ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№
1/77/4-1/78 (9/80-9/81)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого,
судді суддів

Кота
О.В., Козир Т.П., Шевчук С.Р.

розглянувши
касаційну скаргу

Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1

на
рішення господарського суду Чернігівської області від 18 грудня 2007 року та
постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 березня 2008 року

у
справі

№
1/77/4-1/78/5(9/80-9/81)

за
позовомТовариства
з обмеженою відповідальністю "Чернігівметалпостач"

до1)Відкритого акціонерного
товариства "Постачальник" 2)Комунального підприємства
"Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації"

треті
особи1)Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1 2)Дочірнє підприємство
"Постач-Нафто-Сервіс" Відкритого акціонерного товариства
"Постачальник" 3)ОСОБА_2

проВизнання недійсною відмови
реєстратора, визнання договорів дійсними

за
зустрічним позовом

Відкритого
акціонерного товариства "Постачальник"

до

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Чернігівметалпостач"

про

Визнання
недійсними договорів

за участю
представників:

позивача: ОСОБА_3

відповідачів: не
з'явилися

третіх осіб: ОСОБА_4

встановив:

Справа
розглядалася неодноразово.

Рішенням
Господарського суду Чернігівської області від 18 грудня 2007 року (суддя Шестак
В.І.) первісний позов задоволено частково, визнано дійсними укладені між
Відкритим акціонерним товариством "Постачальник" та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Чернігівметалпостач" договори
купівлі-продажу від 10 грудня 2004 року № 1,2,3,4 та № 5 від 15 квітня 2005
року та зобов'язано Комунальне підприємство "Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації" здійснити державну реєстрацію прав власності за
Товариством обмеженою відповідальністю "Чернігівметалпостач" на
придбане за вказаними договорами майно. У решті позову відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 4 березня 2008 року (Андрієнко
В.В., Малетич М.М., Студенець В.І.) рішення місцевого господарського суду
залишено без змін.

Не погоджуючись
з прийнятим судовим рішенням, Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1
звернулася до Вищого господарського суду з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 18 грудня 2007
року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 4 березня
2008 року.

Касаційна
скарга мотивована тим, що господарськими судами невірно застосовані норми
матеріального та процесуального права та неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи.

Обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши
застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи
з наступного.

Судами
попередніх інстанцій встановлено, що ВАТ "Постачальник" було визнано
банкрутом, відкрито ліквідпроцедуру, ліквідатором призначено арбітражного
керуючого ОСОБА_5

Згідно
до вимог ст. 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника
або визнання його банкрутом" ліквідатором банкрута-ВАТ
"Постачальник" укладено з ТОВ "Чернігівметалпостач"
договори, які стосуються розташованої у м. Чернігові ділянки залізничної колії
протяжністю 1328,5 м разом з майданчиками для обслуговування даної залізничної
колії, яка пов'язує територію ТОВ "Чернігівметалпостач" з станційною
колією стрілкою № 27 на станції Чернігів-Північний Південно-Західної залізниці.

15
березня 2005 року між ДП "Постач-Нафто-Сервіс" та СПД ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу цеху дозбірки та складу.

Суди
зробили вірний висновок, що майно, яке відчужувалося ВАТ
"Постачальник" в особі ліквідатора ОСОБА_5 товариству з обмеженою
відповідальністю "Чернігівметалпостач" за оспорюваними договорами від
10 грудня 2004 року за №№ 1,2,3,4 та № 5 від 15 квітня 2005 року за своїми
властивостями відноситься у відповідності до ст.181 Цивільного кодексу України
до нерухомого майна, оскільки є невіддільним від земельної ділянки без його
знецінення та зміни призначення.

Згідно
зі ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу нерухомого майна
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Зазначені
вище договори купівлі-продажу за №№ 1,2,3,4,5 ділянок залізничних колій та
асфальтно-бутового покриття укладені у письмовій формі, однак нотаріально не
посвідчені, державна реєстрація вказаних об'єктів нерухомості також не
здійснена.

У
відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо всіх
істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі
наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Задовольняючи
позов щодо визнання договору дійсним, господарський суд не з'ясував обставин, з
якими закон пов'язує виникнення права на відчуження майна шляхом
купівлі-продажу, відсутність заборони на відчуження або арешт за даними Єдиного
реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, відсутність податкової
застави та застави за даними Державного реєстру застав рухомого майна.

Також
ст. 55 Закону України "Про нотаріат" встановлено порядок
нотаріального посвідчення договорів відчуження нерухомості, який передбачає
обов'язкове надання продавцем витягу з державного реєстру прав власності на
нерухомість. Окрім того, перевіряється відсутність заборони відчуження або
арешту майна.

За
таких обставин недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення
договорів купівлі-продажу пов'язане не з ухиленням відповідача від таких дій, а
з неможливістю подати нотаріусу необхідні документи.

Відтак,
суду необхідно було б встановити, чи виконані умови договору сторонами, більш
детально дослідити питання ухилення відповідачем від нотаріального посвідчення
такого договору. Також суд повинен був перевірити чому оскаржувані договори не
були нотаріально посвідчені і чи не містять вони незаконних умов.

У
зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що приймаючи рішення та
постанову, суди надали неповну та невірну юридичну оцінку обставинам справи,
неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, у звязку з
чим постанова та рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий
розгляд до господарського суду м. Києва.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення
господарського суду Чернігівської області від 18 грудня 2007 року та постанову
Київського апеляційного господарського суду від 4 березня 2008 року у справі №
1/77/4-1/78/5(9/80-9/81) скасувати, а справу передати на новий розгляд до
господарського суду Чернігівської області в іншому складі суду.

Головуючий
суддя
О. Кот

судді:
Т. Козир

С. Шевчук