадження у даній справі, у разі якщо він зацікавлений в результаті справи вправі був вільно розпорядитись своїми процесуальними правами і подати господарському суду першої інстанції письмовий відзив на позовну заяву та надати докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень чи скористатись іншими правами передбаченими ст. 22 ГПК України.

Щодо посилання відповідача на порушення господарським судом першої інстанції ст. 77 ГПК України апеляційний господарський суд зазначає, що відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Отже, у випадку, коли нез’явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи, по суті, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, немає підстав визнати доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, переконливими та такими, що спростовують докази позивача, надані в обґрунтування своїх позовних вимог, а тому апеляційний господарський суд вважає, що при прийнятті рішення господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976 ”Про судове рішення” із змінами, внесеними постановами Пленуму від 24.04.1981 № 4, від 25.12.1992 № 13, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскаржуване рішення цим вимогам відповідає, а тому скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м.Києва від15.08.2007 у справі №36/262 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу № 36/262 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

09.02.08 (відправлено)