ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

22.04.2008

Справа №2-15/17169-2007

За позовом Суб’єкта підприємницької діяльності – фізичної особи Кіфенко Лідії Андріївни (95011, АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Пушкіна, 20/7, кв. 42, ідентифікаційний номер )

До відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Куйбишевська» (83008, м. Донецьк, Куйбишевський район, ідентифікаційний код 33966997)

Про стягнення 18580,08 грн.

Суддя ГС АР Крим І.А. Іщенко

представники:

Від позивача – Кіфенко Л.А.

Від відповідача – не з’явився

Обставини справи: Суб’єкт підприємницької діяльності – фізична особа Кіфенко Лідія Андріївна звернулася до господарського суду АР Крим з позовом до Пансіонату «Шахтар» Державного підприємства «Шахта «Куйбишевська» про стягнення 18580,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов’язань по оплаті поставленого йому товару на суму 17567,20 грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена, що і стало приводом для звернення Суб’єкта підприємницької діяльності – фізичної особи Кіфенко Лідії Андріївни з позовом до суду про стягнення вказаної суми заборгованості в примусовому порядку. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 116,95 грн. річних, 895,93 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 19.02.2008 р. було замінено відповідача у справі Пансіонат «Шахтар» Державного підприємства «Шахта «Куйбишевська» на належного Державне підприємство «Шахта «Куйбишевська» в порядку статті 24 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов проти позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 04.03.2008 р. було замінено відповідача у справі Державне підприємство «Шахта «Куйбишевська» на підставі статті 25 Господарського процесуального кодексу України правонаступником Державного підприємства «Вугільна компанія «Куйбишевська».

Розгляд справи відкладався згідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України. Строк розгляду справи був продовжений за згодою сторін в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

Згідно з пунктом 1.1 Положення Державного підприємства «Шахта «Куйбишевська» Пансіонат «Шахтар» є структурним підрозділом шахти «Кубишевська». (а.с. 60-62).

Матеріали справи свідчать, що Державне підприємство «Шахта Куйбишевська» було перейменовано у Державне підприємство «Вугільна компанія «Куйбишевська».

Суб’єктом підприємницької діяльності – фізичною особою Кіфенко Лідією Андріївною за період з 01.07.2007 р. по 01.08.2007 р. здійснювалися поставки товару на адресу Пансіонату «Шахтар» Державного підприємства «Шахта «Куйбишевська», що підтверджується доданими до матеріалів справи видатковими накладними. (а.с. 13-19):

№ КФ-000234 від 01.07.2007 р. на суму 135,00 грн.

№ КФ-000239 від 04.07.2007 р. на суму 316,30 грн.

№ КФ-000255 від 13.07.2007 р. на суму 4516,16 грн.

№ КФ-000260 від 16.07.2007 р. на суму 2448,40 грн.

№ КФ-000261 від 20.07.2007 р. на суму 2299,40 грн.

№ КФ-000262 від 23.07.2007 р. на суму 850,00 грн.

№ КФ-000274 від 01.08.2007 р. на суму 11834,40 грн.

Всього на загальну суму 22399,66 грн.

Відповідачем вказаний товар був прийнятий, про що свідчать підписи уповноваженої особи у накладних, засвідчені відтиском печатки.

Крім того, у підтвердження отримання товару, відповідачем була здійснена часткова оплата у розмірі 4832,46 грн., про що свідчать виписки по особовому рахунку позивача (а.с. 22-23)

Однак, в порушення вимог чинного законодавства відповідачем не була сплачена вартість отриманого товару в повному обсязі, чим самим порушені зобов’язання, що і стало приводом для звернення Суб’єкта підприємницької діяльності – фізичної особи Кіфенко Лідії Андріївни з позовом до суду про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Чинним законодавством України не передбачена обов’язкова форма договору як єдиного письмового документу.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В даному випадку вчинення правочину щодо поставки товару підтверджується підписаними обома сторонами накладними на поставку товару.

Відповідно до положень частини 1 статті 538 Цивільного кодексу України .виконання свого обов’язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов’язку, є зустрічним виконанням зобов’язання.

Так, при зустрічному виконанні зобов’язання сторони повинні виконувати свої обов’язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов’язання або звичаїв ділового обороту. (частина 2 статті 538)

Положеннями частини 4 статті 538 Цивільного кодексу України встановлено якщо зустрічне виконання обов’язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов’язку, друга сторона повинна виконати свій обов’язок.

Отже, судом всановлено, що позивач Суб’єкт підприємницької діяльності – фізична особа Кіфенко Лідія Андріївна виконав своє зустрічне зобов’язання щодо поставки товару.

Однак відповідач, в порушення норм чинного законодавства, не виконав свого зустрічного зобов’язання щодо оплати товару в повному обсязі, що і стало приводом для звернення до суду з позовом про стягнення суми боргу в примусовому порядку.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, 24.08.2007 р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія вих. № 22 від 15.08.2007 р. з вимогою про оплату боргу (а.с. 20).

Відповідачем вказана претензія була отримана, про що свідчать додані до матеріалів справи квитанція про отримання а також картка поштового повідомлення з підписом представника відповідача про отримання. (а.с. 20)

Тобто позивачем були дотримані вимоги частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

Однак вказана претензія була залишена відповідачем без уваги.

Таким чином, відповідач відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не представив доказів повної оплати заборгованості.

За такими обставинами, матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем зобов'язань по оплаті 17567,20 грн. заборгованості за поставлений товар, через що вимоги позивача про стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Куйбишевська» заборгованості у розмірі 17567,20 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 116,95 грн. а також інфляційні втрати у розмірі 895,93 грн.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Таким чином, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з Державного підприємства «Вугільна компанія «Куйбишевська» за період вересень 2007 р .- жовтень 2007 р. становить 895,93 грн., визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України суд вважає таким, що кореспондуються зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з Державного підприємства «Вугільна компанія «Куйбишевська» 3% річних за період 07.09.2007 р. по 26.11.2007 р. у розмірі 116,95 грн. підлягають задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 33, 34, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Куйбишевська» (83008, м. Донецьк, Куйбишевський район, ідентифікаційний код 33966997) на користь Суб’єкта підприємницької діяльності – фізичної особи Кіфенко Лідії Андріївни (95011, АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Пушкіна, 20/7, кв. 42, ідентифікаційний номер , р/р 7190 у КРФ АКБ УСБ м. Сімферополь МФО 324010) 17567,20 грн. основного боргу, 116,95 грн. річних, 895,93 грн. інфляційних втрат, 185,80 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко І.А.