ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.01.08 Справа № 11/420

Суддя Сало І.А.

При секретарі судового засідання Легуцькому І.Б.

По справі:

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Станіславська торгова компанія”, м.Івано-Франківськ

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Е ВАН ВАЙК І МОЯ ЛОГІСТИК”, с.Підгайчики, Золочівського району

Про стягнення заборгованості на суму 7467,11грн.

Представники:

Від позивача Кендиш-предст. доручення № 091/12 від 20.07.2007року

Від відповідача Мудрак-предст. доручення б/н від 17.07.2007року

Сторонам, які беруть участь у справі, роз’яснено зміст ст.22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, право заявляти відводи.

Суть позову:

Розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Станіславська торгова компанія” про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю „Е ВАН ВАЙК І МОЯ ЛОГІСТИК” 7467,11грн. боргу.

Від здійснення технічного запису судового процесу сторони відмовились.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне: Товариство з обмеженою відповідальністю „Станіславська торгова компанія” надало послуги міжнародного перевезення вантажу по маршруту Львів (Україна)-Любек (Німеччина).

Факт надання послуги підтверджується заявкою на здіснення перевезення від 23 лютого 2007року, міжнародною товарно-транспортною накладною СМR (Серія СМRА № 000683), податковою накладною № 15843 від 05 березня 2007року та податковою накладною № 15844 від 05 березня 2007року.

Після надання послуг позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № Л-00000167 від 05 березня 2007 року на суму 6647,31грн. та направлено Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № Л-00000198 від 05 березня 2007року.

Оскільки оплата здійснена не була, позивач звернувся до відповідача із претензією № 0217 від 05.11.2007року. Повторно надіслана претензія № 0219 від 12.11.2007року.

Відповіді не надійшло.

З огляду на викладене, позивач звернувся із позовом про примусове стягнення заборгованої суми, яка із врахуванням річних та інфляційних складає 7467,11грн.

Суд вважає суму заборгованості підтвердженою матеріалами справи та такою що підлягає задоволенню частково.

Угода –замовлення (заявка) за своєю суттю є разовим договором, оскільки однією із сторін запропоновано (поступила оферта), а другою прийнято пропозицію (акцептовано) і надано певні послуги.

Статтею 638 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.180 ГКУ визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ч.1 ст. 181 Господарського Кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Відповідно до ч.2 ст. 307 Господарського кодексу України, укладення договору перевезення підтверджується складанням перевізного документа - транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Ці ж вимоги дублює ст. 307 Господарського кодексу України. Згідно ст. 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 ЦК України не допускає односторонньої відмови від виконання договору чи зміни умов його виконання.

Відповідно до заявки на здійснення перевезення № 50 від 23 лютого 2007року позивачем здійснено перевезення вантажу по маршруту Львів (Україна) –Любек (Німеччина, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною СМR (Серія СМRА № 000683), податковою накладною № 15843 від 05 березня 2007року та податковою накладною № 15844 від 05 березня 2007року.

Внаслідок здійснення перевезення позивач направив рахунок-фактуру № Л-00000167 від 05 березня 2007 року на суму 6647,31грн. та акт здачі-приймання робіт № Л-00000198.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2 ст. 530 ЦК України).

Оскільки, в рахунку-фактурі конкретного строку для розрахунку не було зазначено, то позивач двічі звертався до відповідача із претензіями ( від 05.11.2007року та від 12.11.2007року) коштів за перевезення.

Однак, у заявці № 50 від 23 лютого 2007року визначений термін оплати до 2-ох днів після отримання відповідачем оригіналів документів. При цьому, у своєму відзиві відповідач наголошує на відсутність у нього міжнародної товарно-транспортної накладної, яка є безпосереднім доказом надання послуг, а відтак нарахування річних та інфляційних безпідставне.

З огляду на викладене, суд задовольняє позовну вимогу лише в частині стягнення суми основної заборгованості.

Ст. 33 ГПК України, зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК)

Судові витрати слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 116 ГПК України:

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю „Е ВАН ВАЙК І МОЯ ЛОГІСТИК”, вул. Підлісна,буд. 52Б, с.Підгайчики, Золочівського району () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю

„Станіславська торгова компанія”, м.Івано-Франківськ, вул.В.Івасюка, 62 () 6647,31грн. основного боргу, 102,00грн. державного мита та 118,00грн. вартості інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

В рештій частині позову відмовити.

Наказ видати відповідно ст. 116 ГПК України

Суддя