ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.01.2008                                                               Справа № 12/284

за позовом військового прокурора Ужгородського гарнізону, м. Ужгород в інтересах держави в особі Міністерства оборони України як органу, уповноваженому здійснювати функції у спірних відносинах для захисту інтересів концерну „Військторгсервіс”, м Київ в особі Мукачівської філії концерну „Військторгсервіс”, м. Мукачево

до квартирно –експлуатаційного відділу міста Мукачево, м. Мукачево

про стягнення заборгованості в сумі 2 538,49 грн.

Суддя Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача – не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

Від відповідача – не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

Прокурор –не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено позов військовим прокурором Ужгородського гарнізону, м. Ужгород в інтересах держави в особі Міністерства оборони України як органу, уповноваженому здійснювати функції у спірних відносинах для захисту інтересів концерну „Військторгсервіс”, м Київ в особі Мукачівської філії концерну „Військторгсервіс”,м. Мукачево до квартирно –експлуатаційного відділу міста Мукачево, м. Мукачево про стягнення заборгованості в сумі 2 538,49 грн.

Письмовим відзивом на позов (вх. № 29 від 02.01.2008 року) відповідач заперечив позов з мотивів викладених у відзиві на позов, зокрема, посилається на те, що між ним та позивачем не укладалось договору про надання послуг з прання білизни, реорганізаційні процеси, однак ґрунтовно –правомірних доказів в підтвердження своїх заперечень суду не надав.

Відповідно до Положення КЕВ м. Мукачева затвердженого начальником Західного Територіального КЕУ від 17.11.2006 року, п. 2 наказу № 81 від 17.07.2007 року Генерального директора концерну „Військторгсервіс” –КЕВ м. Мукачева є правонаступником Мукачівської КЕЧ району.

З огляду підстав виникнення цивільних прав і обов’язків –КЕВ м. Мукачево є належним відповідачем (передавальних балансів ст. ст. 11, 509, 520 ЦК України, 173 –175 ГК України, довідка № 107/05 від 01.12.2005 року про включення до ЄДРПОУ )

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 2 538,49 грн. –основного боргу щодо оплати за надані послуги (прання білизни) за період 2004 –2007 років, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-          рахунками за період надання послуг 2004 –2007 років (а/с 8-39);

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених ГК України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є надання послуг по пранню білизни (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість наданих послуг по пранню білизни є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відповідно до вимог п.7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Досліджуючи критерії розмежування вини і недобросовісності суб’єктів спірних відносин суд притримувався лінії розмежування специфічних для різних видів цивільних відносин форм дотримання або порушення обов’язкових з погляду права моральних велінь вочевидь, що має визначатися колом обставин, які зумовлюють застосування до правопорушника заходів цивільно –правової відповідальності.

Позак, невідповідність параметрам добросовісності конкретних характеристик діяння учасника цивільних відносин залежно від мети правового регулювання може призводити не тільки до ненабуття ним певного права або відмови йому у праві на використання того чи іншого засобу правового захисту, а й до зміни його правового становища.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, прокурором та позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”; ст.ст. 4, 29, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82 - 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Стягнути з квартирно –експлуатаційного відділу міста Мукачево (м. Мукачево, вул. Берегівська, 1 А; код 08439994):

- на користь Мукачівської філії концерну „Військторгсервіс” (м. Мукачево, вул. Шевченка, б/н; код 35123311) суму 2 538,49 (дві тисячі п’ятсот тридцять вісім грн. 49 коп.) –основного боргу. Видати наказ.

- на користь державного бюджету України суму 102 (сто дві грн.) державного мита із зарахуванням по коду бюджетної класифікації 22090200, символ звітності банку 095. Видати наказ.

- на користь державного бюджету м. Ужгорода (р/р 0002, банк одержувача ГУДКУ у Закарпатській області, МФО 812016, код ОКПО 22108040, код бюджетної класифікації 22050000, символ звітності 259) суму 118 (сто вісімнадцять грн.) витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тисянчин В. М.