ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

"14" жовтня 2008 р.                     Справа № А8/304-08

За позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.

Київ

до відповідача Узинського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Узин

про стягнення 13 346,11грн.,

Суддя Чорна Л.В.

Представники:

від позивача: Котова Н.І. –довір. №03-25/35 від 18.01.2008р.- представник;

від відповідача: не з‘явився.

Суть спору:

Стягується 13 021грн. 11коп. адміністративно-господарські санкції за порушення нормативу встановленого ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в України”, 325грн. 00коп. пені.

Відповідач тричі в судове засідання не з‘явився, позов не оспорив, відзив до суду не надійшов, вимог ухвал суду від 15 липня 2008р., від 05 серпня 2008р. та від 26 серпня 2008р. не виконав, докази ліквідації, реорганізації до суду не подав, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законодавством порядку.

Позивач вимог ухвал суду від 05 серпня 2008р. та від 26 серпня 2008р. не виконав.

Позов задоволенню не підлягає.

судом встановлено:

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на невиконання відповідачем нормативу встановленого ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів” у 2007р., за що відповідач мав самостійно сплатити 13 021грн. 11коп. адміністративно-господарські санкції до 15.04.2008р. за три робочих місця, призначених для працевлаштування інваліда і не зайнятих інвалідами та 325грн. 00коп. пені за 76 днів відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 зазначеного Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Під час розгляду справи судом з‘ясовано, що відповідач на протязі 2007р. надавав інформацію до центру зайнятості /звіти за формою №3-ПН/ з вакансіями для працевлаштування інвалідів за професіями електрогазозварник, слюсар, електромонтер, прибиральник, двірник, що підтверджується листом №683 від 04.07.2008р. Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості. В матеріалах справи наявні копії звітів про наявність вакансій, які відповідач подавав до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості на протязі 2007р.

Відповідно до ч. 8 ст. 19 зазначеного Закону відділення Фонду соціального захисту інвалідів з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, мають право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, здійснювати перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подачі ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування, та сплати ними адміністративно-господарських санкцій.

Відповідно до ч. 10 ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007р. №70 „Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом, звіти за формою №3-ПН про наявні вакантні місця.

З огляду на викладене суд не вбачає порушень вимог Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” з боку відповідача, оскільки обов'язок відповідача створити робочі місця для інвалідів не супроводжується його обов'язком їх працевлаштувати, зазначене знайшло своє відображення у постанові Верховного суду України від 08.02.2005р. у справі №17/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст. 158, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

В позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку: заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України –з дня складення в повному обсязі, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження (ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя                                                                                          Чорна Л. В.