ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№ Б15/48/02

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. –головуючий-доповідач,

Разводової С.С.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю «Феррекспо»

на ухвалу

господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2002

у справі

господарського суду

№ Б15/48/02

Дніпропетровської області

за заявою

Дніпропетровської міжрайонної об’єднаної державної податкової інспекції

про визнання банкрутом

державного підприємства «Придніпровський гідрометалургійний завод»

ліквідатор

Бєлік С.П.

в судовому засіданні взяли участь представники :

від заявника касаційної скарги

Бойко Д.С., доручення 09.02.2007

від заявника

не з’явились

від боржника

Мартинко В.І. (дов. Від 26.02.2007)

від ЗАТ Компанії «ЦІТ»

Бєлік С.П. (дов. Від 15.01.2007)

В С Т А Н О В И В :

в провадженні господарського суду Дніпропетровської області знаходиться справа №Б15/48/02 про банкрутство Державного підприємства «Придніпровський гідрометалургійний завод»(далі –боржника), яка була порушена за заявою Дніпропетровської міжрайонної об’єднаної державної податкової інспекції.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство було опубліковано в газеті «Голос України» №143 від 08.08.2002.

11.09.2002 ЗАТ компанія «Центр інноваційних технологій»(далі товариство) заявило грошові вимоги до боржника на суму 806785,36 грн. Боржник визнав вимоги на суму 806785,36 грн.

Ухвалою попереднього судового засідання від 24.12.2002 у справі № Б15/48/02 грошові вимоги товариства включено до реєстру грошових вимог кредиторів боржника на суму 806785,36 грн.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, ТОВ “Феррекспо” (далі –інвестор) звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2002 в частині визнання вимог товариства, аргументуючи порушенням норм матеріального права, зокрема, статей 1, 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі –Закону) та статті 837 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку ухвалу господарського суду на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство в порядку провадження, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які превалюють, як спеціальні норми права, у застосуванні над загальними нормами ГПК України.

Стаття 1 Закону визначає, що боржником є суб'єкт підприємницької діяльності, неспроможний виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами, а кредитором –юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, а також щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно з вказаною статтею грошове зобов'язання це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму.

Отже, зобов’язання боржника перед кредитором повинні мати грошовий характер.

Виходячи з аналізу положень статті 1 Закону, до складу грошових зобов’язань не включаються речово-правові вимоги з повернення індивідуально-визначеного майна або майна визначеного родовими ознаками, оскільки кредитор в цьому випадку має речово-правову вимогу, а не вимогу грошового характеру.

Разом з тим, у випадку відсутності майна, що повинно бути повернене, такий кредитор має право заявити грошові вимоги, які ґрунтуються на грошових зобов'язаннях по відшкодуванню шкоди внаслідок невиконання договору, внаслідок чого речово-правові вимоги трансформуються у грошові та включаються до реєстру вимог кредиторів в порядку статті 14 Закону.

Відповідно до частини 15 статті 11 Закону після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі статтею 14 цього Закону.

При цьому законодавець не обмежує право кредиторів з речово-правовими вимогами заявити грошові вимоги по зобов'язаннях з відшкодування шкоди внаслідок невиконання правочину до боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході провадження у справі про банкрутство, 11.09.2002 товариство заявило грошові вимоги до боржника на суму 806785,36 грн. Боржник визнав суму 806785,6 грн.

Ухвалою попереднього судового засідання від 24.12.2002 р. у справі № Б15/48/02 грошові вимоги товариства включено до реєстру грошових вимог кредиторів боржника на суму 806785,36 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що грошові вимоги товариства були обґрунтовані укладеним між товариством та боржником договору № ЦИТ 99-03/1Д від 01.09.1999, за яким зобов'язання боржника перед кредитором мало речово-правову природу (переробка продукції з давальницької сировини). Передача продукції підтверджувалась актом звірки від 01.06.1999 та накладними. Вартість продукції була узгоджена у грошовому еквіваленті відповідно до додатків до договору від 01.09.1999. Разом з тим, Додатковою угодою до Договору №ЦИТ 99-03/1Д від 01.06.1999р., укладеною 25.02.2000 змінено пункт 2.6 Договору та викладено його в наступній редакції: "Переробник зобов'язується відгрузити Замовнику готову продукцію на умовах FCA –м. Дніпродзержинськ, Україна, згідно Інкотермс-90. У випадку порушення строків переробки і передачі готової продукції Переробник зобов'язується відшкодувати Замовнику вартість давальницької сировини та матеріалів, по цінах, встановлених в Додатках №3-14 до Договору №ЦИТ 99-03/1Д від 01.06.1999 або повернути сировину та матеріали, еквівалентні по кількості та якості, переданим згідно Додаткам №3-14 до Договору №ЦИТ 99-03/1Д від 01.06.1999р."

Наведене підтверджує обґрунтованість висновків суду першої інстанції про включення до реєстру грошових вимог товариства, як таких, що випливають з грошових зобов'язань боржника та спростовує доводи скаржника про укладення між боржником та товариством договору, за яким зобов'язання боржника були тільки речово-правовими та не могли трансформуватися у грошові.

Доводи інвестора, який прийняв на себе виконання грошових зобов'язань боржника, як третя особа, про порушення судом статей 1, 14 Закону при визнанні грошових вимог товариства до боржника та внесення їх до реєстру є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України, діючи в межах повноважень суду касаційної інстанції згідно приписів ст.ст.111-5, 111-7 ГПК України, погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2002 у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Феррекспо»залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2002 залишити без змін.

Головуючий Л. Катеринчук

Судді                                                                        С. Разводова

Н. Ткаченко