ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.02.2008

Справа №2-27/16185.1-2007А

За позовом - Прокурор м. Судак в інтересах держави в особі Сакського міського центру зайнятості, м. Судак, вул.. Леніна, 44.

До відповідача – Державне підприємство радгосп – завод «Веселовський», м. Судак, с. Веселе, вул.. Леніна, 9.

Про стягнення 20485,59 грн.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Круцюк П. С.

представники:

Від позивача – Севрюгін А. Б., витяг з наказу.

Від відповідача – Кройтор І. В., дор. у справі.

Від прокурора - Штехбарт Д. В., посв.

Сутність спору:

Прокурор м. Судак в інтересах держави в особі Сакського міського центру зайнятості звернувся з позовом до відповідача про стягнення 20485,59 грн.

Рішенням ГС АРК по справі № 2-4/5838 – 2005 від 04.10.2005 р. у позові було відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.01.06 р. апеляційне подання прокурора м. Судак було залишено без задоволення, а рішення ГС АРК по справі № 2-4/5838– 2005 від 04.10.2005 р. залишено без змін.

Не погодившись з вказаним, Прокурор м. Судака звернувся з касаційним поданням до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.03.2006 р. касаційне подання прокурора м. Судака було передано до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.07.2007 р. справа була повернена до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.10.2007 р. касаційне подання прокурора м. Судак було задоволено частково, рішення ГС АРК по справі № 2-4/5838 – 2005 від 04.10.2005 р. і постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.01.06 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд в суд першої інстанції.

Справу було передано на новий розгляд судді ГС АР Крим Воронцової Н. В., з привласненням їй №2-27/16185.1 – 2007.

Вказана справа попередніми судовими інстанціями була розглянута відповідно норм Господарсько процесуального кодексу України.

Відповідно до Розділу VII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ КАСУ Кодекс адміністративного судочинства України набрав чинності з 1 вересня 2005 року за винятком, встановленим пунктом 2 цього розділу.

Відповідно до п. 6 Розділу VII ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ КАСУ до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року ( 1798-12 ), вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.. 3 КАСУ права адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд дійшов висновку про те, що спори за позовами центрів зайнятості про стягнення заборгованості з платників страхових внесків підлягають розгляду в відповідності до норм КАСУ.

При таких обставинах справи, суд ухвалою від 21.11.2007 р. розпочав розгляд даної справу у відповідності до норм КАСУ.

Позивач і прокурор позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у відзиві на позов.

Відповідачем в судовому засіданні було представлено наказ Міністерства аграрної політики від 26.12.2005 р. №747 відповідно до якого вбачається, що державне підприємство радгосп – завод «Веселівський» було перейменоване в державне підприємство «Веселівське».

ДП «Веселівське» є правонаступником майнових прав та обов’язків державного підприємства радгосп – завод «Веселівський».

Відповідно до ст.. 55 КАСУ У разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

При таких обставинах, суд дійшов висновку замінити відпоідача по справі - державне підприємство радгосп – завод «Веселівський» на його правонаступника - державне підприємство «Веселівське».

Суд під час судового розгляду даної адміністративної справи здійснював повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до ст.. 41 КАСУ.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін і прокурора, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство радгосп-завод „Веселовський”, правонаступником якого є державне підприємство «Веселівське» зареєстрований за №105 з 29.07.1997 р. як платник внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Державне підприємство радгосп-завод „Веселовський” також перебуває на обліку як платник фіксованого сільськогосподарського податку.

Згідно з довідкою ДПІ у м. Судак від 16.06.05р. №562919-146 за період з 2001р. по 2003 р. радгосп-завод повністю сплатив фіксований сільськогосподарський податок у сумі 130989,38 грн.

У листопаді 2002 р. Судакським міським центром зайнятості була проведена перевірка правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду загальнообов’язкового державного соціально страхування України на випадок безробіття у радгоспі-заводі „Веселовський”. Згідно з актами перевірки від 13.11.2002 року №50 та від 14.11.2002 року №51 за період з 1.01.01р. по 30.09.02р. за радгосп-заводом склалася заборгованість з внесків у сумі 31370,41 грн., у тому числі було донараховано 20485,59 грн.

Акти перевірки представниками відповідача не підписані.

Суд дійшов висновку позовні вимоги задовол не підлягають з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок” №320 від 17.12.98р. (з змінами) фіксований сільськогосподарський податок сплачується в рахунок таких податків і зборів (обов’язкових платежів): податку на прибуток підприємств; плати ( податку) за землю; податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів; комунального податку; збору за геологорозвідувальні роботи, виконані за рахунок державного бюджету; збору до Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення; збору на обов’язкове соціальне страхування; збору на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг загального користування України; збору на обов’язкове державне пенсійне страхування; збору до Державного інноваційного фонду; плати за придбання торгового патенту на здійснення торговельної діяльності; збору за спеціальне використання природних ресурсів ( щодо користування водою для потреб сільського господарства. Ст. 6 Закону передбачений порядок зарахування фіксованого сільськогосподарського податку до бюджетів і державних цільових фондів, згідно з яким платники перераховують у визначений строк кошти на окремий рахунок відділень Державного казначейства України у районах за місцем розташування земельної ділянки. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми фіксованого сільськогосподарського податку у таких розмірах: до місцевого бюджету – 30 відсотків, на обов’язкове державне пенсійне страхування – 68 відсотків, на обов’язкове соціальне страхування – 2 відсотки.

Основами законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від 14.01.98р. №1698-ВР визначено, що загальнообов’язкове державне соціальне страхування – це система прав, обов’язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами а також державних та інших джерел, передбачених законом. Стаття 4 Основ містить перелік видів загальнообов’язкового державного соціально страхування, серед яких пенсійне страхування; страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

До 1.01.01р. діяв Закон України „Про збір на обов’язкове соціальне страхування” (40297-ВР) та Закон України „Про ставку збору на обов’язкове соціальне страхування” (135-14). Закон України №40297-ВР від 26.06.97р. визначав порядок справляння та використання збору на обов’язкове соціальне страхування (у т.ч. збору на обов’язкове соціальне страхування на випадок безробіття). Тобто збір на обов’язкове соціальне страхування на випадок безробіття був складовою частиною збору на обов’язкове соціальне страхування, про що прямо було вказано у Законі.

Дію Закону України №40257-ВР від 26.06.97р. було зупинено для сільськогосподарських товаровиробників - платників фіксованого сільськогосподарського податку згідно із Законом України №320 від 17.12.98р. „Про фіксований сільськогосподарський податок”.

Після набрання чинності Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням”, Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” та Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, яки спричинили втрату працездатності ” вищевказані закони № 40297-ВР та № 135-14 втратили силу, але збір на обов’язкове соціальне страхування не був анульований. Не були внесені і відповідні зміни у діючи закони. Так, він залишився без змін у переліку загальнодержавних податків і зборів (обов’язкових платежів), наведеному у ст. 14 Закону України „Про систему оподаткування”, з якого був виключений тільки на підставі Закону України №429-ІХ від 16.01.03р.

У Законі України „Про фіксований сільськогосподарський податок” зміни у частині виключення збору на обов’язкове соціальне страхування були внесені тільки 23.12.04р. Законом України „Про внесення змін в деякі закони України відносно оподаткування сільськогосподарських підприємств”.

Таким чином, у 2002 році збір на обов’язкове соціальне страхування існував на законодавчому рівні, а також сплачувався платниками фіксованого сільськогосподарського податку відповідно до Закону.

Зокрема, Державне підприємство радгосп-завод „Веселовський” у 2002 році сплатив у складі фіксованого сільськогосподарського податку 23 779грн. збору на обов’язкове соціальне страхування.

Контроль за розподілом сплачених сум проміж страхових фондів відповідач не мав повноважень здійснювати.

Тому не має вини підприємства в тому, що добросовісно сплачені ним суми не надійшли до позивача.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 9 Закону України „Про фіксований сільськогосподарський податок”, згідно з якою платники ФСГП не звільняються від сплати коштів на обов’язкове державне пенсійне страхування та на обов’язкове соціальне страхування, безпідставне, оскільки ця норма закону відноситься до товаровиробників - платників ФСГП, які цим Законом на період з 1.01.99р. по 1.01.01р. були звільнені від сплати цього податку.

Також необхідно вказати, що Порядок проведення перевірок і прийняття рішень за їх результатами визначено Інструкцією Міністерства праці та соціальної політики України №339 від 18.12.2000 р.

Відповідно до п. п. 9.7 вказаної Інструкції, в редакції, що діяла у 2002 р. встановлено, що несплачені у строк страхові внески, пеня і штрафи стягуються в доход Фонду на підставі розпорядження директора центру зайнятості або його заступників у безспірному порядку.

Судом встановлено, що за результатами перевірки від 13 та 14 листопада 2002 р. розпорядження не приймалися, пеня і штрафні санкції не нараховувалися. Крім того, наказом Міністерства праці та соціальної політики України №281 від 09.11.2004 р. п. 9.7 вищевказаної Інструкції викладено в новій редакції, відповідно до якої заборгованість по внескам, пеня, штрафні санкції стягуються в судовому порядку, тому відсутні підставі приймати акт ненормативного характеру у вигляді розпорядження.

Крім того, Законом України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” №1533 не передбачено безспірний порядок стягнення заборгованості по внескам до Фонду, оскільки ст.. 39 Законом України «Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” №1533 передбачає, що спори, які виникають із правовідносин за цим законом, вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не було дотримано у 2002 р. порядку прийняття рішення за результатами перевірки підприємства, які оформлені актами №№50 і 51.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.

При таких обставинах справи, позовні вимоги належить задовольнити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено і підписано складом суду 12.02.08 р.

18.02.08 р. постанову було виготовлено у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Замінити відповідача по справі - державне підприємство радгосп – завод «Веселівський» на його правонаступника - державне підприємство «Веселівське».

2. У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.