ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№
9/272-07

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Шевчук
С.Р. (доповідач), Владимиренко С.В.
Воліка І.М.

розглянувши  касаційну               скаргу

ОСОБА_1

на
ухвалу

від
23.10.2007р. господарського суду Дніпропетровської області

у
справі

№9/272-07

за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства "Дніпрофарм"

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Фортуна-Банк"  Товариства з обмеженою відповідальністю
"Фаін"

про

визнання
договорів недійсними визнання права власності на нерухоме майно

В судовому засіданні взяли участь
представники:

-
позивача:  Чернишов О.В.

-
відповідача-1: не з'явились

-
відповідача -2: Білий С.В.

-
скаржника: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2007р. (суддя Подобед
І.М.) прийнято позовну заяву відкритого акціонерного товариства
"Дніпрофарм" до провадження та призначено до розгляду.

Не
погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування
норм процесуального права, просить її скасувати.

Перевіривши
доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин,
проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм
процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що касаційна скарга  не підлягає
задоволенню  виходячи з наступного.

Ухвалою  господарського суду Дніпропетровської області
від 23.10.2007р. порушено провадження у справі та призначено її розгляду. При
винесенні вказаної ухвали суд керувався статтями 61, 64 та 65 ГПК України.

Ст.
129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, до яких
віднесено забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Зазначена
конституційна норма конкретизована законодавцем у ст.12 Закону України “Про
судоустрій України”,  згідно з якою
учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, передбачених
процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Отже,
реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового
рішення названим Законом ставиться у залежність від положень процесуального
закону.

Тобто,
Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми
про те, в яких випадках учасники судового процесу та інші особи мають право на
апеляційне та касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Відповідно
до приписів ч.1 ст.106 та ст. 11113 ГПК України ухвали місцевого
господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному чи касаційному порядку
у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Отже,
оскарженню підлягають лише ті ухвали, про можливість оскарження яких прямо
зазначено у відповідній статті Господарського процесуального кодексу України
або Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його банкрутом”, в яких йдеться про винесення судом даних ухвал.

Приписами
ст. ст. 61, 64, 65  Господарського
процесуального кодексу України не передбачено можливості оскарження судової
ухвали про порушення провадження у справі.

Враховуючи
викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що  підстав для задоволення касаційної скарги не
вбачається.

Керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119, 11110, 11111,
11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Дніпропетровської
області від 23.10.2007р. у справі №9/272-07 залишити  без змін.

Головуючий
Шевчук С.Р.

С у д д я
Владимиренко С.В.

С у д д я
Волік І.М.