ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 р.

№ 1403

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Глибоцькому районі Чернівецької області, смт Глибока Чернівецької області,

на ухвалу господарського суду Чернівецької області від 10.07.2007

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2007

зі справи № 1403

за позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Глибоцькому районі Чернівецької області (далі –Відділення)

до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Світанок" (далі –Товариство), с. Турятка Глибоцького району Чернівецької області

про стягнення 580 783,38 грн.,

за участю представників:

позивача –Писанчин О.В.,

відповідача –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Відділення в липні 2007 року звернулося до господарського суду Чернівецької області в порядку статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) з позовом про стягнення з Товариства капіталізованих платежів у сумі 580 783,38 грн. на підставі статей 45, 46, 55 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (далі – Закон № 1105), статей 111, 112, 1205 Цивільного кодексу України та статей 60, 61 Господарського кодексу України.

Ухвалою названого суду від 10.07.2007 (суддя Паскарь А.Д.), залишеною без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2007 (колегія суддів у складі: Слука М.Г. –головуючий суддя, судді Краєвська М.В., Скрутовський П.Д.), відмовлено в прийнятті позовної заяви. Прийняті судові рішення з посиланням на пункт 1 статті 62 ГПК України мотивовано тим, що даний спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України), а не в порядку господарського судочинства.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відділення просить ухвалу місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення. Своє прохання скаржник мотивує тим, що даний спір за своїм змістом є господарським, а не публічно-правовим.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до вимог статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представника позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Причиною подання Відділенням касаційної скарги є питання щодо належності даного спору до адміністративної юрисдикції.

У зв’язку з набранням чинності КАС України з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначає Закон № 1105.

Відповідно до статей 15, 16, 18 цього Закону страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків (далі – Фонд) - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням; управління Фондом здійснюється на паритетній основі державою, представниками застрахованих осіб і роботодавців; безпосереднє управління Фондом здійснюють його правління та виконавча дирекція; робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення в районах та містах обласного значення.

Згідно з частиною першою та другою статті 46 Закону № 1105 Фонд соціального страхування від нещасних випадків провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування. Фінансування Фонду соціального страхування від нещасних випадків здійснюється за рахунок, зокрема, капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників.

За змістом статті 52 Закону № 1105 саме відділенням виконавчої дирекції надано право на стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду та адміністративно-господарських санкцій.

Частиною першою статті 55 цього Закону передбачено судовий порядок вирішення наявних спорів.

Отже, в даному випадку Відділення виступає саме як суб'єкт владних повноважень у сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування, а тому даний спір є публічно-правовим та відповідно до приписів статті 4 і частини другої статті 17 КАС України (за відсутності встановленого законом іншого порядку його судового вирішення) на нього поширюється компетенція адміністративних судів.

За таких обставин попередні судові інстанції, встановивши наявність публічно-правового спору, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що даний позов мав бути поданий та розглянутий за правилами КАС України.

Таким чином, визначені законом підстави для скасування ухвали місцевого та постанови апеляційного господарських судів зі справи відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Чернівецької області від 10.07.2007 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.10.2007 зі справи № 1403 залишити без змін, а касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Глибоцькому районі Чернівецької області - без задоволення.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов