ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2008 р.

№ 6/259/06-22/232/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

Голованя В.М. дов. від 25.12.2007 року

відповідачів

Мінів Г.Ю. дов. від 28.01.2008 року

та від 26.01.2008 року

третіх осіб

не з'явився, про час і місце слухання

справи повідомлений належним чином

розглянувши матеріали касаційної скарги

Відкритого акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор"

на постанову

від 16.11.2007 року Запорізького апеляційного господарського суду

у справі

№ 6/259/06-22/232/07 господарського суду Запорізької області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор"

до

Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції м. Запоріжжя

до

Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції

до

Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" в особі Запорізької дирекції залізничних перевезень

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

Кіровський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська

про

стягнення 8200,00 грн. шкоди

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство "Запоріжтрансформатор" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Державної виконавчої служби у Шевченківському районі м. Запоріжжя, Державної виконавчої служби у Жовтневому районі м. Запоріжжя, та Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області про стягнення 8200,00 грн. шкоди (відповідно до уточнених позовних вимог).

Господарський суд Запорізької області рішенням від 23.11.2006 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 16.11.2007 року у задоволенні позову відмовив.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2007 року судові рішення були скасовані з направленням справи на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

При новому розгляді справи, господарський суд Запорізької області рішенням від 07.08.2007 року позовні вимоги задовольнив.

Стягнув з Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на користь Відкритого акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" за рахунок держави шкоду у сумі 8200,00 грн. 68,00 грн. державного мита, 78,66 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суд вказав, що стягнення має бути здійснене за рахунок Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції у Головному управління Державного казначейства України в Запорізькій області в порядку, передбаченому Законом України "Про державну виконавчу службу" та Бюджетним кодексом України.

У позові до Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області відмовив.

Рішення суду мотивовано тим, що рішення арбітражного суду Запорізької області від 20.04.2001 року у справі № 2/4/569 на даний час не виконано і можливість виконання його втрачена, чим позивачу при здійсненні державним виконавцем виконавчого провадження спричинені збитки, які підлягають відшкодуванню в порядку передбаченому законом. Щодо відмови у позові до Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області то суд дійшов висновку, що позивач не довів завдання йому шкоди діями чи бездіяльністю Головного управління Державного казначейства України в Запорізькій області.

За апеляційними скаргами Шевченківського відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 16.11.2007 року скасоване частково, резолютивна частина рішення викладена у наступній редакції: "У позові відмовити у повному обсязі".

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" відповідні судові витрати.

Відкрите акціонерне товариство "Запоріжтрансформатор" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій ставить питання про скасування постанови Запорізького апеляційного господарського суду від 16.11.2007 року та рішення господарського суду Запорізької області від 07.08.2007 року в частині відмови позивачу у позові до Головного управління державного казначейства Запорізької області. Просить прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідачів 8200,00 грн.

Скаржник посилається на те, що рішення місцевого суду у цілому постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню лише в частині відмови у позові до Головного управління державного казначейства Запорізької області, а постанова апеляційного суду, на думку скаржника, підлягає скасуванню з огляду на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Заявник вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено приписи статей 7, 24, 86, Закону України "Про виконавче провадження", статті 170, 173, 1173 Цивільного кодексу України, статті 1, 3, 11 Закону України "Про державну виконавчу службу".

Крім того, скаржник посилається на те, що судами було порушено вимоги статті 11112 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачена обов'язковість вказівок, які містяться у постанові Вищого господарського суду України.

Заслухавши суддю –доповідача та присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та ухвалі у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.04.2001 року арбітражним судом Запорізької області у справі № 2/4/569 було прийнято рішення, яким з Запорізького відділення Придніпровської залізниці м. Запоріжжя на користь Відкритого акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" були стягнуті два трансформатори (ТМ-63/10,04 ква –1 шт.; ТМ-100/10,04 ква –1 шт.).

На примусове виконання вказаного рішення був виданий наказ арбітражного суду Запорізької області від 20.04.2001 року № 2/4/569 зі строком пред’явлення його до виконання –до 20.07.2001 року.

Відкритим акціонерним товариством "Запоріжтрансформатор" 28.05.2001 року було направлено наказ до Відділу державної виконавчої служби (надалі - ВДВС) Жовтневого району м. Запоріжжя.

Згідно поштового повідомлення про вручення, зазначеним ВДВС отриманий наказ арбітражного суду 30.05.2001 року.

Як встановлено судом, ВДВС Жовтневого району м. Запоріжжя направило наказ до ВДВС Кіровського РУЮ м. Дніпропетровська.

ВДВС Кіровського РУЮ м. Дніпропетровська 06.11.2003 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу арбітражного суду Запорізької області від 20.04.2001 року № 2/4/569.

12.03.2004 року ВДВС Кіровського РУЮ м. Дніпропетровська складений акт про те, що при виході державного виконавця до служби електропостачання Державного підприємства "Придніпровська залізниця" для проведення виконавчих дій щодо виявлення трансформаторів, зазначених в наказі № 2/4/569 зазначені в наказі трансформатори в службі електропостачання Державного підприємства "Придніпровська залізниця" відсутні; ці трансформатори є в наявності та знаходяться на Запорізькій дистанції електропостачання за адресою: м. Запоріжжя, вул. Аваліані, 4-А.

На підставі вищевказаного акту державного виконавця від 12.03.2004 року, 08.04.2004 року ВДВС Кіровського РУЮ м. Дніпропетровська закінчено виконавче провадження по виконанню наказу арбітражного суду Запорізької області № 2/4/569 від 20.04.2001 року.

Супровідним листом від 08.04.2004 року ВДВС Кіровського РУЮ м. Дніпропетровська направив наказ № 2/4/569 від 20.04.2001 року до ВДВС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя по територіальності, з урахуванням того, що боржник мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Аваліані, 4-А.

19.08.2004 року ВДВС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя була прийнята постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, з посиланням на те, що наказ № 2/4/569 від 20.04.2001 року був наданий не за місцем та підвідомчістю виконання рішення.

ВДВС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя направив наказ № 2/4/569 від 20.04.2001 року до ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя, згідно супровідного листа від 20.08.2004 року.

ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя прийнята постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 17.09.2004 року, з посиланням на те, що виконавчий документ і постанова повинні були бути направлені заявникові, у відповідності зі статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження".

14.10.2004 року ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя направив наказ суду № 2/4/569 від 20.04.2001 року до ВДВС Жовтневого РУЮ м. Запоріжжя, що підтверджується витягами з журналу реєстрації вихідної кореспонденції.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.10.2005 року у справі № 2/4/569 постанову ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя від 17.09.2004 року про відмову у відкритті виконавчого провадження визнано недійсною та зобов’язано ВДВС Шевченківського РУЮ м. Запоріжжя відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу № 2/4/569 від 20.04.2001 року.

06.04.2006 року ДВС у Шевченківському районі м. Запоріжжя звернувся до господарського суду Запорізької області із заявою про видачу дублікату наказу № 2/4/569 від 20.04.2001 року, у зв’язку з його втратою.

ДВС у Шевченківському районі м. Запоріжжя у задоволенні заяви про видачу дублікату наказу господарського суду № 2/4/569 від 20.04.2001 року з підстав пропуску строку, встановленого для пред’явлення наказу до виконання було відмовлено.

Приймаючи постанову апеляційний суд виходив з того, що згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними діями, рішеннями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1173 цього Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 86 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, яка зобов’язана провадити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини цієї юридичної особи. Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді стягнення збитків є факти неправомірних дій –бездіяльності державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв’язок між бездіяльністю державного виконавця і заподіяною ним шкодою.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов’язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв’язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як встановлено судами, ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.10.2005 року у справі № 2/4/569 задоволено скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор". Постанову ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя про відмову у відкритті виконавчого провадження визнано недійсною. Зобов’язано ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу суду № 2/4/569 від 20.04.2001 року.

При цьому, суд встановив, що судом у вищезазначеній ухвалі не встановлено саме неправомірної діяльності (бездіяльності) державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку, що наявність лише ухвали суду про визнання недійсною постанови ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя про відмову у відкритті виконавчого провадження, на яку посилався в обґрунтування своїх вимог позивач, не свідчить про протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди, тобто державного виконавця, а також не підтверджує причинний зв’язок між діями органів виконавчої служби та фактом неотримання майна позивачем.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарський суд апеляційної інстанції в порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив, встановив та надав юридичну оцінка наданим сторонами доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Твердження заявника про порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування постанови апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 16.11.2007 року у справі № 6/259/06-22/232/07 господарського суду Запорізької області залишити без змін.

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  Т. Дроботова

С у д д і                                                                                           Н. Волковицька

Л. Рогач