АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

16.01.08
Справа  № 16/157-2/203-14/65

Львівський апеляційний
господарський суд,  в складі колегії:

головуючого-судді:                    Бойко
С.М.,

суддів:                                          Бонк
Т.Б.,

Марко Р.І.,

при секретарі Гунька О.,

з участю представників:

від позивача -   з”явився,

відповідачів
-    з”явилися,

розглянув апеляційні
скарги

1.Відділу державної виконавчої
служби Івано-Франківського МУЮ, м.Івано-Франківськ

2. Приватного підприємця ОСОБА_1,
с.Крихівці

на
рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2007
року, суддя Булка В.І.,  у справі   № 16/157-2/203-14/65

за позовом
приватного підприємця ОСОБА_2, м.Івано-Франківськ

до відповідача 1 Відділу
державної виконавчої служби Івано-Франківського МУЮ, м.Івано-Франківськ

до відповідача 2 Приватного
підприємця ОСОБА_1, с.Крихівці

про
відшкодування завданих збитків,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 01.11.2007 року задоволено позовні вимоги
приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення з відділу державної виконавчої
служби Івано-Франківського МУЮ та приватного підприємця ОСОБА_1 солідарно  по 24543,36 грн. заподіяних збитків в
результаті неналежного виконання ухвали господарського суду Івано-Франківської
області  від 30.10.06 р. по справі №
18/353, якою заборонено підприємцю ОСОБА_1 вчиняти дії, пов'язані з вселенням
(виселенням) ОСОБА_2 у приміщення площею 12,5 кв.м., що знаходиться по
вул.Незалежності, 65 в м.Івано-Франківську.

Рішення суду мотивоване тим, що
спірне приміщення всупереч вищевказаної ухвали було передано в оренду ТОВ
“Укрпромбанк”, тобто іншій особі, чим створено перешкоди позивачу здійснювати
підприємницьку діяльність та спричинено збитки, які згідно ст.45 ГПК
України та ч.І ст.225 ГК України підлягають відшкодуванню з винних осіб.

В апеляційній скарзі скаржник
(відповідач 1) просить рішення  суду
першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, в
зв”язку з неповним з»ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та
порушенням норм матеріального права, апелюючи тим, що на виконання ухвали
господарського суду Івано-Франківської області
від 30.10.06 р. по справі № 18/353 виконавчою службою здійснено всі
необхідні заходи щодо своєчасного та повного
виконання рішення про забезпечення позову, а також в спосіб,  встановлений Законом України «Про виконавче
провадження»для даної категорії виконавчих проваджень.

Скаржник також зазначає, що договір
оренди  приміщення між ПП ОСОБА_1
(орендодавець) та ТОВ “Укрпромбанк”(орендар) укладено 03.11.2006 року, тобто до
отримання ухвали господарського суду Івано-Франківської області  від 30.10.06р. (07.11.2006 року). Крім цього,
по справі №18/363 відмовлено в позові приватного підприємця ОСОБА_2 про
зобов»язання укласти договір оренди спірного приміщення, що має преюдиційне
значення  для вирішення даної справи,
оскільки свідчить про відсутність прав у позивача на оренду спірного
приміщення.

В апеляційній скарзі скаржник
(відповідач 2) просить рішення  суду
першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити з
аналогічних підстав. Скаржник також покликається на відсутність будь-яких
орендних відносин між позивачем та ним, а тому і відсутність будь-яких правових
підстав у позивача на оренду спірного приміщення.

Скаржник покликається на
необгрунтованість поданого позивачем розрахунку завданих йому збитків,
оскільки  підприємницька діяльність
позивачем не здійснювалась, що підтверджується довідкою податкового органу.
Одночасно зазначає про порушення місцевим судом норм процесуального права,
оскільки спір вирішено по суті  за його
відсутності при  неналежному
повідомленні, чим порушено його процесуальне право як відповідача на
рівноправний захист прав та  інтересів.

У запереченнях на апеляційну скаргу
позивач просить в її задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що жодних виконавчих
дій по виконанню ухвали господарського суду Івано-Франківської області  від 30.10.06р. по справі №18/353 виконавчою
службою не здійснювались, а посилання  на
наявні в матеріалах справи документи стосуються виконання ухвали по справі
№18/352. Крім цього, про неналежність виконання ухвали свідчить відсутність
ініціювання з боку ВДВС  накладення
штрафу на осіб, що чинять перешкоди у
вільному доступі до  орендованого
приміщення.

Позивач не погоджується з
посиланнями скаржників про нездійснення ним підприємницької діяльності, а
відтак і відсутності збитків, оскільки така діяльність проводиться позивачем в
магазині «Муза»по вул.Незалежності,57, а предметом спору в даній справі є
здійснення діяльності в орендованому приміщенні по вул.Незалежності,65 в
м.Івано-Франківську.

Позивач також не погоджується з
покликанням відповідача 2 на неналежне повідомлення його про час та дату
судового розгляду, оскільки така була узгоджена з представником відповідача 2,
який був присутній в попередньому судовому засіданні.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, які підтримали свої позиції, пояснення дали аналогічні,
викладені в письмових поясненнях та дослідивши наявні докази по справі,  вважає, що апеляційні скарги відповідачів
підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 30.10.06 р.
ухвалою господарського суду Івано-Франківської області  порушено провадження по справі №18/353 за
позовом ПП ОСОБА_2 до ПП ОСОБА_1 про зобов'язання укладення договору оренди
приміщення площею 12,5 кв.м., що знаходиться по вул.Незалежності, 65 в
м.Івано-Франківську. З метою забезпечення позову даною ухвалою заборонено
підприємцю ОСОБА_1 вчиняти дії, пов'язані з вселенням (виселенням) у спірне
приміщення ОСОБА_2

Відповідно до частини другої ст.5
Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець здійснює
необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом.

На виконання цієї ухвали відділом
державної виконавчої служби Івано-Франківського МУЮ винесено постанову від
10.11.2006 р. про відкриття виконавчого провадження, якою заборонено ПП ОСОБА_1
вчиняти дії, пов'язані із вселенням (виселенням) у спірне приміщення площею
12,5 кв. м., що знаходиться в торговому центрі «Лілія»за адресою:
м.Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 65.

Як вбачається з матеріалів справи,
18.01.2007 р. підприємцю ОСОБА_1 направлено розпорядження державного виконавця,
яким заборонено ОСОБА_1 вчиняти будь-які дії, пов'язані з чиненням перешкод
позивачу в користуванні приміщенням
площею 12,5 кв. м., що знаходиться в торговому центрі «Лілія»за адресою:
м.Івано-Франківськ, вул.Незалежності, 65 та
зобов»язано  в термін до
22.01.2007р. повідомити державну виконавчу службу у м.Івано-Франківську про
вжиті ним заходи.  27.01.2007р. ПП
ОСОБА_1 подав до державної виконавчої служби заяву,  якою повідомив про отримання ним
розпорядження від 22.01.2007р. та відсутність здійснення будь-яких дій,
пов'язаних із вчиненням перешкод.

В наступному державним виконавцем
здійснено вихід на місце виконання та складено акт державного виконавця від
19.01.2007 р., яким встановлено, що двері будинку №65 по вул.Незалежності
відчинені, також відкриті двері приміщення площею 12,5 кв.м .

15.02.07 р. ВДВС в
м.Івано-Франківську  звернулося із заявою
про встановлення способу та порядку виконання ухвали суду від 30.10.2006 р. та
ухвалою Івано-Франківського господарського суду від 27.02.07 року було
відмовлено у задоволені даної заяви.

Згідно актів державного виконавця
від 04.06.2007р. та 06.06.2007р. встановлено, що ОСОБА_1 не чинить жодних дій,
пов'язаних з вселенням (виселенням) у спірне приміщення площею 12,5 кв. м., що
знаходиться в торговому центрі «Лілія»за адресою: м.Івано-Франківськ,
вул.Незалежності, 65. 25.06.2007 р. винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, яка не скасована.

Тому висновок суду першої
інстанції, що державною виконавчою службою не вчинялося жодних дій на виконання
ухвали суду про забезпечення позову суперечить встановленим обставинам по
справі.

Оскільки ухвалою суду від 25 липня
2007 року зобов»язано ВДВС м.Івано-Франківська виконати ухвалу господарського
суду Івано-Франківської області від 30.10.2006 року по справі №18/353. Ухвала
суду від 25.07.2007 р. набула законної сили і є обов»язковою до виконання. З
даної ухвали суду вбачається, що спосіб, в який здійснено виконання ухвали суду
про забезпечення позову дає підстави вважати її невиконаною.

Тому на виконання цієї ухвали
господарського суду Івано-Франківської області від 25 липня 2007 року по справі
№18/353 державним виконавцем знову винесено постанову про відкриття виконавчого
провадження від 13.08.2007 року.

3.10.2007 року державним виконавцем
складено акт  про зобов»язання ПП ОСОБА_1
не чинити перешкод в користуванні спірним приміщенням, а 12.10.2007 року
винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, що відповідає
вимогам п.8 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та п.5.6.6.
Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом МЮ України від
15.12.1999 року за номером 74/5, зареєстровано в МЮУ 15.12.1999 року за
№865/4158, оскільки ухвала суду про забезпечення позову виконана.  Дії виконавчої служби відповідають вимогам
закону і є правильними.

Окрім того, позивач не звертався до
суду із скаргами на ці дії виконавчої служби та дії виконавчої служби не
визнані в судовому порядку неправомірними.

Покликання позивача на те, що дії
виконавчої служби стосуються виконання ухвали про забезпечення позову по справі
№18/352 є безпідставним, оскільки як вбачається з матеріалів, справи за №18/353
та №18/352 об»єднано виконавчою службою в одне виконавче провадження на
підставі ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», що
підтверджується постановою  про
об»єднання від 15.12.2006 року.

Наведене свідчить про те, що
державним виконавцем здійснено усі необхідні заходи щодо своєчасного і повного
виконання ухвали про забезпечення позову по справі за №18/353, а також в спосіб
встановлений ст.ст.5,49 Закону України «Про виконавче провадження»  для даної категорії виконавчих
проваджень,  а тому  висновок суду першої інстанції про те, що
ВДВС не вчиняються дії на виконання ухвали суду від 30.10.2006 року є
неправильним та суперечить встановленим обставинам по справі.

Покликання позивача  та місцевого суду в рішенні на безпідставне
невжиття державним виконавцем заборони на укладення інших договорів щодо
спірного приміщення та неповідомлення про наявність обтяження спірного
приміщення, що призвело до укладення договору оренди між ПП ОСОБА_1 та ТзОВ
“Укрпромбанк”, є необгрунтованим, оскільки ст.76 Закону України «Про виконавче
провадження»не надає виконавчій службі права вчиняти дії, що не зазначені в
ухвалі суду про забезпечення позову.

З цих підстав, висновок суду першої
інстанції на ст.1166 ЦК України, як правову підставу стягнення майнової шкоди з
ВДВС, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю  майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала  не знайшов свого підтвердження в апеляційному
суді.

Наведені обставини свідчать про
те,  що жодних неправомірних рішень, дій
чи бездіяльності відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції не вчинено, а також жодної шкоди приватному
підприємцю ОСОБА_2 відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції не завдано.

Щодо неправомірних дій ПП ОСОБА_1
по вчиненню перешкод у користуванню спірним приміщенням та відповідно
нанесенням цим збитків позивачу, то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що  03.11.2006р. між ПП ОСОБА_1 (орендодавець) та
ТОВ “Укрпромбанк”(орендар)  укладено
договір оренди нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно п.1.1
якого  орендодавець передає орендарю
приміщення першого поверху №№ 1-9, загальною площею 263,7 кв.м., які розташовані
у будівлі за адресою м.Івано-Франківськ вул.Незалежності 65 (в тому числі і
приміщення, яке орендується позивачем).

Як вбачається з матеріалів справи,
нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 263,7 кв.м., яке
розташоване у будівлі за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Незалежності,65
належить на праві приватної власності  ПП
ОСОБА_1, що підтверджується  Свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно, видане 14.07.2003 року
Івано-Франківським міським управлінням житлово-комунального господарства на
підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від
17.06.2007 року №287, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 16.07.2003р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданим 16.07.2003р. Івано-Франківським ОБТІ за № 7915, в книзі №215;
договором про виділ в натурі нерухомого майна, посвідченого 02.09.2006р.
нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу за реєстровим
номером 887, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 05.09.2006 року,
номер правочину 1547731, зареєстрований в електронному реєстрі прав власності
на нерухоме майно 03.11.2006р., витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме
майно, реєстраційний номер 16618467, виданий 03.11.2006р. Івано-Франківським
ОБТІ, номер запису 920 в книзі 5Ф.

Відповідно до ст.319 ЦК України
власник володіє,  користується,
розпоряджається  своїм майном на власний
розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії,  які не суперечать закону, а згідно ч.1 ст.321
вказаного кодексу  право власності є
непорушним. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

Правомірність укладення договору
від 03.11.2006 р. між ПП ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ
“Укрпромбанк”(орендар)  підтверджується
рішенням господарського суду Івано-Франківської області від  19 квітня 2007 року по справі №13/94, яким
відмовлено в позові ПП ОСОБА_4 про визнання договору оренди недійсним, площею
12,5 кв.м., що знаходиться за адресою вул.Незалежності, 65 м.Івано-Франківськ,
укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк», та яке залишено без змін
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.06.07р. та
постановою Вищого господарського суду України від 10.10.2007р., а також
рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2007року
по справі № 12/400-19/11, яким відмовлено в позові ПП ОСОБА_2 про визнання
договору оренди приміщення недійсним, що знаходиться за адресою
вул.Незалежності,65 в м.Івано-Франківськ, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ
«Укрпромбанк», та яке залишено без змін
постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.12.07 р.

Крім цього, ухвала про забезпечення
позову від 30.10.2006 року поступила на виконання до ВДВС 07.11.2006р., тобто
після укладення договору оренди від 03.11.2006р. між ПП ОСОБА_1 та ТОВ
“Укрпромбанк” та за змістом ухвали суду про забезпечення позову не вбачалося
заборони на укладення договору оренди з іншими особами.

Підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, як передбачено ст.ст.11,14 ЦК України, є договори та інші
правочини. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або
актом цивільного законодавства, відповідно особа не може бути примушена до дій,
вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно ст.ст.283 ГКУ, 759 ЦК
ГКУ за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення
господарської діяльності. За наявності відповідних підстав до таких відносин
/оренди/ можливе застосування умов укладеного між сторонами договору оренди
нежитлового приміщення.

Відповідно ст.759 ЦК України
договір найму є двостороннім, консенсуальним та оплатним і вважається укладеним
з моменту, коли сторони в належній письмовій формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору оренди майна. З матеріалів справи не вбачається
укладення  між ПП ОСОБА_1 та ОСОБА_2
договору оренди нежитлового приміщення площею 12,5 кв.м. по вул.Незалежності,65
в м.Івано-Франківську. Інших доказів про наявність будь яких договірних
відносин між сторонами позивачем не представлено. Законодавством чітко
визначено додержання сторонами письмової форми /правочину/ при укладення
господарського договору /оренди/, а тому тягне за собою його недійсність при
недотриманні форми правочину.

Статтею 22 Цивільного кодексу
України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди та визначено збитки як втрати, яких особа зазнала у зв'язку із
знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 224
Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні
інтереси якого порушені. Збитки визначаються, як витрати, зроблені управленою
стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які
управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або
додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (статті
224 п. 2 ГК України).

Для визначення підстав застосування
такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів
складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, розміру
збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками,
вина боржника. Звільнення  боржника від
відповідальності у вигляді збитків за невиконання або неналежне виконання
прийнятих на себе зобов'язань безпосередньо пов'язано з наявністю чи
відсутністю вищевказаних елементів, що утворюють склад цивільного
правопорушення.

При цьому кредитор не повинен
доводити вину боржника у порушенні зобов'язання; натомість на нього покладено
обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання
боржником, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між
порушенням зобов'язання та завданими збитками.

Відсутність своєї вини у порушенні
зобов'язання доводить особа, яка вчинила таке порушення (частина 2 статті 614
Цивільного кодексу України).

Позивачем не подано доказів
існування будь-яких відносин, зокрема, щодо оренди спірного приміщення між
позивачем та ПП ОСОБА_1., а відтак не подано доказів невиконання або
неналежного виконання зобов'язання останнім, розміру завданих збитків та
прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та завданими збитками.

За загальними положеннями про
відшкодування шкоди визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала ( стаття 1166 ЦК
України ).

Позивачем не доведено
причинно-наслідковий зв»язок між завданою йому шкодою та неправомірними діями
чи бездіяльністю відповідачів, а тому апеляційний суд приходить до висновку про
відмову  в задоволенні позовних вимог
приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення з відділу державної виконавчої
служби Івано-Франківського МУЮ та приватного підприємця ОСОБА_1 солідарно  по 24543,36 грн. заподіяних збитків в
результаті неналежного виконання ухвали господарського суду Івано-Франківської
області  від 30.10.06 р. по справі № 18/353,
оскільки жодним доказом по справі не встановлено, що вони ухилялися від
виконання цієї ухвали суду.

Крім цього, апеляційним судом
встановлено, що сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується
умовним припущенням про можливість отримання прибутку позивачем у результаті
випадкового збігу обставин. За змістом ст.22 ЦК України, збитками є втрати,
яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також
витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного
права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у
вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути
реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Суд першої інстанції стягуючи
зазначену суму збитків не врахував, що за таких обставин наявність теоретичного
обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його
стягнення.

Оскільки судом першої інстанції
неповно з”ясовано обставини, що мають значення для справи та прийнято рішення з
порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно
підлягає  скасуванню, а апеляційні скарги
відповідачів  -задоволенню.

При скасуванні рішення суду проводиться
новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України, а тому з
позивача  на користь відповідача 2
належить стягнути понесені ним витрати
245  грн. державного мита за
апеляційне провадження. При цьому, апеляційний суд виходить з того, що відповідачем
2 було сплачено мито при подачі апеляційної скарги  вдвічі більше (також за рахунок відповідача
1), а тому і мито стяггується з позивача лише на користь відповідача 2 повністю
відповідно до розміру позовнх вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105
ГПК України, суд,

постановив:

рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 01.11.2007 року в справі за номером  16/157-2/203-14/65  скасувати, а апеляційні скарги  відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського МУЮ та приватного підприємця ОСОБА_1  - задоволити.

В позові приватного підприємця
ОСОБА_2 про стягнення з відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського
МУЮ та приватного підприємця ОСОБА_1 солідарно
по 24543,36 грн. заподіяних збитків - відмовити.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_2, м.Івано-Франківськ, вул.Карпатська 8/18, на користь приватного
підприємця ОСОБА_1, с.Крихівці, АДРЕСА_1, 245
грн. державного мита за апеляційне провадження.

Наказ
видати суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий -суддя:                                   С.М.Бойко

Судді:
Т.Б.Бонк

Р.І.Марко