ПОСТАНОВА

"15" лютого 2008 р.

Справа № 7а/229-4944

11 год. 00 хв.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

при секретарі судового засідання Лисому Я. І.

Розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства «Продторг –Тернопіль», вул. Поліська, 14, м. Тернопіль, 46000

до відповідача: Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003

За участю представників сторін:

Позивача: Степанюк Олександр Іванович, довіреність від 20.11.2007р.;

Відповідача: Польовий Сергій Вікторович, довіреність №8247/7/10-015 від 06.02.2008р.;

Рацин Роман Романович, довіреність №37/7/10-015 від 08.01.2008р..

Суть справи:

Приватне підприємство «Продторг-Тернопіль»звернулося з позовом про визнання нечинною першої податкової вимоги Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції №1/830 від 13.06.2007р. в частині включення до неї суми штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 29643.35 грн.

Представникам сторін роз’яснено їх права і обов’язки, передбачені ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

На підставі ст.150 КАС України, в судовому засіданні з 06.02.2008р. до 15.02.2008р. оголошувалися перерви, для надання можливості сторонам подати додаткові матеріали в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Податкова інспекція, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що спірна податкова вимога № 1/830 від 13.06.2007р. винесена у відповідності до вимог чинного законодавства. Просить в позові відмовити.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив:

- Тернопільською об’єднаною державною податковою інспекцію в порядку, передбаченому ст. 6 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 20.12.2000р. № 2181-III (далі Закон 2181) та „Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків”, затвердженим наказом ДПА України № 266 від 03.07.2001р. (далі Порядок), сформовано та надіслано на адресу позивача першу податкову вимогу №1/830 від 13.06.2007р. на суму 62111.21 грн. податкового боргу за узгодженими податковими зобов’язаннями: 25289,71 грн. податок на прибуток (20860,31 грн. податок та 4429,40 грн. штрафних санкцій); 7178,15 грн. збір на розвиток виноградарства ,садівництва і хмелярства (3960,65 грн. збір та 3217,50 грн. штрафних санкцій); 29643.35 грн. штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг .

Підприємство, оскаржуючи податкову вимогу в частині включення до неї суми 29643.35 грн., посилається на те, що податковою інспекцією неправомірно застосовано до стягнення санкцій порядок передбачений Законом 2181, оскільки даний Закон регулює порядок стягнення з платників податків та обов'язкових платежів несплачених в установлений строк податкових зобов’язань до яких санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг не відносяться.

Суд, керуючись ст. 86 КАС України, давши оцінку поданим сторонами доказам, наведеним доводам, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При цьому суд виходив із наступного:

- згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

- відповідно до п. 11 ст. 11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” органи державної податкової служби мають право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені та штрафних санкцій у порядку та розмірах, встановлених законами України;

- до суб’єктів підприємницької діяльності, за порушення норм чинного законодавства, що регулюють порядок проведення розрахунків в готівковій або безготівковій формі при продажу товарів (надані послуг), органи державної податкової служби застосовують фінансові санкції передбачені Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (далі Закон про РРО) в порядку встановленому „Інструкцією про порядок застосування штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби” затвердженої наказом ДПА України № 110 від 17.03.2001р., шляхом прийняття рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій прийнятих на підставі матеріалів планової або позапланової перевірки (15, 16, 17 Закону про РРО) за формою та згідно з вимогами установленими "Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових ) санкцій" затвердженого наказом ДПА України від 21.06.2001р. №253.

Отже, у питаннях застосування реєстраторів розрахункових операцій Закон про РРО є спеціальним, а тому інші акти законодавства застосовуються тільки в частині , не врегульованій даним Законом.

Як випливає із матеріалів справи, податковою інспекцією, на підставі акту № 011059/23-03/1918/34473634 від 14.12.2006р., оформленого за результатами перевірки ПП „Продторг –Тернопіль” на предмет дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків за товари у встановленому законом порядку, наявністю свідоцтв про державну реєстрацію, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, яким встановлено порушення п.п.1,2,13 Закону про РРО , 22.12.2006р. прийнято рішення №/0/353 про застосування до підприємства штрафних санкцій в сумі 30106.20 грн., які, як зазначено в рішенні, останній мав сплатити в 10- денний термін з дня його отримання або оскаржити , у разі незгоди з сумою санкцій, у встановленому законодавством порядку. Стягнення сум штрафів за порушення норм Закону про РРО та оскарження рішень про їх застосування проводиться в судовому порядку.

Зазначене рішення підприємством одержано 11.01.2007р., про що свідчить поштове повідомлення про вручення заказної кореспонденції, яке в подальшому оскаржено в судовому порядку, що підтверджується постановою господарського суду Тернопільської області від 13.09.2007р. у справі №13/159-2564 , якою спірне рішення скасовано.

Станом на 13 червня 2007 року податковою інспекцією сформовано першу податкову вимогу №1/830 якою повідомлено позивача, що сума його податкового боргу за узгодженими податковими зобов'язаннями на дану дату становить: по податку на прибуток 25289,71 грн., по збору на розвиток виноградарства, садівництва і хмелярства 7178,15 грн., по штрафних санкціях за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій 29643,35 грн. і, що на активи підприємства з 05.01.2007р. розповсюджується право податкової застави і в разі несплати на протязі 30-денного терміну суми податкового боргу будуть застосовані заходи із забезпечення сплати суми податкового боргу передбачені Законом 2181, а саме стягнення коштів з банківських рахунків та вилучення готівки з каси та інших місць зберігання, вилучення та реалізація рухомого та нерухомого майна та цінних паперів.

Тобто, податкова інспекція по відношенню до суми застосованих штрафних санкцій розпочала процедуру стягнення в порядку встановлену Законом 2181 та Порядком направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки:

- відповідно до п. 1.10 ст. 1 Закону 2181 податкова вимога - це письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу, яким являється податкове зобов'язання ( податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки визначені Законом 2181 та іншими законами України, з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк;

- визначення терміну штрафна санкція в Законі 2181 вживається у такому значенні —"плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов’язання (без урахування пені та штрафних санкцій), яка справляється з платника податків у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами"(п.1.5 ст.5 Закону);

- у разі несплати платником податків узгодженої суми податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такій особі податкові вимоги в порядку передбаченому пп. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону 2181;

- штрафні санкції, нараховані податковим органом за порушення вимог Закону про РРО не є податковим зобов’язанням у визначенні Закону 2181, а тому норми цього Закону не поширюються на порядок їх нарахування та стягнення.

Доводи відповідача щодо того, що податкова вимога відповідно до п. 4.1, ст. 4 Порядку формується в автоматичному режимі на підставі облікових даних з карток особових рахунків платника в яких значаться і суми штрафних санкцій застосованих рішеннями податкової інспекції за порушення норм Закону про РРО, судом відхиляються, так як відповідно до п.11.3 розділу 11 Інструкції про порядок ведення органами державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється органами державної податкової служби України, затверджена наказом ДПА України від 18.07.2005р. №276, підрозділом забезпечення податкових зобов'язань органами податкової служби податкові вимоги формуються виключно на суму податкового боргу , а тому відсутня будь-яка правова підстава включати у податкову вимогу суму штрафних санкцій передбачених Законом про РРО, яка не є податковим боргом у розумінні Закону 2181.

Відповідно до ч. 1. ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень обов’язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення покладається на відповідача.

При таких обставинах, відповідач не довів належними доказами правомірність включення до першої податкової вимоги 29643,35 грн. - суми штрафу за порушення норм Закону про РРО, у зв’язку з чим позовні вимоги задовольняються як обґрунтовано заявлені.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 6 ,7, 86, 160-163, п. 6 розділу Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати нечинною першу податкову вимогу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції від 13 червня 2007 року № 1/830 в частині включення до неї суми штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг в сумі 29643.35 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Приватного підприємства "Продторг-Тернопіль" (вул. Поліська,14, м. Тернопіль, , р/р 260048460 в ТОД ВАТ "Райффайзен банк Аваль" МФО 338501) - 85 (вісімдесят п'ять) грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі (13.03.2008р.) до Львівського апеляційного адміністративного суду, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя