КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

17.03.08 р.                                                                                          № 19/495-07

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Агрикової О.В. (доповідач по справі),

суддів:

Жук Г. А.

Мазур Л. М.

при секретарі судового засідання Рустам’яні Е.А.,

за участю:

від позивача: Воробйов О.В. –представник за дов. б/н від 24.10.2007р.;

від відповідача: Южда С.М. –представник за дов. б/н від 01.10.2007р.;

Горкуша Ю.М. –присутній,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри»на ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2007 року

у справі           №19/495-07 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом          товариства з обмеженою відповідальністю «Хенкель Україна»м. Київ

до          закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри» м. Вишневе

про          розірвання договору та стягнення 1 761 419,90 грн., -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Хенкель Україна»(позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри»(відповідач) про розірвання договору та стягнення 1 761 419,90 грн. (т. 1 а.с. 3-7).

09.11.2007 року позивач, в порядку ст. 66 ГПК України, подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову (т. 1 а.с. 115-116).

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.11.2007 року у справі №19/495-07 задоволено заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Хенкель Україна»про забезпечення позову, накладено арешт на грошові кошти в розмірі 1 761 419,90 грн. закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри»в закритому акціонерному товаристві «Альфа-банк»та на інших банківських рахунках (т. 1 а.с. 117-118).

При прийнятті зазначеної ухвали місцевий господарський суд керувався ст. 66 та 67 ГПК України та тим, що, в разі невжиття заходів забезпечення позову, виконання рішення суду може бути утруднено чи неможливе.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач, закрите акціонерне товариство «Українські вантажні кур’єри», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2007 року у справі №19/495-07 про забезпечення позову та постановити нову ухвалу суду, якою відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Хенкель Україна»в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 1 761 419,90 грн. закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри»та інших банківських рахунках повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що висновки господарського суду є необґрунтованими, такими, що не відповідають обставинам справи і ґрунтуються на недоведених обставинах. Так, відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Однак позивачем, на думку відповідача, не було доведено в місцевому господарському суді, що невжиття заходів до забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали зроблено неправильний висновок щодо неможливості в майбутньому виконання рішення суду в разі невжиття заходів до забезпечення позову.

Крім того, на переконання скаржника, господарський суд Київської області оскаржуваною ухвалою, наклавши арешт на розрахункові рахунки відповідача, фактично припинив його господарську діяльність, позбавивши тим самим відповідача можливості проводити розрахунки з контрагентами та виконувати договірні зобов’язання.

На думку скаржника, позивач навіть належним чином не обґрунтував позовні вимоги, не надав розрахунку суми позову, не довів неправомірності поведінки відповідача та не надав суду жодних доказів на підтвердження таких тверджень.

Позивач не скористався своїм правом відповідно до ст. 96 ГПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 20.02.2008 року апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри»на ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2007 року прийнято до провадження та призначено розгляд справи.

Представники відповідача в судовому засіданні вимоги, викладені в апеляційній скарзі, підтримали. Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, колегією суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановлено наступне.

25.10.2007 року товариство з обмеженою відповідальністю «Хенкель Україна»звернулось до господарського суду Київської області з позовом до закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри»про розірвання договору та стягнення 1 761 419,90 грн. Одночасно із позовною заявою, позивачем подано клопотання про забезпечення позову.

Підставами для задоволення свого клопотання позивач вважає неправомірну поведінку відповідача, а саме відсутність реагування відповідача на звернення позивача з вимогами про проведення інвентаризації від 15.08.2007 року (т. 1 а.с. 31), про компенсацію збитків від 17.08.2007 року (т. 1 а.с. 33), про підписання акту звірки залишку товарів від 02.10.2007 року (т. 1 а.с. 35), про підписання акту звірки залишків товару та відшкодування збитків (т. 1 а.с. 36 з додатками).

Відповідачем до матеріалів апеляційної скарги додано листи, адресовані позивачу, від 02.07.2007 року про підтвердження проведення інвентаризації, від 27.04.2007 року про запрошення на проведення щомісячної інвентаризації, від 08.05.2007 року про проведення щоквартальної інвентаризації, від 12.10.2007 року про проведення звірки облікових залишків продукції (на підтвердження відправки останнього листа відповідачем додано опис від 12.10.2007 року та квитанцію про відправлення від тієї ж дати).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно з ч. 2 ст.101 ГПК України, суд апеляційної інстанції не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 66 ГПК України встановлено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Відповідно до ст. 67 ГПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Про забезпечення позову виноситься ухвала.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, що призведе до утруднення чи зробить взагалі неможливим виконання рішення суду. Вжиття судом заходів на забезпечення позову спрямовані на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантує йому реальне виконання, в разі позитивно прийнятого рішення.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій України»є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов’язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції щодо обов’язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов’язано вирішення питання про забезпечення позову. До предмета доказування в даному випадку відносяться факти про наявність у відповідача майна та ймовірність припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути та/або зменшитися за кількістю на момент виконання рішення.

Факт наявності у відповідача майна позивача підтверджується самим відповідачем, про що свідчать листи відповідача про проведення щомісячної та щоквартальної інвентаризацій і звірки облікових залишків, які додані до матеріалів апеляційної скарги.

Як вбачається, припущення позивача про неправомірну поведінку відповідача та про ймовірність зникнення та/або зменшення за кількістю майна відповідача, місцевим господарським судом визнані такими, що є обґрунтованими, оскільки відповідачем не надано суду доказів відповідно до ст. ст. 33 та 34 ГПК України про реагування на звернення позивача про проведення інвентаризації про компенсацію збитків, про підписання акту звірки залишку товарів, про підписання акту звірки залишків товару та відшкодування збитків, що свідчить про намагання останнього уникнути від виконання зобов’язань, що в свою чергу дає підстави припустити можливість невиконання рішення суду у випадку позитивного результату.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Внутрішнє переконання судді - це його власне ставлення до певного об’єкта, тобто конкретне почуття або сукупність почуттів судді, які виникають у процесі розгляду і вирішення справи з приводу певних об’єктів, що мають значення для справи. Таким чином, суд, застосовуючи заходи до забезпечення позову, діє за власним внутрішнім переконанням на підставі та у відповідності з вимогами чинного процесуального законодавства.

Заходи, що застосовуються судом, повинні бути адекватними заявленим вимогам, тобто при задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову господарський суд повинен взяти до уваги зміст і розмір позовних вимог.

Як вбачається з резолютивної частини оскаржуваної ухвали, місцевим господарським судом накладено арешт на грошові кошти відповідача в розмірі 1 761 419 грн. 90 коп., що відповідає розміру вимог позивача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про те, що господарський суд Київської області правомірно задовольнив клопотання позивача щодо прийняття заходів по забезпеченню заявленого ним позову.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для скасування ухвали господарського суду Київської області від 09.11.2007 року у справі №19/495-07.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1.          Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри»на ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2007 року у справі №19/495-07 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Хенкель Україна»до закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри»про розірвання договору та стягнення 1 761 419,90 грн. залишити без задоволення.

2.          Ухвалу господарського суду Київської області від 09.11.2007 року у справі №19/495-07 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Хенкель Україна»до закритого акціонерного товариства «Українські вантажні кур’єри»про розірвання договору та стягнення 1 761 419,90 грн. залишити без змін.

3.          Справу №19/495-07 повернути до господарського суду Київської області.

4.          Постанова набирає чинності з дня її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                      Агрикова О.В.

Судді:

Жук Г. А.

Мазур Л. М.

Дата відправки 21.03.08