СУД
Постанова

Іменем України

22
липня 2008 року

Справа
№ 2-3/2067-2008А

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  Прокопанич
Г.К.,

суддів                                                                      Лисенко
В.А.,

Фенько Т.П.,

секретар судового
засідання                                        Яресько О.В.

за участю
представників сторін:

позивач: ОСОБА_1, паспорт  НОМЕР_1 від 04.05.00

відповідача: не з'явився, Кримського управління з
питань банкрутства Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції
України;

розглянувши
апеляційну скаргу
суб`єкта підприємницької діяльності - арбітражного керуючого  ОСОБА_1на постанову господарського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Соколова І.О.) від 15.04.-15.05.2008 року у справі № 2-3/2067-2008А

за
позовом  суб`єкта підприємницької діяльності -
арбітражного керуючого ОСОБА_1

(АДРЕСА_1)

( а/я
НОМЕР_1, АДРЕСА_2)

до Кримського управління з питань
банкрутства Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України

(вул.
Київська, 81, каб. 401, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим,
95034)

про
визнання недійсним
розпорядження

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 15.04.-15.05.2008 року у справі № 2-3/2067-2008А
(суддя Соколова І.О.)  у задоволенні
позову суб`єкта підприємницької діяльності - арбітражного керуючого  ОСОБА_1до Кримського управління з питань
банкрутства Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України
про визнання недійсним розпорядження останнього № 01 від 17 січня 2008
року  "Про  усунення порушень  ліцензійних умов ведення господарської
діяльності арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючого санацією,
ліквідатора)"  відмовлено (а.с.
71-73).

Не погодившись з постановленим
судовим актом, суб`єкт підприємницької діяльності - арбітражний керуючий
ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати, позов задовольнити, мотивуючи тим, що суд першої інстанції  вирішив питання про наявність у відповідача
повноважень на проведення перевірки, а не
про присвоєння відповідачем повноважень
суду при прийнятті розпорядження
про виключення майна з ліквідаційної маси, як це було заявлено у
позовній заяві.

Відзив на апеляційну скаргу до суду
апеляційної інстанції не надходив.

У судове  засідання, яке було призначено на 22 липня
2008 року  представник  відповідача не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до пункту 4
статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове
засідання сторін або інших  осіб,  які беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому  розгляду справи.

Розпорядженням  виконуючого обов'язки голови
Севастопольського апеляційного господарського суду від 22 липня 2008 року у
зв'язку з  відпусткою судді Антонової
І.В. та  хворобою судді Заплави Л.М. було
здійснено їх заміну на суддів Лисенко В.А. та Фенько Т.П.

При
апеляційному розгляді справи в порядку статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України Севастопольський апеляційний господарський суд встановив
наступне.

У
лютому 2008 року суб`єкт підприємницької діяльності - арбітражний керуючий  ОСОБА_1
звернулась до господарського суду
Автономної Республіки Крим з
адміністративним позовом  до  Кримського управління з питань банкрутства
Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції України, просила  визнати недійсним розпорядження  відповідача
№ 01 від 17 січня 2008 року "Про
усунення порушень  ліцензійних
умов ведення господарської діяльності арбітражним керуючим (розпорядником
майна, керуючого санацією, ліквідатора)", посилаючись на те, що  зазначеним розпорядженням порушені права
позивача, а відповідач привласнив особі функції судових органів.

Відповідач,
заперечуючи проти позову, вважає його безпідставним.

Оскаржене
рішення мотивоване  посиланням на норми
Закону  України  "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Вивчивши
матеріали справи, вислухавши  позивача,
обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, судова колегія  вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як
свідчать матеріали справи, постановою господарського суду  Автономної Республіки Крим від 24 жовтня 2002
року відкрите акціонерне товариство "Красноперекопське",
Красноперекопський район визнано банкрутом і відкрита ліквідаційна процедура.
Ліквідатором боржника призначена
арбітражний керуючий ОСОБА_1.

Актом
позапланової перевірки дотримання ліцензійних умов арбітражним керуючим від 28
грудня 2007 року № 59 встановлено, що арбітражний керуючий ОСОБА_1.
порушила  частину 3 статті 26 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",
оскільки, згідно акту  обслідування  автотранспорту від 06.07.2007 виявлено,
що  деякі одиниці автортанспорту  зареєстровані за приватним підприємством
"Самсун" (а.с. 7-9).

Розпорядженням Кримського
управління з питань банкрутства Міністерства економіки та з питань Європейської
інтеграції України   № 01 від 17 січня
2008 року "Про  усунення
порушень  ліцензійних умов ведення
господарської діяльності арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючого
санацією, ліквідатора)" запропоновано ОСОБА_1. усунути  зазначені в акті порушення до 15.02.2008, а
саме - виключити зі складу ліквідаційної маси індивідуально визначені речі,
зареєстрованих за приватним підприємством "Самсун" (а.с.12).

Відповідно  до абзацу 2 статті 19 Конституції
України  органи державної влади та  органи
місцевого  самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти  лише  на
підставі,  в  межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією  та  законами України.

Пунктом 1 статті 25 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом"  зазначено, що  ліквідатор
з  дня   свого
призначення   здійснює  певні
повноваження, а саме:

-     приймає до
свого  відання майно
боржника,  вживає заходів по забезпеченню
його збереження;

-     виконує функції  з
управління   та   розпорядження   майном банкрута;

-     здійснює інвентаризацію  та
оцінку  майна  банкрута згідно з законодавством;

-     аналізує фінансове становище банкрута;

-     виконує повноваження керівника (органів
управління) банкрута;

-     очолює ліквідаційну комісію та формує
ліквідаційну масу.

Пунктом 4 статті 25 Закону України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом" встановлено, що дії
ліквідатора   (ліквідаційної  комісії)
можуть  бути оскаржені   до
господарського  суду  власником
майна  (органом, уповноваженим
управляти майном) банкрута;  особою,  яка відповідає за зобов'язаннями банкрута;
кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів;  особою,
яка,  посилаючись на свої права власника
або іншу  підставу,  передбачену
законом   чи   договором,
оспорює правомірність
віднесення   майнових   активів
або   коштів  до ліквідаційної маси.

Отже, позивач, як
ліквідатор Кримського управління з питань банкрутства Міністерства економіки та
з питань Європейської інтеграції України , діяла в межах наданих її
повноважень, а особа, яка вважає, що такими діями порушуються її права, не
позбавлена можливості їх захисту у передбаченому  спеціальним законом  порядку.

Крім того, з протоколу засідання
комітету  кредиторів  відкритого акціонерного товариства
"Красноперекопське" від 15 лютого 2007 року вбачається, що комітетом
кредиторів останнього прийнято рішення про дотримання судової процедури  при виключенні  майна з ліквідаційної маси (а.с. 33-38).

Відповідно до пункту 6  Положення
про  Кримське управління з питань
банкрутства (Автономна Республіка Крим, м. Севастополь), затвердженого  Наказом
Міністерства Економіки та з питань
Європейської  інтеграції
України  від 02.11.2004 № 397, Кримське
управління має право:

-
робити   запити  та
одержувати  безоплатно  в
установленому порядку  від інших
структурних підрозділів Державного департаменту з  питань
банкрутства, місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого   самоврядування   та
органів   державної   статистики інформацію,   документи
та  матеріали,  необхідні
для  виконання покладених на нього
завдань, пов'язаних із здійсненням повноважень державного органу з питань
банкрутства;

-
користуватися безоплатно  базами  даних,
що  створюються  та ведуться
місцевими  органами  виконавчої
влади,  господарськими судами та
органами державної статистики;

-
здійснювати в  межах  своїх
повноважень перевірки дотримання арбітражними керуючими (розпорядниками
майна,  керуючими санацією,
ліквідаторами)    ліцензійних   умов
провадження   господарської
діяльності арбітражних  керуючих  (розпорядників  майна,
керуючих санацією, ліквідаторів);

- під
час перевірки та у разі надходження заяв і скарг вимагати пояснення   в
арбітражного   керуючого  стосовно
виконання  ним повноважень  як
розпорядника  майна,   керуючого
санацією   або ліквідатора;

- за
результатами   перевірки,   за
наявності    законодавчо
визначених   підстав  для
анулювання  ліцензії,  в
установленому порядку
вносити  пропозиції  Державному
департаменту  з  питань банкрутства щодо розгляду питання про
анулювання ліцензії.

З врахуванням вищенаведеного, судова
колегія  вважає висновок суду першої
інстанції про відмову у задоволенні позову хибним та таким, що не  грунтується
на нормах спеціального законодавства,
яке підлягає  застосуванню при
вирішенні спору.

Згідно з підпунктом 3 пункту 1 статті
202 Кодексу адміністративного судочинства України, однією з   підстав для скасування постанови  або ухвали суду першої інстанції  та ухвалення нового рішення є невідповідність
висновків суду  обставинам справи.

За таких обставин оскаржений акт
підлягає скасуванню з прийняттям  нового
про задоволення позовних вимог.

Слід зазначити, що позивач просить
визнати недійсним розпорядження
відповідача  № 01 від 17 січня
2008 року "Про  усунення
порушень  ліцензійних умов ведення
господарської діяльності арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючого
санацією, ліквідатором)", тоді як
підпункт 1 пункту 2 статті 162
Кодексу адміністративного судочинства України містить положення про те,
що у разі задоволення адміністративного позову суд може  прийняти постанову  про визнання нечинним рішення чи окремих його
положень.

Оскільки російський текст Кодексу
адміністративного судочинства України   у
зазначеній нормі  викладено  як " признание недействительным
решения", судова колегія вважає, що, задовольняючи позов, розпорядження,
видане  відповідачем слід визнати  саме нечинним, що не змінює суті  позовних вимог та не є  виходом за їх межі.

Керуючись статтею 195,
підпунктом 3 пункту 1 статті 198, підпунктом 3 пункту 1 статті 202,  статтею 205, статтею 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу
суб`єкта підприємницької діяльності - арбітражного керуючого  ОСОБА_1задовольнити.

2. Постанову господарського
суду Автономної Республіки Крим від 15.04.-15.05.2008 року у справі №
2-3/2067-2008А скасувати.

3. Позов суб`єкта
підприємницької діяльності - арбітражного керуючого ОСОБА_1до Кримського управління
з питань банкрутства Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції
України  про визнання недійсним
розпорядження задовольнити.

4. Визнати  нечинним розпорядження Кримського управління
з питань банкрутства Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції
України  № 01 від 17 січня 2008 року
"Про  усунення порушень  ліцензійних умов ведення господарської
діяльності арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючого санацією,
ліквідатора)".

5. Стягнути з Кримського управління з
питань банкрутства Міністерства економіки та з питань Європейської інтеграції
України (вул. Київська, 81, каб. 401, місто Сімферополь, Автономна Республіка
Крим, 95034, банківські реквізити у матеріалах справи відсутні) на користь
суб`єкта підприємницької діяльності - арбітражного керуючого ОСОБА_1(АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер  НОМЕР_2)  05,40 грн. судового збору.

Суд апеляційної інстанції  роз'яснює сторонам у справі, що відповідно до
пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України,
постанова  або ухвала суду  апеляційної чи касаційної інстанції за
наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили
з моменту проголошення.

Постанову  суду апеляційної інстанції може бути оскаржено
в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
суддя                                                  Г.К. Прокопанич

Судді
В.А. Лисенко

Т.П. Фенько