ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

08.04.2008

Справа №2-30/5612-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі :

Головуючого судді Ловягіної Ю.Ю.

Секретаря судового засідання Золотарьової А.В.

З участю представників сторін:

Від позивача – Шеметова, предст. за дов. від 14.03.2008р. у справі.

Відповідача – Ласков, предст. за дов. від 141/9/10-0 від 11.09.2006р. у справі.

за адміністративним позовом ТОВ «Білогірське кар’єроуправління», м. Білогірськ, вул. Індустріальна, 19.

до відповідача ДПІ у Білогірському р-ні, м. Білогірськ, вул. Мира, 1.

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ТОВ «Білогірське кар’єроуправління», м. Білогірськ звернувся до господарського суду АР Крим з адміністративним позовом до відповідача – ДПІ у Білогірському р-ні, м. Білогірськ про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 23.03.07р. №/0.

У судовому засіданні 08.04.2008р. позивач уточнив позовні вимоги та просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Білогірському р-ні, м. Білогірськ від 23.03.07р. №/0.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що винесені рішення є незаконним та необґрунтованими, суперечать чинному з питань оподаткування, а тому підлягають визнанню незаконними та нечинними.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 22.05.2007р. провадження у справі зупинялось.

Ухвалою суду від 26.02.2008р. провадження у справі було поновлено.

Відповідач у відзиві від 18.05.2007р. №708/9/10-0 проти позову заперечує з підстав обґрунтованості винесених податкових повідомлень – рішень, просить у позові відмовити.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

14.03.2007р. ДПІ у Білогірському р-ні була проведена виїзна позапланова документальна перевірка з питань правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на прибуток підприємства та ПДВ за період з 01.07.2005р. по 31.12.2005р.

На підставі проведеної перевірки був складений акт №295/23-02/03379655 від 14.03.2007 р. (а.с. 15-27).

Документальною перевіркою були встановлені порушення п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» № 168/97 – ВР від 03.04.1997 р., в результаті чого було встановлено заниження податкового зобов’язання по ПДВ у 2005 році на загальну суму 43333,34 грн., в тому числі у вересні 2005 року на суму 21866,67 грн. та у жовтні 2005 року на суму 21466,67 грн.

На підставі встановлених порушень ДПІ у Білогірському р-ні було винесено податкове повідомлення – рішення №/0 від 23.03.2007р. про визначення податкового зобов’язання на суму 65000,02 грн., в тому числі за основним платежем 43333,34 грн. та за штрафними санкціями 21666,68 грн. (а.с. 28).

Дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону "Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. N 168/97-ВР (далі – Закон) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з пунктом 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994 р. № 334/94 – ВР валові витрати виробництва та обігу (далі – валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Вичерпний перелік витрат, що можуть бути включені до складу валових витрат перелічений в п. 5.1., 5.2. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». До них, зокрема відносяться витрати, пов’язані з підготовкою, організацією, веденням виробництва, а так само витрати, зроблені як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), що здобуваються для подальшого використання у власній господарській діяльності.

Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 «Про оподаткування прибутку підприємств»).

ДПІ вважає, що позивач неправомірно включив до складу податкового кредиту суми ПДВ по податковим накладним, які видані ПП «Гефест Крим», оскільки рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 27.10.2006 р. визнано недійсним з моменту видачі статут ПП «Гефест Крим», зареєстрований 16.08.2004 р. під № 0000165 Виконкомом Сімферопольської міської ради; свідоцтво № 00790223 від 10.08.2004 р. про реєстрацію платника податку на додану вартість, а також визнані недійсними усі первинні бухгалтерські документи ПП «Гефест Крим».

Однак суд не може погодитися з такими твердженням ДПІ і вважає їх безпідставними з наступного.

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість само по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляло правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців» від 15.05.2003 р. № 755 якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у пп. "а", "в", "г", "д" п. 10.1 ст. 10, відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (п. 10.2 ст. 10 Закону).

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування. Покупець не може нести відповідальність як за несплату податків постачальниками, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до ЄДРПОУ, за умови необізнаності покупця щодо таких відомостей.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов’язаний сплачувати податки та збори у порядку і розмірах, встановлених законом.

Крім того, визнання в судовому порядку недійсними з 27.10.2006 р. статуту та свідоцтва платника податку на додану вартість ПП «Гефест Крим» не є підставою для визнання здійснених ним з іншими особами господарювання юридично значимих дій недійсними, оскільки їх контрагенти по договорам можуть нести відповідальність лише при наявності їх вини.

Стаття 19 Конституції встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, донараховування ДПІ податку на додану вартість та накладення штрафних санкцій на покупця при несплаті цього податку продавцем є неправомірним та не відповідає чинному законодавству.

Аналогічна позиція викладена в постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 26.09.2006 р.

З приведених підстав суд вважає, що є неправомірним нарахування позивачу штрафних санкцій, оскільки судом встановлено неправомірність донарахування податку на прибуток та податку на додану вартість.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 71 КАС України також передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи відповідача, викладені у відзиві не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Відповідно до п. 3 ст. 160 КАС України, вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 08 квітня 2008р., постанова складена та підписана суддею 15 квітня 2008р.

Керуючись ст. ст. 71, 94, 158 – 161, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Адміністративний позов ТОВ «Білогірське кар’єроуправління», м. Білогірськ задовольнити.

2.          Скасувати податкове повідомлення – рішення ДПІ у Білогірському р-ні, м. Білогірськ від 23.03.2007р. №/0 про визначення податкового зобов’язання на суму 65000,02 грн., в тому числі за основним платежем 43333,34 грн. та за штрафними санкціями 21666,68 грн.

3.          Стягнути з Державного бюджету України (рр 0002, одержувач – державний бюджет м. Сімферополь, код платежу 22090200, ЕГРПОУ 34740405, в банку – ГУ ГКУ в АРК м. Сімферополь, МФО 824026) на користь ТОВ «Білогірське кар’єроуправління», м. Білогірськ, вул. Індустріальна, 19 (р/р 2601116 у Сімферопольській філії АБ «Автозазбанк», м. Сімферополь, МФО 384737, ЄДРПОУ 0337965) судовий збір в сумі 3,40 грн.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.