КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2008                                                                                           № 20/299

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Іванченко Р.В. - представник за дов. № У07/4940 від 10.08.2007.р;

від відповідача -Грегуль В.В. – голова правління

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Медик"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.10.2007

у справі № 20/299

за позовом                               АЕК "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго"

до                                                   Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Медик"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 61402,74 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна енергопостачальна компанія „Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго” (далі – позивач) у серпні 2007 року звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку „Медик” (далі - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача 52 302,62 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 5 668,94 грн. інфляційної складової боргу, пені у сумі 1 739,26 грн., 3% річних в сумі 1 691,92 грн., 614,03 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.10.2007 р. у справі № 20/299 позовну заяву Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу „Енергозбут Київенерго” задоволено повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 52302,62 грн. основного боргу, 1739,26 грн. пені, 1 691,92 грн. 3% річних, 5668,94 грн. інфляційних, 614,03 грн. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань по оплаті за спожиту електроенергію, у останнього утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 52 302,62 грн. На підставі договору, крім того, стягнуто пеню в сумі 1739,26 грн. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5668,94 грн. збитків від інфляції та 1691,92 грн. 3% річних, нарахованих позивачем за прострочення виконання зобов’язання по сплаті теплової енергії.

Також суд першої інстанції визнав безпідставними твердження представника відповідача про те, що угода про реструктуризацію заборгованості була примусово нав’язана останньому під загрозою санкцій, оскільки угода про реструктуризацію заборгованості за договором № 520642 підписана уповноваженими представниками сторін, скріплена печатками сторін, не визнана недійсною у судовому порядку.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що відповідач доказів на спростування обставин, викладених позивачем не надав.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням господарського суду міста Києва, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2007 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2007 р. по справі № 20/299 відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційна скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є несправедливим тому, що всі борги, що виходять із змісту позову мають одну підставу – різницю в тарифах, що були встановлені на опалення і гаряче водопостачання для населення Київською міською державною адміністрацією, а з іншого боку Акціонерною енергопостачальною компанією „Київенерго”, і ця різниця складає 45-50%. Тому в апеляційній скарзі відповідач визнає лише борг „близько” 10 000 грн. (несплачене ПДВ), про що підтвердив його представник в судовому засіданні 15.01.2008 року.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як правильно встановлено судом першої інстанції, 01.10.2001 року між Акціонерною енергопостачальною компанією „Київенерго” та Об’єднанням співвласників багатоквартирного будинку „Медик” було укладено договір № 520642 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за яким згідно п. 2.2.1 позивач постачав теплову енергію у гарячій воді відповідачу для потреб опалення, гарячого водопостачання та вентиляції у кількості та в обсягах згідно з додатком 1 до договору. Згідно з п. п. 2.3.1, 2.3.2 договору відповідач зобов’язувався оплачувати своєчасно вартість спожитої теплової енергії, виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в термін, які передбачені в додатку № 4 до договору (щомісячно).

Відповідно до п. 2. 1 договору при виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов’язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж , нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно п. 5.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Відповідно до п. 2 додатку 4 до договору відповідач не пізніше 25 числа поточного місяця зобов’язаний сплатити позивачу вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на поточний місяць з урахуванням сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Пунктами 8.1.,8.4. договору встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і дійсний до 31.12.2001р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Київський апеляційний господарський суд встановив, що матеріали справи не містять відомостей, заяв про припинення дії договору, отже, він вважається пролонгованим на наступний рік, тобто до теперішнього часу, заборгованість за спожиту теплову енергію нараховувалась в період дії договору.

Свої зобов’язання за зазначеним договором відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 01.04.2004 р. утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 57 258,94 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та вказано в рішенні суду першої інстанції, для врегулювання зазначеного боргу між сторонами укладено угоду про реструктуризацію заборгованості за договором № 520642 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 06.05.2004 № 312-04 (аркуш справи 22, том 1, надалі – угода).

Відповідно до п. п. 1-3 угоди відповідач визнав заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01.04.2004 р. сумою 57 258,94 грн. та зобов’язався сплатити її позивачу протягом травня 2004р. – квітня 2009 р. щомісячними платежами сумою 954,32 грн. Також щомісяця разом із сплатою боргу за угодою відповідач зобов’язався у повному обсязі сплачувати поточне споживання теплової енергії згідно з договором від 01.10.2001р. № 520642.

Однак, як правильно встановлено судом першої інстанції, наведені вище зобов’язання за зазначеною угодою відповідач не виконав. Протягом лютого 2005р. – лютого 2007р. кошти на виконання угоди щодо щомісячних платежів сумою 954,32 грн. надійшли сумою 2000,00 грн. Борг з 01.02.2005 р. по 01.02.2007р. згідно з Угодою за поточне споживання теплової енергії згідно з договором на постачання теплової енергії у гарячій воді становив 20 552,62 грн., відповідно до розрахунку боргу за угодою про реструктуризацію заборгованості (аркуш справи 7). Отже, строк виконання господарського зобов’язання настав. Крім того, за період з 01.10.2004 по 01.02.2007 відповідачем спожито теплової енергії на суму 90 613,92 грн., а сплачено за поточне споживання 58 833,92 грн. З огляду на викладене борг за поточне споживання становить 31 780, 00 грн.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість за спожиту теплову енергію на суму 52 302,62 грн., з яких 20 522,62 грн. боргу за період з лютого 2005р по лютий 2007 р. згідно з угодою та 31 780,00 грн. боргу за поточне споживання теплової енергії за період з жовтня 2004р. по лютий 2007 р.

20.09.2005 р. між сторонами була укладена угода № 119-ТЕ, п. п. 4.1.,4.2. даної угоди встановлено, що розрахунки між стороною за цією угодою здійснюються щомісячно на підставі акта приймання наданих послуг складеного у 3 примірниках та підписаного сторонами до 25 числа поточного місяця, податкової накладної та рахунка фактури; позивач перераховує відповідачу суму, визначену п. 4.1 цієї угоди, протягом 15 робочих днів з моменту підписання акта приймання наданих послуг згідно з актом наданих послуг. За цією угодою сплата за споживання теплової енергії здійснюється за лічильниками відповідно до п. 6.1 угоди № 119-ТЕ з моменту закінчення монтажних робіт.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 р. № 436-ІV, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного Кодексу України (далі – ЦК України), зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться а відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор – прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання.

З огляду на викладене Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу стягнення 52 302,62 грн. основного боргу, в тому числі залишок заборгованості, що утворився станом на 01.04.2004 року.

03.08.2006 року позивачем була направлена відповідачу вимога № 048-052-11011 від 03.08.2006 р. про сплату боргу (т. 1 аркуш справи 25), в якій позивач зазначав, що борг має бути сплачений до кінця поточного місяця та попередив відповідача, що у разі непогашення вищезазначеної суми боргу компанія відповідно до ст. 651 ЦК України буде змушена вимагати розірвання угоди про реструктуризацію у судовому порядку та стягнення боргу у повному обсязі із застосуванням передбачених законом санкцій.

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.5 додатка 4 до договору за несвоєчасне виконання його умов передбачено пеню, яка нараховується на суму боргу на початок місяця, у розмірі 0,5% за кожний день прострочення до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, суд першої інстанції правомірно прийняв розрахунок пені в сумі 1739,26 грн., який відповідає вимогам законодавства та умовам договору. (т. 1 аркуш справи 7).

Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, 3% річних за спожиту теплову енергію в період жовтня 2004р. по січень 2007р. складає 1 158,21 грн. Крім того, за угодою про реструктуризацію заборгованості в період з лютого 2005р. по січень 2007р., 3% річних складає 533,71 грн., всього 3% річних складає 1691,92 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5 668,94 грн. інфляційних та 1691,92 грн. 3% річних, нарахованих позивачем за прострочення виконання зобов’язання по сплаті теплової енергії, правомірно задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилання відповідача на те, що угода про реструктуризацію заборгованості була примусово нав’язано відповідачу під загрозою санкцій, не беруться до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до п. 3.1.2. договору позивач має право частково або повністю відключати тепловикористовуюче обладнання „Абонента” в разі невиконання термінів оплати коштів за відпущену теплову енергію, визначених в додатку № 4 до договору, крім того, угода про реструктуризацію заборгованості за договором № 520642 підписана уповноваженими представниками сторін, скріплена печатками сторін і не визнана недійсною в судовому порядку.

Київський апеляційний господарський суд також не приймає до уваги, як необґрунтовані, доводи відповідача про те, що згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації, остання повинна була погасити суми, які випливали у зв’язку з різницею в тарифах, проте, зазначене розпорядження не було враховано позивачем при здійсненні розрахунку позовних вимог, та судом першої інстанції при ухваленні рішення. Крім того, як правильно встановлено судом першої інстанції для здійснення відшкодування різниці в тарифах відповідач не позбавлений права звернутися із окремим позовом до суду і при цьому позивач не зобов’язаний був враховувати розпорядження Київської міської державної адміністрації про відшкодування різниці в тарифах, при зверненні до суду із позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості.

Київська міська рада 18.10.2007р. п. 1 рішення про відшкодування різниці в тарифах на житлово-мунальні послуги вирішила відшкодувати з місцевого бюджету м. Києва місцевим бюджетам районних у м. Києві рад різницю в нарахуваннях та тарифах на житлово-комунальні послуги, в тому числі за відшкодування енергоносіїв, за період 2005-2007 р. для будинків житлово-будівельних кооперативів, об’єднань співвласників багатоквартирних та житлових організацій незалежно від форм власності. З огляду на викладене вбачається, що відшкодовується різниця в тарифах місцевим бюджетам районних у м. Києві радам, а не об’єднанням співвласників багатоквартирного будинку чи позивачу по справі. Крім того, борг в сумі 31 780, 00 грн. нарахований з лютого 2004 року по лютий 2007 р., а відшкодування різниці в тарифах на житлово-комунальні послуги за вищевказаним рішенням здійснюється тільки за період, починаючи з 2005р.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105, ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об’єднання співвласників багатоквартирного будинку „Медик” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2007 р. у справі № 20/299 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 20/299 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді