ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2008 р.

№ 2/3/2016

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства ”Дніпроенерго” на постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 28 вересня 2007 року за заявою про визнання наказу господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2002 року таким, що не підлягає виконанню у справі № 2/3/2016 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ”Дніпровське будівельно –монтажне управління ”Укренергобуд” до Відкритого акціонерного товариства ”Дніпроенерго” третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державна виконавча служба Ленінського району м. Запоріжжя про стягнення заборгованості, -

Встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 5 лютого 2002 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю ”Дніпровське будівельно –монтажне управління ”Укренергобуд” до Відкритого акціонерного товариства ”Дніпроенерго” задоволено частково. Стягнуто з ВАТ “Дніпроенерго” на користь КП Дніпровське будівельно-монтажне управління “Укренергобуд” (правонаступником якого є ТОВ “Дніпровське будівельно-монтажне управління “Укренергобуд”) 102311,27 грн. основного боргу, 7199,02 грн. збитків від інфляції, 1095,11 грн. державного мита, 69,00 грн. в відшкодування вартості послуги за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

15 лютого 2002 року господарським судом Запорізької області на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 5 лютого 2002 року у справі видано наказ № 2/3/2016.

26 березня 2002 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного наказу суду.

29 березня 2002 року зупинено виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2002 року, у зв’язку з порушенням 12 грудня 2001 року справи № 5/5/466(01) про банкрутство ВАТ “Дніпроенерго” та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів ВАТ “Дніпроенерго”.

Доповідач: Гончарук П.А.

У травні 2007 року ВАТ “Дніпроенерго” звернулось до господарського суду Запорізької області з заявою про визнання наказу господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2002 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30 травня 2007 року заяву задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню наказ господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2002 року по справі № 2/3/2016 про стягнення з ВАТ ”Дніпроенерго” на користь ТОВ ”Дніпровське будівельно –монтажне управління ”Укренергобуд” 102311,27 грн. основного боргу, 7199,02 грн. збитків від інфляції, 1095,11 грн. державного мита, 69,00 грн. та вартість послуги за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 28 вересня 2007 року ухвалу господарського суду Запорізької області від 30 травня 2007 року скасовано. Заяву ВАТ “Дніпроенерго” про визнання наказу господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2002 року у справі № 2/3/2016 таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ВАТ “Дніпроенерго” просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на касаційну скаргу ТОВ “Дніпровське будівельно-монтажне управління “Укренергобуд” просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги.

В судовому засіданні оголошувалась перерва до 19 березня 2008 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти них, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом розгляду у даній справі є заява ВАТ “Дніпроенерго” про визнання наказу господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2002 року таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи заяву про визнання наказу господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2002 року у справі № 2/3/2016 таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції посилався на те, що вимоги позивача до відповідача виникли до порушення справи про банкрутство ВАТ “Дніпроенерго” і не були заявлені в процедурі банкрутства, а тому відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України” Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вважаються погашеними.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та приймаючи рішення про залишення без задоволення заяви, суд апеляційної інстанції посилався на те, що, статтями 34, 37, 40 Закону України „Про виконавче провадження „ не передбачено повернення виконавчого документа чи припинення виконання рішення суду з підстав, вказаних у ст.14 Закону України” Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. Оскільки відповідно до вимог п. 7 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” виконавче провадження закінчується передачею Державною

виконавчою службою виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника –юридичної особи або арбітражному керуючому в разі визнання боржника банкрутом, то підстави для задоволення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Але з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 12 грудня 2001 року порушено справу № 5/5/466(01) про банкрутство ВАТ “Дніпроенерго” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ВАТ “Дніпроенерго”.

4 червня 2002 року у газеті ”Голос України” № 99 було опубліковано оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство відповідача.

Заборгованість, яка стягується за наказом господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2002 року , виникла до часу порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України ”Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 цього Закону вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів.

Наявність судового рішення та наказу про його виконання не звільняло позивача від обов’язку звернення із заявою про визнання його грошових вимог до відповідача, оскільки в даному випадку Закон про банкрутство встановлює додаткові підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, в зв'язку з припиненням грошових зобов’язань в силу ч.2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Як вбачається з матеріалів справи, заява ТОВ ”Дніпровське будівельно –монтажне управління ”Укренергобуд” з майновими вимогами у встановлений законом термін до господарського суду не надходила.

У зв’язку з чим господарський суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вимоги позивача відповідно до ч.2 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” є погашеними і визнав наказ господарського суду від 15 лютого 2002 року таким, що не підлягає виконанню.

Проте суд апеляційної інстанції на дані обставини уваги не звернув і без достатніх правових підстав скасував ухвалу суду першої інстанції.

За таких обставин постанову суду другої інстанції не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню.

Ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду Запорізької області від 15 лютого 2002 року № 2/3/2016 є законною, обґрунтованою, відповідає фактичним обставинам та наявним матеріалам справи та постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому її слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства ”Дніпроенерго” задовольнити.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 28 вересня 2007 року - скасувати, а ухвалу господарського суду Запорізької області від 30 травня 2007 року - залишити без змін.

Головуючий           Перепічай В.С.

Судді Вовк І.В.

Гончарук П.А.