ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

26.02.2008

Справа №2-2/11758.1-2007

За позовом Приватного підприємства “Ремсервіс”, (41700, Сумська обл., м. Глухів, вул.40-років Перемоги, 52).

До відповідача: Закритого акціонерного товариства “Крим –Лада” (95022, м.Сімферополь. пр-т Перемоги, 211-а)

Про стягнення 10543,18 грн.

Суддя Толпиго В.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача :не з’явився.

Від відповідача : Новікова, представник, доручення у справі.

Суть спору:

Приватне підприємство “Ремсервіс” звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до Закритого акціонерного товариства “Крим –Лада” про стягнення 10543,18 грн заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору № 12/08-03 від 27.08.03р., укладеного між позивачем та Севастопольською філією ЗАТ “Крим –Лада”, за накладною № 151а від 29.08.03р., позивач передав Севастопольської філії відповідача запчастини на загальну суму (без ПДВ) 6382 грн. та 1276,40 грн. ПДВ, разом 7658,40 грн. 01 квітня 2004р. між позивачем та Севастопольською філією відповідача був підписаний акт звірки взаємних розрахунків, з якого убачається, що відповідач визнає наявність заборгованості перед позивачем у сумі 7658,40 грн.

Відповідач позовні вимоги позивача не визнає та вважає, що позивач не представив суду належних доказів отримання уповноваженою особою відповідача товару за договором 312/08-03 від 27.8.2003р, оскільки довідка Глухівської ДПІ, на яку посилається позивач, не є доказом отримання товару відповідачем, тому що ґрунтується на даних податкового обліку позивача, а не первісних бухгалтерських документах відповідача. Крим того, відповідач пояснює, що не визнає вимоги позивача у повному обсязі, оскільки як вважає відповідач договір № 12/08-03 від 27.08.03р. не укладався з метою поставки товару за ним, а товарно - матеріальні цінності по накладній №151а від 29.08.03р. не передавалися уповноваженої особі філії відповідача, оскільки вказані документи були виготовлені сторонами та використовуються позивачем з ціллю отримання вигоди для себе та нанесення збитку відповідачу, та звертає увагу суду на той факт, що договір з боку відповідача підписав його директор, який одночасно є засновником та власником позивача.

Указує відповідач і на те, що накладна № 151-а, не є первісним документом встановленого зразка, не містить обов'язкових для заповнення даних, на те, що позивачем не представлена довіреність встановленого зразка на отримання товару уповноваженою особою, не представлені докази отримання товару директором Сівоконь, директор не є матеріально-відповідальною особою філіалу. Податкова накладна не є первісним бухгалтерським документом, а є документом, який підтверджує розрахунки з бюджетом по ПДВ. Книгу придбання товарів відповідач не може представити, оскільки в зв’язку із закінченням терміну зберігання документів, документи філії, зокрема книга придбання товарів, знищена. У додатковому поясненні, що надане в судове засідання 14.02.2008р., відповідач указує на те, що лист ДПА в м. Севастополі від 24.01.2008р. № 123/98/23-012 та копії матеріалів, залучені до нього, не можуть бути належними доказами отримання відповідачем товару за податковій накладній 151-а, оскільки копія книги обліку придбання товарів Севастопольської філії за серпень місяць 2003р., на яку посилається ДПА в м. Севастополі не є копією книзі, оскільки складається з копій двох сторінок, з яких не надається можливим зробити висновок про їх приналежність до книги обліку придбання товарів, книга обліку придбання товарів ведеться особами, зареєстрованими як платники ПДВ та не є документом, копія якої зберігається у податкових органах.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час слухання був повідомлений належним чином - рекомендованою кореспонденцією.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а саме розглянути спір з урахуванням лише підстав позову, що вказані позивачем.

У обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на договір від 27.8.2003р. № 12/08-03, у виконання зобов’язань за яким, він по накладній № 151-а від 29 серпня 2003р. за дорученням від 03.01.2003р. № 016, відпустив відповідачеві запасні частини на суму 7658грн.40коп.

Відповідно до ст.34 ГПК України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Міністерство фінансів України наказом N 99 від 16.05.96р., Зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 р. за N 293/1318 затвердило Інструкцію про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей.

Інструкція поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі-підприємство, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба,насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи,грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів. (п.п.1.2. Інструкції).

Довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства або їх заступниками та особами, які на те уповноважені керівником підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться централізованою бухгалтерією, довіреність на одержання цінностей підписується керівником підприємства та головним бухгалтером централізованої бухгалтерії або їх заступниками та особами, ними на те уповноваженими (п.5 Інструкції).

При виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа "Найменування цінностей" у бланку довіреності), наводиться обов'язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на відпуск (наряді, рахунку, договорі, замовленні, угоді тощо) цінностей. Незаповнені рядки довіреності прокреслюються. (п.6 Інструкції).

Міністерство статистики України на виконання заходів по реалізації Державної програми переходу України на міжнародну систему обліку і статистики наказом N 192 від 21.06.96р. затвердило типови форми первинного обліку М-2 "Довіреність" , в тому числі на отримання цінностей.

Довіреність від 03.01.2003р. № 016, на яку посилається позивач, як на доказ отримання відповідачем матеріальних цінностей по накладній 151-а, не відповідає типовій формі довіреності, затвердженої Міністерством статистики України, не відповідає вимогам вищенаведеної інструкції.

Міністерство статистики України наказом N 193 від 21.06.96р. «Про затвердження типових форм первинних облікових документів з обліку сировини та матеріалів», утвердило типові форми з обліку сировини та матеріалів.

Накладна №151а від 29.08.2003р., яка представлена позивачем, не є первинним бухгалтерським документом встановленого зразка, не містить обов'язкових для заповнення даних, встановлених наказом Міністерства статистики України №193 від 21.06.96р. для первинного документа «Накладна-вимога на відпуск матеріалів».

Відповідно до вищенаведеної інструкції накладна - вимога виписується в двох примірниках і підписується головним бухгалтером або особою, уповноваженою на це. Накладна - вимога зобов'язана містити в числі обов'язкових реквізитів графи: коди ОКПО відправника і одержувача, підставу (договір, наряд і інші документи), через кого отримано.

Документ під назвою «Накладна №151а» від 29.08.2003р.» не містить кодів ОКПО відправника і одержувача, підстави господарської операції, через кого отримано. Яка матеріально-відповідальна особа отримала товар також не вказано.

Відповідач надав суду копію накладної №151а від 29.08.2003р.», цей документ не є копією документа, який представлений позивачем. На документі є відтиснення печатки ПП “Ремсервіс”, підпис директора, підпис головного бухгалтера, проте відсутній підпис особи, яка здала товар і особи, яка отримала товар.

Суд прийшов до висновку, що накладна №151а від 29.08.2003р. не є належним доказом отримання товару уповноваженою особою відповідача.

Позивач стверджує, що товар від постачальника отримував директор філії Сівоконь А.Ф., а посада директора філії дозволяє йому отримувати товар без довіреності встановленого зразка, проте доказів такого ствердження до суду не представив.

Посада директора філії не звільняє його від виконання вимог нормативних актів, якими регламентований порядок отримання товарно-матеріальних цінностей від постачальника.

Типова форма первинного документа «Довіреність» (типова форма «М-2) затверджена наказом Міністерства статистики України «Про затвердження типової форми первинного обліку» від 21.06.96р. №192. Порядок обліку первинного документа «Довіреність» затверджений наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданої, поверненої і використаної довіреності на отримання цінностей» від 16.05.96р. №99, відповідно до яких, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, інструмент, товари, основні засоби і інші матеріальні цінності відпускаються покупцям тільки за дорученням покупця.

Довіреність повинна містити всі обов'язкові реквізити, найменування і кількість цінностей для отримання. У незаповнених рядах довіреності ставиться прочерк. Довіреність підписується керівником і головним бухгалтером.

Таким чином, довіреність №16 від 03.01.2003р. не є довіреністю встановленого зразка на отримання ТМЦ і не є доказом отримання товару уповноваженою особою філії відповідача.

Відповідно до наказу Міністерства статистики України «Про затвердження типових форм первинних бухгалтерських документів по обліку сировини і матеріалів» від 21.06.96р. №193, податкова накладна не є первинним бухгалтерським документом і відповідно до п.7.2.3 Закону України «Про податок на додану вартість» є звітним податковим і розрахунковим документом, який не фіксує факт господарської операції, а є документом, який підтверджує розрахунки з бюджетом по податку на додану вартість.

Податкова накладна не підписується покупцем товару, не завіряється його печаткою, а видається на вимогу покупця.

В ході судового розгляду, суд зробив запит в ДПА в м. Севастополі, в якому просив повідомити суд, чи пред'являлася Севастопольською філією ЗАТ «Крим-Лада» податкова накладна від 29.8.2003р. № 151-а на відшкодування ПДВ з бюджету.

За повідомленням ДПА в м. Севастополі названа податкова накладна була включена до складу податкового кредиту по ПДВ за серпень 2003р., на підтвердження чого направила копію книги обліку придбання товарів (робіт, послуг). ДПА в м. Севастополі, також повідомила, що протягом 2003-2005р.р. до відшкодування з бюджету сум ПДВ Севастопольська філія не заявляла.

ДПА в м. Севастополі представила копії двох листів, які за її повідомленням є копіями з книги обліку придбання товарів (робіт, послуг).

Однак, давши оцінку даним копіям, суд прийшов до висновку, що їх не можна прийняти як належні докази, оскільки по-перше - можна тільки припускати, що це копії листів з книги обліку придбання товарів (робіт, послуг) : немає титульного листа цієї книги, по-друге - ці листи завірені канцелярією ДПІ в Гагарінському районі м. Севастополя, у якої оригіналу книги не може бути унаслідок того, що згідно Порядку ведення книги обліку придбання товарів (робіт і послуг), затвердженого наказом ДПА України від 30.5.1997р. № 165, 29.8.2003р., що діє, книга знаходиться у платника ПДВ, яким була Севастопольська філія ЗАТ «Крим Лада».

Копія книги обліку придбання товарів (робіт, послуг), представлена позивачем, також не може бути належним доказом придбання відповідачем товару по накладній 151 «а», оскільки належною копією документа є копія, знята з оригіналу і завірена з оригіналу, а у позивача оригіналу книги не могло бути.

Відповідач оригінал книги до суду не представив у зв'язку з її знищенням після часу необхідного для зберігання.

Довідка Глуховської державної податкової інспекції, на яку посилається позивач, не є доказом отримання товару уповноваженою особою відповідача, оскільки ґрунтується на даних податкового обліку позивача, а не первинних бухгалтерських документів відповідача.

Слід також відзначити той факт, що для завірення підпису директора філії на договорі №12/08-03 від 27.08.2003р. використовувалася печатка ЗАТ «Крим-Лада», що не належить товариству, а підпис покупця на накладній 151 «а» від 29 серпня 2003р. завірений печаткою філії, яка введена в дію тільки 17.10.2003р., що спростовує оформлення даних документів в той період часу, який вказаний на них. Докази того, що в серпні 2003року філією відповідача використовувався інша печатка, є в матеріалах справи.

На печатці ЗАТ «Крим-Лада», яка використовувалася для завірення підпису директора філії на договорі, вказано код ОКПО що належить філії, а місце реєстрації ЗАТ «Крим-Лада» вказано м. Севастополь, тоді як ЗАТ «Крим-Лада» зареєстровано в м. Сімферополі.

Відповідно до ст.33 ГIIK України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач не надав суду належних доказів отримання уповноваженою особою відповідача товару за договором №12/08-03 від 27.08.2003 р., по накладній № 151 «а».

Для підготовки рішення в засіданні суду була оголошена перерва на 26.02.2008р.

Рішення оголошене 26.02.2008р.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 49, 75, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.