ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.10.08р.

Справа № 16/188-08

За позовом Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону в інтересах держави в особі позивача-1: Міністерства транспорту та зв’язку України –Центрального органу виконавчої влади, який уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах м. Київ

позивача-2: Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, м. Київ

позивача-3: 26 Об’єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту, м. Дніпропетровськ

до Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Дочірнє підприємство з іноземними інвестиціями –Компанія “Євро-Нафта АЗС”, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним рішення від 18.02.2004р. №224/15 “Про передачу земельної ділянки по Криворізькому шосе (Ленінський район) в оренду Дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями –Компанії “Євро-Нафта-АЗС”, , для будівництва автозаправної станції” та зобов’язання повернути земельну ділянку

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від прокуратури: Рогуля О.В. –старший помічник військового прокурора, дов. від 12.05.2008р. №1350 (був присутній у судових засіданнях 09.09.2008р. та 24.09.2008р.);

від позивача-1: Давиденко О.В. –представник, дов. від 27.08.2008р. №6241/15/14-08 (був присутній у судових засіданнях 09.09.2008р. та 24.09.2008р.);

від позивача-2: Давиденко О.В. –представник, дов. від 22.09.2008р. №38-10-861 (був присутній у судовому засіданні 24.09.2008р.);

від позивача-3: Давиденко О.В. –представник, дов. від 14.08.2008р. №30/576 (був присутній у судових засіданнях 09.09.2008р. та 24.09.2008р.);

від відповідача: Бірюк Л.В. –головний спеціаліст, дов. від 28.12.2008р. №4/11-556(був присутній у судових засіданнях 09.09.2008р. та 24.09.2008р.);

від третьої особи: Воронов Д.Ю. –представник, дов. від 15.05.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор просить визнати недійсним (з дати прийняття) рішення відповідача від 18.02.2004р. №224/15 “Про передачу земельної ділянки по Криворізькому шосе (Ленінський район) в оренду Дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями –Компанії “Євро-Нафта-АЗС”, , для будівництва автозаправної станції”, а також просить повернути земельну ділянку площею 0,19 га Міністерству транспорту та зв’язку України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що: - 18.02.2004р. відповідач на сесії ХХІV скликання прийняла рішення №224/15 “Про передачу земельної ділянки по Криворізькому шосе (Ленінський район) в оренду Дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями –Компанії “Євро-Нафта-АЗС”, , для будівництва автозаправної станції”, згідно з яким було вилучено земельну ділянку площею 0,19 га із земель фактичного користування Дніпропетровської квартирно-експлуатаційної частини району, затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,4106 га, складений Фірмою “Геора” та передана в оренду строком на 2 роки Дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями –Компанії “Євро-Нафта_АЗС” для будівництва автозаправної станції по Криворізькому шосе; - вказане рішення відповідача було прийнято із порушенням вимог чинного земельного законодавства та підлягає скасуванню; - на момент прийняття відповідачем спірного рішення вилучена земельна ділянка в складі цілісного майнового комплексу –військового містечка №86 належала Міністерству Оборони України, в особі військової частини А-0246 та відповідно до статті 77 Земельного кодексу України відносилась до земель оборони; - в подальшому військове містечко №86 було передане Міністерством Оборони України Міністерству транспорту та зв’язку України; - тому про вилучення та передачу земельної ділянки площею 0,19 га із земель фактичного користування Дніпропетровської квартирно-експлуатаційної частини району у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська повинен був приймати Кабінет Міністрів України, а не відповідач; - відповідно до рішення відповідача від 21.05.2008р. №41/32 рішення відповідача від 19.09.2007р. №197/19 “Про передачу ДП з Іноземними Інвестиціями –Компанії “Євро-Нафта-АЗС” земельної ділянки по Криворізькому шосе (Ленінський район) в оренду для будівництва автозаправної станції” втратило чинність, однак рішення відповідача від 18.02.2004р. №224/15 “Про передачу земельної ділянки по Криворізькому шосе (Ленінський район) в оренду Дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями –Компанії “Євро-Нафта-АЗС”, , для будівництва автозаправної станції” одночасно скасовано не було.

Позивач-3 у поясненнях (вх.№12889 від 09.09.2008р.) зазначає, що спірне рішення було прийнято із порушенням вимог чинного земельного законодавства України та підлягає скасуванню з наступних підстав: - 18.02.04р. на момент прийняття Дніпропетровською міською радою вказаного рішення, вилучена земельна ділянка в складі цілісного майнового комплексу - військового містечка №86 належала Міністерству оборони України в особі військової частини А0246 та відповідно до статті 77 Земельного кодексу України відносилась до земель оборони; - рішення про вилучення та передачу земельної ділянки площею 0,19 га із земель фактичного користування Дніпропетровської квартирно-експлуатаційної частини району та 26-го Об'єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту Міністерства транспорту та зв'язку України у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська повинен був приймати Кабінет Міністрів України, а не Дніпропетровська міська рада; - на даний момент за рішенням Дніпропетровської міської ради V скликання від 21.05.2008р. №57/32 26-му Об'єднаному загону Державної спеціальної служби транспорту надано згоду на послуги землевпорядної організації на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню будівель та споруд військового містечка №86 по Криворізькому шосе, 1, де Земельне управління Дніпропетровської міської ради відповідно до своїх повноважень повинно забезпечити організацію виконання землевпорядних робіт із розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання на розгляд міській раді відповідного проекту рішення щодо його затвердження.

Відповідач у відзиві (вх. №20568 від 24.09.08р.) просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки : - позивачем порушено загальний строк позовної давності в три роки; - позивач в позові не зазначає, коли саме він зрозумів, що його права порушені та не доводить обґрунтувань щодо поважних причин пропуску встановленого строку; - при прийнятті рішення від 18.02.08р. №224/15 "Про передачу земельної ділянки по Криворізькому шосе в оренду Дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями - Компанії "Євро-Нафта АЗС", для будівництва автозаправної станції" відповідач діяв в межах повноважень, наданих законом міській раді в галузі земельних відносин; - позивачем не доведено порушення його прав при прийнятті рішення Дніпропетровською міською радою; - на момент прийняття рішення позивач не мав жодного відношення до спірної земельної ділянки; - частина земельної ділянки, яка була передана до земель міста та в подальшому передана в оренду третій особі знаходиться у користуванні Дніпропетровської квартирно-експлуатаційної частини по фактичному розміщенню в/ч А0246; - погодження щодо передачі спірної земельної ділянки до земель міста було надано листом начальника управління КЕЧ - належного користувача на той час.

Третя особа у відзиві (вх.№12888 від 09.09.08р.) на позовну заяву просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що: - на момент вилучення та фактичної передачі до запасу міста спірна земельна ділянка була частиною ділянки, яка заявлена у структурі земельного фонду для розрахунку земельного податку на 2001 рік Дніпропетровською квартирно-експлуатаційною частиною по фактичному розміщенню в/ч А0246; - узгодження про передачу земельної ділянки загальною площею 0,19 га до запасу міста було узгоджено листом №31/1/514 від 29.09.2002р. начальника управління КЕЧ ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування Міністерства оборони, дозвіл для здійснення вищевказаних дій йому було надано в листі №163/3534 від 27 вересня 2002 року начальником розквартирування військ і капітального будівництва Міністерства Оборони України; - листом від 24.09.2002р. №31/1/508 командувача військами Південного оперативного командування земельна ділянка розташована на території земель житлового призначення, тобто є такою, яку можливо здавати у строкову оренду; - рішенням сесії Дніпропетровської міської ради від 18.02.2004р. №224/15 на підставі згоди КЕЧ ордена Червоного Прапора Південного оперативного командування Міністерства оборони було проведено вилучення земельної ділянки площею 0,19 га та передано до запасу міста з подальшою передачею земельної ділянки загальною площею 0,4106 га в оренду підприємству третьої особи; - на підставі зазначеного рішення відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки від 20.08.2004р. з ДП з ІІ Компанією "Євро-Нафта АЗС" строком дії до 20.08.2006р., згідно якого земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Криворізьке шосе (Ленінський район), площею 0,4106 га було передано в строкове платне користування; - з урахуванням погоджень та висновків усіх служб та управлінь, висновків постійних депутатських комісій Дніпропетровської міської ради, остання прийняла рішення від 19.09.2007р. №197/19 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та погодилась передати в оренду земельну ділянку площею 0,4106 га, розроблену ТОВ НВФ "Геокад" підприємству третьої особи строком на один рік; - до моменту прийняття Дніпропетровською міською радою рішення від 21.05.2008р. №41/32 та на цей час, підприємство третьої особи продовжує виконувати належним чином умови договору оренди: сплачує орендну плату, отримала дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекції ДАБК, оформила договір на знесення зелених насаджень та ін.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу представниками учасників судового процесу заявлено не було.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, третьої особи та військового прокурора, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

- 18.02.2004р. відповідачем –Дніпропетровською міською радою на сесії XXIV скликання було прийнято рішення №224/15 “Про передачу земельної ділянки по Криворізькому шосе (Ленінський район) в оренду Дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями –Компанії “Євро-Нафта-АЗС”, , для будівництва автозаправної станції”, відповідно до пункту 1 якого було вирішено вилучити земельну ділянку площею 0,1900 га із земель фактичного користування Дніпропетровської квартирно-експлуатаційної частини району, затвердити проект відведення земельної ділянки (план земельної ділянки додається) площею 0,4106 га (кадастровий номер :08:030:0003), складений ТОВ фірмою “”Геора”, та передати її в оренду строком на два роки Дочірньому підприємству з іноземними інвестиціями –Компанії “Євро-Нафта-АЗС” для будівництва автозаправної станції по Криворізькому шосе, у т.ч. 0,1900 га за рахунок земель фактичного користування Дніпропетровської квартирно-експлуатаційної частини району та 0,2206 га за рахунок земель не наданих у власність або у користування, код цільового використання землі (УКЦВЗ) 1.11.6 (інша комерційна діяльність);

- відповідно до пунктів а), в) частини 1 статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу;

- відповідно до пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів –відповідні органи виконавчої влади;

- відповідно до чинного законодавства акт державного чи іншого органу –це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов’язковий характер для суб’єктів цих відносин;

- підставами для визнання акта недійним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт; обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача у справі;

- прокурор вважає, що спірне рішення прийнято відповідачем з перевищенням своїх повноважень, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони і не може бути вилучена відповідачем, а також у зв’язку з прийняттям відповідачем спірного рішення були порушені права та інтереси позивачів у справі; відповідач проти цього не заперечує.

Враховуючи викладене господарський суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача, виходячи з наступного:

- відповідно до частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення); д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв’язку, енергетики, оборони та іншого призначення;

- частиною 1 статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень;

- таким чином, стаття 20 Земельного кодексу України закріплює положення про те, що визначення належності земельної ділянки до певної категорії земель є прерогативою органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які наділені повноваженнями визначення цільового призначення земель; юридичні особи, а також органи влади, які не наділені повноваженнями, не мають права змінювати приналежність земельної ділянки до певної категорії земель;

- відповідно до частини 1статті 77 Земельного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 1 Закону України “Про використання земель оборони”, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України;

- згідно із частиною 2 Земельного кодексу України землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності;

- прокурором та позивачами не надано доказів в підтвердження віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони, відповідне рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не надано, відсутнє; до того ж із земель фактичного користування Дніпропетровської квартирно-експлуатаційної частини району вилучено тільки 0,1900 га, а 0,2206 га надано у користування за рахунок земель, не наданих у власність або у користування; проте прокурор просить визнати недійсним рішення від 18.02.2004р. №224/15 в цілому;

- при цьому суд звертає увагу на те, що наданий позивачем-3 акт інвентаризації земель Міністерства оборони України, складений 14.04.1993р., не може бути доказом віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони, оскільки відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; до того ж акт інвентаризації свідчить про інвентаризацію земель Міністерства оборони України, а не віднесення інвентаризованої землі до земель оборони в розумінні статті 77 Земельного кодексу України;

- крім того, не можуть бути доказами віднесення до земель оборони рішення від 13.06.1946р. №865 та від 28.02.1957р. №242 (з поміткою –для службового використання) виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих, якими відповідно військовій частині п.п. 12665 було надано земельну ділянку площею 35 га для будівництва військового містечка та відведено військовій частині 12665 для розміщення військової частини територію площею до 20 га для будівництва 2-х поверхового будинку, оскільки зазначені рішення не свідчать про віднесення вказаних у них земельних ділянок до земель оборони, а надані для будівництва військового містечка та будинку;

- також відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням;

- відповідно до частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах;

- як вбачається військовий прокурор звернувся до відповідача із позовом в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України, Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту та 26-го Об’єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту про скасування рішення відповідача щодо передачі земельної ділянки в оренду; проте, з матеріалів справи не вбачається порушення прав та інтересів позивачів прийняттям спірного рішення; відповідно до Акту приймання-передачі військового майна військової частини А0730 військове містечко №86 та військове майно військової частини А0730 зі сфери управління Міністерства оборони України передано до сфери управління Міністерства транспорту України; зазначений акт приймання-передачі затверджено Міністром транспорту та зв’язку України тільки 14.09.2004р., у той час як спірне рішення прийнято відповідачем 18.02.2004р., тобто на момент прийняття спірного рішення військове містечко №86 не знаходилося у сфері управління Міністерства транспорту та зв’язку України; також прокурором не вказано яким чином прийняття спірного рішення порушує права та охоронювані законом інтереси Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту та 26-го Об’єднаного загону Державної спеціальної служби транспорту;

- крім того, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статтею 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила;

- отже, прокурором порушено строк позовної давності щодо звернення до суду з даним спором; поважність причин пропущення позовної давності прокурором не доведено;

- відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення;

- відповідачем заявлено про застосування позовної давності;

- згідно із частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням викладеного позовні вимоги необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

СУДДЯ Т.В. ЗАГИНАЙКО