ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2008 р.

№
10/115/07

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
- судді
Кривди Д.С.,

суддів
Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому
засіданні за участю представників сторін:

від позивача:        ОСОБА_2

від відповідача:    ОСОБА_1

розглянувши  касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1

на постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 02.04.2008р.

у справі №
10/115/07  Господарського суду
Запорізької області

за позовом  Закритого
акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк”

до Приватного підприємця ОСОБА_1

про  стягнення 61577,41 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Закрите
акціонерне товариство Комерційний банк “ПриватБанк” звернулося до
Господарського суду Запорізької області з позовом до приватного підприємця
ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 61577,41 грн.

Рішенням
Господарського суду Запорізької області від 08.06.2007р. (суддя Т.Г.Алейникова)
в позові відмовлено.

Не
погодившись з рішенням Господарського суду Запорізької області від
08.06.2007р., Закрите акціонерне товариство Комерційний банк “ПриватБанк”
подало апеляційну скаргу.

Постановою
Запорізького апеляційного господарського суду від 02.04.2008р. (судді:
Т.М.Шевченко, Т.П.Зубкова, Н.А.Колодій) апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк” задоволено: рішення
Господарського суду Запорізької області від 08.06.2007р. скасовано, позовні
вимоги задоволено, стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Закритого
акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк” 61577,41грн. боргу,
307,89 грн. витрат по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу у розмірі 59,00 грн., стягнуто з Закритого
акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк” на користь ПП АФ
“Запоріжаудит” 2257,80грн., стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь
Закритого акціонерного товариства Комерційного банку “ПриватБанк” 154,00грн.
державного мита за апеляційною скаргою та
витрати за проведення судової експертизи у розмірі 4066,40грн.

Не
погодившись з постановою Запорізького апеляційного господарського суду від
02.04.2008р., приватний підприємець ОСОБА_1
подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову Запорізького апеляційного господарського суду від
02.04.2008р.  та залишити в силі рішення
Господарського суду Запорізької області від 08.06.2007р. Свою вимогу приватний
підприємець ОСОБА_1 мотивує тим, що господарським судом апеляційної інстанції
порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши
касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом
попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий
господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга приватного
підприємця ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Господарським
судом встановлено:

06.10.2004р.
між позивачем та відповідачем був укладений договір №zpmsz07k30 на здійснення
розрахунково-касового обслуговування, згідно з умовами  якого банк відкриває Клієнту поточний рахунок
(поточні рахунки) у національній та іноземній валюті (в тому числі картковий)
та/або здійснює розрахунково-касове обслуговування відповідно до діючих
нормативних актів Національного банку України.

На підставі
заяви про відкриття поточного рахунку від 06.10.2004р. відповідачу відкрито
картковий рахунок НОМЕР_2.

На
виконання вищезгаданого договору випущена платіжна пластикова карта Master Card
НОМЕР_1, яка передана позивачем в користування власникові відповідачеві.

Згідно
преамбулі Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в
Україні" цей Закон визначає загальні засади функціонування платіжних
систем в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в
межах України, а також встановлює відповідальність суб'єктів переказу.

Господарським
судом встановлено, що платіжним дорученням від 30.11.2004р. № 4 клієнт позивача
-приватний підприємець ОСОБА_3 з поточного карткового рахунку НОМЕР_3
ініціювала переказ коштів в сумі 61577,41грн. на картковий рахунок відповідача
НОМЕР_2, із зазначенням “призначення платежу”: “НОМЕР_4”.

Згідно
п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в
Україні" ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання
ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа;
2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і
відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до
відповідної установи - члена платіжної системи документа на переказ, що
використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4)
використання держателем спеціального платіжного засобу для оплати вартості
товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання
отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом
банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне
списання.

Як
вже було зазначено, приватний підприємець ОСОБА_3 платіжним дорученням від
30.11.2004р. № 4 ініціювала переказ коштів в сумі 61577,41грн. на картковий
рахунок відповідача.

Згідно
п. 22.4 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в
Україні" при використанні розрахункового документа ініціювання переказу
вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового
документа на виконання.

Як
встановлено господарським судом, позивач прийняв платіжне доручення від
30.11.2004р. № 4 приватного підприємця ОСОБА_3 до виконання, за таких обставин
ініціювання переказу приватним підприємцем ОСОБА_3 коштів у розмірі
61577,41грн. на картковий рахунок відповідача було завершене.

Господарським
судом встановлено, що 30.11.2004р., вказані кошти були зараховані позивачем на
картковий рахунок відповідача.

Загальний
порядок завершення переказу встановлений ст. 30 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в Україні", згідно абз. 1 п. 30.1 якої
переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок
отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Оскілки
позивачем сума переказу була зарахована на рахунок отримувача -відповідача
30.11.2004р., то переказ, ініційований приватним підприємцем ОСОБА_3 було
завершено 30.11.2004р.

Проте,
господарським судом встановлено, що позивач меморіальним ордером № 1 від
01.12.2004р. повернув суму переказу у розмірі 61577,41грн. ініціатору переказу
-приватному підприємцю Д'яконовій С.В.

Згідно
абз. 2 п. 22.6 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні" обслуговуючий отримувача банк зобов'язаний перевірити
відповідність номера рахунка отримувача і його коду (ідентифікаційного номера,
за його наявності, тощо), що містяться в розрахунковому документі, та
зараховувати кошти на рахунок отримувача виключно у разі їх збігу. У
противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму
переказу на строк до чотирьох робочих днів для встановлення належного
отримувача цих коштів. У разі неможливості встановлення належного
отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов'язаний повернути кошти,
переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням
причини їх повернення. У разі недотримання вищезазначеної вимоги
відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу, покладається на банк,
що обслуговує отримувача. Таким чином, приписами даної правової норми
встановлено, що тільки у разі неможливості встановлення належного отримувача
коштів банк має право не зараховувати кошти цьому отримувачу, а повернути кошти
платнику.

Проте,
як вже було зазначено, позивач 30.11.2004р. зарахував кошти на рахунок
відповідача, який був належним отримувачем коштів за переказом, але
меморіальним ордером № 1 від 01.12.2004р. перерахував суму переказу у розмірі
61577,41грн. ініціатору переказу -приватному підприємцю Д'яконовій С.В., чим
порушив приписи вищенаведеної правової норми.

Згідно
п. 32.3.1 ст. 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в
Україні" у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного
отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов'язаний негайно
після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму
переказу отримувачу. У противному разі отримувач має право у встановленому
законом порядку вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми
переказу за рахунок власних коштів, сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми
простроченого платежу за кожний день прострочення починаючи від дати завершення
помилкового переказу, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.
Одночасно банк-порушник зобов'язаний після виявлення помилки негайно повідомити
неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу і про
необхідність ініціювання ним переказу еквівалентної суми коштів цьому банку
протягом трьох робочих днів від дати надходження такого повідомлення. Форма
повідомлення банку про здійснення помилкового переказу встановлюється
Національним банком України. Таким чином, приписами даної правової норми
встановлено, що у випадку помилкового переказу коштів на рахунок неналежного
отримувача, банк-порушник зобов'язаний за рахунок власних коштів переказати
суму переказу належному отримувачу коштів та попередити неналежного отримувача
про здійснення помилкового переказу, оскільки належний отримувач має право
вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми переказу за рахунок
власних коштів та сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу
за кожний день прострочення починаючи від дати завершення помилкового переказу.

Проте,
як вже було зазначено, позивач зарахував суму переказу на рахунок належного
отримувача, яким був відповідач, та в порушення приписів вищенаведених правових
норм перерахував суму переказу ініціатору переказу -приватному підприємцеві
Д'яконовій С.В.

Господарським
судом встановлено, що платіжним дорученням № 8 від 01.12.2004р. приватним
підприємцем ОСОБА_3 був ініційований переказ на аналогічну суму, що становила
61577,41грн. з її поточного карткового рахунку НОМЕР_3 одержувачеві -
відповідачу і дана сума була зарахована позивачем на рахунок відповідача.
Платіжним дорученням № 9 від 01.12.2004р. відповідач ініціював перерахування
зазначених коштів зі свого поточного рахунку НОМЕР_5 на свій картковий рахунок
НОМЕР_2 у сумі 61577,41грн.

Згідно
ч. 1 та ч. 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та
проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та
контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати
інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися
грошовими коштами на власний розсуд. Таким чином, приписами даної правової
норми визначено, що за відповідним договором банк зобов'язується приймати і
зараховувати на рахунок клієнта грошові кошти, що йому надходять та виконувати
розпорядження про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. При цьому,
банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових
коштів клієнта, встановлювати інші обмежування щодо розпорядження рахунком.

Враховуючи,
що позивач зарахував на рахунок відповідача, належного одержувача, кошти, які
йому були переказані 30.11.2004р. та 01.12.2004р. приватним підприємцем
ОСОБА_3, то відповідно до приписів вищенаведеної правової норми та Закону
України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у позивача
відсутні правові підстави стягувати з відповідача кошти на суму переказу, що
був здійснений 30.11.2004р. приватним підприємцем ОСОБА_3

Статтею
1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"
визначено поняття термінів, що вживаються в зазначеному Законі. Згідно п. 1.24
зазначеної статті терміни:

"переказ
коштів" - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок
отримувача або видачі йому у готівковій формі.

"помилковий
переказ" - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого
суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника
та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у
готівковій формі.

"неналежний
переказ" - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора
переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного
платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому
суми переказу в готівковій чи майновій формі;

Оскільки
господарським судом попередніх інстанцій не було встановлено юридичного факту
щодо помилкового або неналежного переказу на рахунок відповідача коштів за переказами,
ініційованими приватним підприємцем ОСОБА_3 30.11.2004р. та 01.12.2004р. то
місцевий господарський суд  дійшов
правомірного висновку щодо відмови позивачу в задоволенні позову.

Згідно
ч. 1 ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення
місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного
господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального
чи процесуального права. Оскільки апеляційним господарським судом було порушено
приписи вищенаведених правових норм, то прийняте даною судовою інстанцію судове
рішення підлягає скасуванню.

Керуючись
ст.ст. 111-5, 111-7, п. 6 ст. 111-9, 111-10, 111-11 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну
скаргу приватного підприємця ОСОБА_1
задовольнити.

Постанову
Запорізького апеляційного господарського суду від 02.04.2008р. у справі №
10/115/07 скасувати.

Рішення
Господарського суду Запорізької області від 08.06.2007р. залишити в силі.

Стягнути
з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” на користь
приватного підприємця ОСОБА_1 державне мито у розмірі 307,89грн. за розгляд
скарги в касаційній інстанції.

Доручити
Господарському суду Запорізької області видати наказ на виконання ч. 4 цієї
постанови із зазначенням відповідних рахунків.

Головуючий
- суддя
Кривда Д.С.

судді
Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.