ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.11.2008

Справа №2-27/3772-2008А

За позовом – ТОВ «Еліта – Ялос», м. Ялта, с.м.т. Паркове, Паркове шосе, 12.

до відповідача - ДПІ в м. Ялта АР Крим, м. Ялта, вул.. Васильова, 16.

Третя особа №1 - ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест», м. Київ, вул.. Госпітальна, 12; м. Київ, пл.. Спортивна, 3, 4 – ий під’їзд, 4 поверх.

Третя особа № 2 - ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь», м. Сімферополь, вул.. Кечкеметська, 101, к. 4.

Третя особа № 3 - ТОВ «АрхСтройСервіс», м. Ялта, вул.. Свердлова, 48-А, корп. 4, к. 10.

Про скасування податкових повідомлень – рішень.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Пономаренко Н. О.

представники:

Від позивача – Кочкаренко, дор. у справі.

Від відповідача – Володькін, дор. у справі.

Від третіх осіб - 1. не з’явився.

2. не з’явився.

3. не з’явився.

Сутність спору:

Позивач звернувся до Господарського суду АРК до відповідача з позовними вимогами про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у м. Ялта АРК від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2, № /2 повністю. Також просить визнати недійсними податкової повідомлення - рішення ДПІ в м. Ялта АР Крим від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2 в частині визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 506767,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 153087,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні податкові повідомлення - рішення були винесені з чисельними порушеннями норм чинного законодавства України.

Позивач заявою від 05.05.2008 р. уточнив позовні вимоги та просить суд визнати недійсними податкові повідомлення - рішення ДПІ в м. Ялта АР Крим від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2, № /2, та від 14.04.2008р. № /3, № /3 повністю. Також просив суд визнати недійсними податкової повідомлення - рішення ДПІ в м. Ялта АР Крим від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2, від 14.04.2008р. № /3 – в частині визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 506767,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 153087,50 грн.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Відповідач проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у запереченнях на позов. Зокрема, відповідач вказує на той факт, що правочин, укладений між позивачем і ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест» від 01.09.2006 р., а також і додаткові угоди, укладені до даного правочину направлені на те, щоб утаїти ухиляння позивача від сплати податків, а саме серед іншого і від сплати податку на прибуток. Відповідач вважає, що жодних доказів відносно того, що правочин, укладений між позивачем і ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест» від 01.09.2006 р. виконувався виконавцем - ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест» не надано. Таким чином, вважає, що даний правочин був навмисно укладений з метою приховати ухиляння від сплати податків та на безпідставне заволодіння державним майном, що робить такий правочин нікчемним. Також зазначив, що посилання позивача на невизнання недійсними договорів як на підставу обгрунтованості своїх вимог, не відповідає вимогам чинного законодавства України. Визнати відповідні угоди при встановленні факту їх протиправності недійсними не потрібно, оскільки угоди, які заведемо суперечать інтересам держави та суспільства є одночасно такими, що порушують публічний порядок, а одже є нікчемними. Також наполягає на тому, що необхідно з’ясувати питання, яким чином надавалися послуги, чи була змога надавати послуги, чи є наявність розумних економічних або інших причин ( ділової мети ) оплачувати послуги за такою ціною. Вважає, що необхідно встановити як надавалися послуги, коли вони надавалися, чи здійснювало ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест» представництво інтересів позивача в судах.

На підставі викладеного, просить у позові відмовити у повному обсязі.

В зв’язку з вказаним, ухвалою від 12.08.2008 р. судом було витребувано з архіву ГС АР Крим наступні справи: №2-20/9925-2006А, №2-7/8659-2006, №2-13/18739-2006А, №2-27/435 – 2007А для огляду в судовому засіданні.

Резолюцією Голови Господарського суду АРК М.І. Луцяк від 31.07.2008 р. залучено до розгляду справи №2-16/3772 - 2008А замість судді ГС АРК Омельченко В. А. суддю ГС АРК Воронцову Н.В. Справа передана судді Воронцовій Н.В. Справі привласнено номер №2-27/3772-2008А.

Ухвалою ГС АР Крим 19.09.2008р. справа була прийнята до провадження суддею господарського суду АР Крим Воронцовою Н. В.

Позивач у поясненнях по справі від 29.09.2008 р. повідомив про те, що за реальним товарним характером договору між позивачем і ТОВ «ІК Стандартінвест», зміст якого не суперечить закону, при своєчасної повної сплати податків і зборів відсутні підстави для застосування ч. 1 ст. 228 ЦК України, якою передбачені правові наслідки здійснення угоди, що порушую публічний характер. Крім того, вказана норма передбачає обов’язкову вказівку, в чому конкретно виразилося направленість угоди на порушення публічного порядку. Відповідачем, за думкою позивача, в супереч положень ч. 2 ст. 71 КАСУ, вказане зроблено не було. Також повідомив про те, що предметом договору від 01.09.2006 р. є надання позивачу юридичних і консультаційних послуг з питань основної діяльності підприємства. Отримання від ТОВ «ІК Стандартінвест» таких послуг безпосередньо пов’язано з підготовкою та організацію діяльності позивача з надання послуг відпочинку третім особам, оскільки за своєю сутністю було направлене на забезпечення безпеки фінансово – господарської діяльності підприємства, спрямованої на досягнення певного економічного ефекту через недопущення можливих витрат активів та, як наслідок, направлене на отримання більших прибутків, що також підтверджується наданими до перевірки первинними документами.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Відповідач заявою від 02.10.2008 р. просить суд залучити до участі по справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест». Вказане обґрунтовує тим, що відсутні доказі щодо належності до господарської діяльності позивача сплачених їм сум у виконання договору з ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест» та нікчемність зазначеного договору, то рішення по даній справі може вплинути на права та обовязкі ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест».

Позивач проти задоволення вказаної заяви заперечує, оскільки вважає, що для розгляду справи надано весь пакет необхідних документів, що підтверджують реальне виконання договору від 01.09.2006 р. про надання юридичних і консультаційних послуг.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо необхідності залучення до участі по справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест», ( м. Київ, вул.. Госпітальна, 12; м. Київ, пл.. Спортивна, 3, 4 – ий під’їзд, 4 поверх ), який був контрагентом позивача за договором від 01.09.2006 р., оскільки рішення суду по даній справи може вплинути на права і обов’язки ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест».

Також відповідач заявою від 02.10.2008 р. просить суд залучити до участі по справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – ДПА в АР Крим і ДПА України. Вказане обґрунтовує тим, що позивач у позові посилається на вказаних осіб як на інстанції у виконання рішення яких були винесені відповідачем податкові повідомлення – рішення за дріббю 2 і 3, що оскаржуються позивачем по справі.

Позивач проти задоволення вказаної заяви заперечує.

Суд дійшов висновку відмовити у задоволенні вказаної заяви оскільки спірні повідомлення – рішення за дрібню 2 і 3 були винесені саме відповідачем і на підставі акту перевірки №2095/32684632/23-1/125 від 10.09.2007 р., а ДПА в АР Крим і ДПА України виступали лише органами, які переглядали в адміністративному порядку спірні податкові повідомлення – рішення в порядку адміністративного оскарження, відповідно до ст.. 5 Закону України «Про порядок погашення забовязань пдатників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами». До речі, рішення, прийняті ДПА в АР Крим і ДПА України по результатам розгляду первинної і повторної скарг, позивачем по справі не оскаржуються.

Також відповідачем було подано заяву про виклик до суду як свідка для дачі пояснень директора ТОВ «Еліта – Ялос» Анікеєва О. В.

Позивач проти задоволення вказаної заяви заперечує.

Суд дійшов висновку відмовити у задоволенні вказаної заяви, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 65 КАСУ, особа, що бере участь у справі повинна, подавши клопотання про виклик свідка, повинно, зокрема, вказати про обставини, у відношенні до яких він може дати показання. У заяви відповідача такі обставини не наведено.

Відповідач також було подано заяву від 02.10.2008 р. про витребування від позивача наступних документів: оригінали 118 письмових консультацій, наданих позивачу від ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест»; 18 висновків, які потребують спеціальних знань, наданих позивачу від ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест»; матеріли дванадцяти семінарів, проведених та підготовлених ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест» для трудового колективу позивача.

Суд дійшов висновку вказане клопотання задовольнити.

Також відповідачем було подано заяву про виклик до суду як свідків для дачі пояснень юрисконсультів ТОВ «Інвестиційна компанія «Стандартінвест» Сєдова І. В., Гуз І. К.. Грищенко В. В.

Позивач проти задоволення вказаної заяви заперечує.

Суд дійшов висновку відмовити у задоволенні вказаної заяви, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 65 КАСУ, особа, що бере участь у справі повинна, подавши клопотання про виклик свідка, повинно, зокрема, вказати про обставини, у відношенні до яких він може дати показання. У заяви відповідача такі обставини не наведено.

Також суд дійшов висновку залучити до участі по справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – ТОВ «Будівельна компанія «Акрополь», ( м. Сімферополь, вул.. Кечкеметська, 101, к. 4 ), оскільки нею було виконано ремонтні роботи відповідно до укладеного з позивачем договору підряду №254-29-03/7-П/410 і ТОВ «АрхСтройСервіс», ( м. Ялта, вул.. Свердлова, 48-А, корп. 4, к. 10 ), оскілки вказаною особою було створено проектно – вишукувальну документацію на користь позивача.

Позивач заявою від 10.11.2008 р. уточнив позовні вимоги та просить суд визнати нечинними податкові повідомлення – рішення ДПІ у м. Ялта АРК від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2, № /2, та від 14.04.2008р. № /3, № /3 про визначення підприємству податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 631336,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 378782,00 грн. Також просить суд визнати нечинними податкові повідомлення - рішення ДПІ у м. Ялта АРК від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2, від 14.04.2008р. № /3 – в частині визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 506767,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 153087,50 грн.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Третя особа №1 явку представника в судове засідання жодного разу не забезпечила, у поясненнях по справі повідомила про те, що ним було повністю виконано забовязання перед позивачем відносно надання юридичних і консультаційних послуг, у виконання договору від 01.09.2006 р. Додатковою угодою від 2.05.2007 р. договір між позивачем і третьою особою №1 було розірвано. Також звернув увагу суду на той факт, що за результатами зустрічної перевірки з питань взаємовідносин з ТОВ «Еліта – Ялос» довідкою ДПІ Печорському районі м. Київа від 12.10.2007 р. №2976/23-13/3301588 порушень норм податкового законодавства не встановлено. Також повідомив про те, що не вважає можливим надавати пояснення по суті позовних вимог, оскільки результати розгляду спору ніяким чином не можуть вплинути на його права і обов’язки. На підставі викладеного, просить справу розглянути без участі свого представника.

Відповідач клопотанням від 14.111.2008 р. повторно просить суд викликати в судове засідання як свідків для надання пояснень директора ТОВ «Еліта - Ялос» О. В. Анікеєва та юристів третьої особи №1 Сєдова І. В., Гуз І. К., Грищенко В. В., вказавши при цьому на обставини у відношенні до яких, за його думкою, вони можуть дати показання.

Суд дійшов висновку залишити вказане клопотання без задоволення, оскільки в матеріалах справи наявний повний перелік письмових документів, необхідних для прийняття рішення по справі. А виклик вказаних осіб в судове засідання та їх можливий пошук буде вимагати багато часу, що приведе до безпідставного затягування судового процесу.

Позивач в судовому засіданні, що відбулося 20.11.2008 р., усно уточнив позовні вимоги та просить скасувати податкові повідомлення – рішення ДПІ у м. Ялта АРК від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2, № /2, та від 14.04.2008р. № /3, № /3 про визначення підприємству податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 631336,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 378782,00 грн. Також просить суд скасувати податкові повідомлення - рішення ДПІ у м. Ялта АРК від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2, від 14.04.2008р. № /3 – в частині визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 506767,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 153087,50 грн.

Суд прийняв до уваги уточнення позивача.

Також відповідач в судовому засіданні, що відбулося 20.11.2008 р., повідомив про те, що вимоги суду про надання плану – графіку і направлень на перевірку неможливо виконати, оскільки вказані документи в даний час знаходяться в податкової міліції ДПА в АР Крим з метою проведення перевірки.

Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Треті особи №2 і №3 явку представників в судове засідання не забезпечили, письмових пояснень по суті позовних вимог не представили, про час місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

В С Т А Н О В И В :

В період з 15.08.2007 р. по 29.08.2007 р. ( термін проведення перевірки було продовжено з 30.08.2007 р. по 03.09.2007 р. на підставі наказу №490 від 30.08.2007 р. ) відповідачем була проведена виїзна позапланова перевірка позивача з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2006 р. по 30.06.2007 р.

По результатам перевірки було складено акт №2095/32684632/23-1/125 від 10.09.2007 р.

В ході проведення перевірки відповідачем було встановлено наступні порушення:

1. по податку на прибуток: порушено п. 4.1 ст. 4, п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме завищення від’ємного значення об’єкту оподаткування з податку на прибуток за 2006 р. на 64 грн.

2. п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», а саме встановлено заниження податку на прибуток за півріччя 2007 р. на загальну суму 631272 грн.

3. по податку на додану вартість: встановлено порушення п.п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7, п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме заниження податку на додану вартість на загальну суму 506818 грн., в тому числі по періодам: за жовтень 2006 р. на 51 грн.; за березень 2007 р. на 1750 грн.; за травень 2007 р. на суму 5017 грн.; за червень 2007 р. у розмірі 500 000 грн.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено наступні податкові повідомлення – рішення від 21.09.2007р. № /0 про визначення підприємству податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 631336,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 378782,00 грн. і від 21.09.2007р. № /0 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 506818,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 153113,00 грн.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся до відповідача зі скаргою №538 від 27.09.2007 р. про скасування вказаних податкових повідомлень – рішень.

Відповідач рішенням від 23.11.2007 р. №21570/10/250 у задоволенні скарги відмовив, залишив без змін податкове повідомлення - рішення від 21.09.2007 р. №/0 і збільшив на 103 грн. ( основний платіж 64,00 грн. і фінансова санкція у розмірі 39,00 грн. ) суму податкового забовязання по податку на прибуток, визначену в податковому повідомленні - рішенні від 29.01.2007 р. №/0.

По результатам розгляду скарги було також винесено наступні податкові повідомлення - рішення від 28.11.2007р. № /1 про визначення підприємству податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 631336,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 378802,00 грн. та від 28.11.2007р. № /1 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 506818,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 153113,00 грн.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з повторною скаргою №661 від 05.12.2007 р. до ДПА в АР Крим.

ДПА в АР Крим рішенням від 23.01.2008 р. №147/10/25-023 про результати розгляду повторної скарги у задоволенні скарги позивача відмовила, залишила без змін податкове повідомлення - рішення від 21.09.2007 р. №/0, скасувала податкове повідомлення - рішення від 28.11.2007р. № /1 в частині застосування штрафних санкцій по податку на прибуток у розмірі 20,00 грн. та забовязано відповідача прийняти у відношенні позивача окреме податкове повідомлення – рішення на суму податкових забовязань по податку на прибуток, збільшену по результатам розгляду первинної скарги, з врахуванням рішення, прийнятого по результатам розгляду повторної скарги.

По результатам розгляду повторної скарги відповідачем було також винесено наступні податкові повідомлення - рішення: від 06.02.2008р. № /2 про визначення підприємству податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 631272,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 378763,00 грн., від 06.02.2008р. № /2 про визначення підприємству податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 64,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 19,00 грн., від 06.02.2008р. № /2 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 506818,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 153113,00 грн.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з повторною скаргою №26 від 04.02.2008 р. до ДПА України.

Рішенням ДПА України від 28.03.2008 р. №2862/6/25-0515 у задоволенні скарги було відмовлено, залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1 і від 21.09.2007р. № /0 з урахуванням рішення ДПІ в м. Ялта від 23.11.2007 р. №№21570/10/250 і рішення ДПА в АР Крим від 23.01.2008 р. №147/10/25-023.

По результатам розгляду повторної скарги було також винесено наступні податкові повідомлення - рішення: від 14.04.2008р. № /3, № /3 про визначення підприємству податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 631336,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 378782,00 грн. і від 14.04.2008р. № /3 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 506818,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 153113,00 грн.

При таких обставинах справи, позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Під час проведення перевірки було встановлено, що в 4 кварталі 2006 р. позивачем було допущено заниження забовязання по податку на прибуток в сумі 64 грн. внаслідок завищення від’ємного значення об’єкту оподаткування. Завищення відємного значення об’єкту оподаткування було обґрунтовано не включенням до його складу передоплати у розмір 253,5 грн. ( без врахування ПДВ ), отриманої в жовтні 2006 р. від «Консоль ЛТД». Застосовано до цієї суми загальну ставку оподаткування податком на прибуток підприємств у розмірі 25% сума податкового забовязання дорівнює 63,4 грн.

Суд не може погодитися з вказаним в зв’язку з наступним.

Відповідно до преамбули Закону України «Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» цей Закон є спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), включаючи збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, та визначає процедуру оскарження дій органів стягнення.

Відповідно до п. 1.2 ст. 1 Закону України «Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» податкове зобов'язання - зобов'язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України.

Судом встановлено, що за результатами господарської діяльності в 2006 р. позивач мав від’ємне значення об’єкту оподаткування з податку на прибуток у розмірі 323541 грн. і обов’язок щодо сплати не виникав. Таким чином, об’єкт оподаткування з цього виду податку в даному звітньому періоді у позивача виникнути не міг, оскільки на загальну суму від’ємного значення у розмірі 323541 грн. виникнення забовязання у розмірі 63,4 грн. впливає несуттєво і не створює обов’язку щодо сплати цього виду податку в цілому. Вказана обставина підтверджується даними декларацій з податку на прибуток позивача за період, який перевірявся, а також самим актом перевірки.

Також під час проведення перевірки було встановлено заниження податкового забовязання по податку на прибуток у другому кварталі 2007 р. в сумі 625 000 грн. внаслідок завищення валових витрат, у зв’язку з безпідставним включенням до їх складу вартості юридичних і консультаційних послуг та правової допомоги у розмірі 2500 000 грн. Безпідставність обґрунтована відсутністю документів, що підтверджують фактичне надання послуг та зв’язку витрат на отримання цих послуг з господарською діяльністю позивач, а також порушенням п. 5.1 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”.

Судом встановлено, що між третьою особою №1 ( виконавець ) і позивачем по справі ( Замовник ) було укладено договір про надання консультаційних послуг від 01.09.2006 р.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору виконавець бере на себе забовязання надавати замовнику юридичні послуги та правову допомогу, а також консультаційні послуги з питань основної діяльності, а замовник приймати і оплачувати надані послуги у порядку передбаченому у договорі.

Відповідно до п. 1.1.1 вказаного договору юридичні послуги та правова допомога, що надаються за даним договором включають, зокрема, надання письмових та усних консультацій з питань застосування нормативно – правових актів України у господарської діяльності позивача; розробка текстів договорів. які замовник планує укласти у відповідності з чинним законодавством та з врахуванням інтересів замовника; повне оформлення договірних відносин за предметом, вказаним замовником; підготовка юридичних висновків, а також інших документів, які вимагають спеціальних правових знань, на підставі наданих замовником матеріалів; представництво інтересів замовника в органах державної влади ( за виключенням судових органів ) та місцевого самоврядування у разі необхідності надання правової допомоги у відносинах з даними органами; супроводження судових справ, в тому числі розробка стратегії судового захисту інтересів замовника, підготовка процесуальних документів, представництво інтересів замовника, підготовка процесуальних документі, представництво інтересів замовника в суді під час розгляду справ, збір необхідних документів, виготовлення копії документів для надання до суду, систематичне ознайомлення з матеріалами справи, інші необхідні для належного виконання даної послуги дії та таке інше.

Відповідно до п. 1.1.2 вказаного договору третя особа забовязалася надавати послуги в сфері консультацій з основної діяльності: аналіз ринку туристичних послуг, формування рекомендацій щодо турагентів для укладення з ними агентських договорів; аналіз фінансових показників діяльності та надання рекомендацій.

Відповідно до п. п. 2.1 вказаного договору ціна послуг, що надаються за даним договором, окрім п. 2.2 договору, становить 200 000 грн. на місяць, в тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору ціна послуг, передбачених підпунктами m ( супроводження судових справ ), n, o п.п. 1.1.1 Договору. визначається сторонами у додаткових угодах, які укладаються в разі виникнення необхідності надання таких послуг.

Суду було представлено додаткові угоди №1 від 02.09.2006 р., №2 від 04.09.2006 р., №3 від 01.11.2006 р., №4 від 01.12.2006 р., №5 від 11.12.2006 р., №6 від 18.12.2006 р., №7 від 10.02.2007 р. №8 від 15.02.2007 р., №9 від 27.04.2007 р.

Відповідно до п. 2.3 вказаного договору оплата послуг, що надаються за даним договором, здійснюється не пізніше ніж через 10 банківських днів з дня підписання сторонами акта приймання – передачі виконаних робіт, який підписується сторонами кожного року, шляхом перерахування замовником грошових коштів на банківський рахунок виконавця, вказаний у даному договорі.

Відповідно до угоди від 12.05.2007 р. договір про надання консультаційних послуг від 01.09.2006 р. був позивачем і третьою особою №1 по справі розірваний.

Відповідно до п. п. 5.1 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В п. п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” наведено потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, а саме: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначеним пунктом 7.11 цього Закону, та витрат, пов'язаних з проведенням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 5.4.4 цієї статті). Обмеження частини другої цього підпункту не стосуються платників податку, основною діяльністю яких є організація прийомів, презентацій і свят за замовленням та за рахунок інших осіб; придбання лотерей, участь в азартних іграх; фінансування особистих потреб фізичних осіб за винятком виплат, передбачених пунктами 5.6 і 5.7 цієї статті, та в інших випадках, передбачених нормами цього Закону.

Таким чином, потреби суб’єктів господарювання у юридичних та консультаційних послугах до складу вказаного переліку не відносяться.

Відповідно до п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Суд дійшов висновку, що послуги, що надавалися третьою особою №1 позивачу відповідно до договору про надання консультаційних послуг від 01.09.2006 р. безпосередньо пов’язані з підготовкою та організацією господарської діяльності позивача по наданню громадянам послуг відпочинку і рекреації, визначають їх якість та спрямовані на отримання прибутків у більшому розмірі ніж якщо би позивачем подібні послуги не отримувалися.

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Факт виконання третьої особи №1 своїх забовязань перед позивачем підтверджується актом здачі - приймання послуг за договором надання послуг від 31.05.2007 р., відповідно до якого вбачається, що загальна вартість послуг, наданих виконавцем на момент розірвання договору ( угода про розірвання договору надання консультаційних послуг від 12.05.2007 р. ) склала 3 000 000 грн. , в тому числі ПДВ – 500 000 грн.

При цьому господарські справи, вказані у вказаному акті здачі - приймання послуг, дійсно існують та знаходилися на розгляді в суді.

Факт сплати послуг позивачем за договором про надання консультаційних послуг підтверджується платіжним дорученням №524 від 10.06.2007 р. на суму 3 000 000 грн., а також податковою накладною №6 від 31.05.2007 р. ( сума податку на додану на додану вартість у розмірі 500 000 грн. ), належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Вказані документи оформлені належним чином і з точку зору Закону не мають недоліків, про що відповідач по справі не заперечує.

Однак відповідач вказує, що цих доказів недостатньо для визнання того факту, що вказана угода відбулася та була реально виконана, посилаючись на необхідність виклику додатково свідків для підтвердження того, що послуги за договором про надання консультаційних послуг від 01.09.2006 р. дійсно надавалися позивачу та була сторонами за договором виконана.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Тобто вказана стаття закріплює право боржника на отримання доказів, що підтверджують виконання забовязання. Виконання забовязання може підтверджуватися не тільки вказаними у даної статті, а і іншими документами. Такими документами, що підтверджують виконання договору є накладні, акти приймання - передачі виконаних робіт та таке інше.

Такі документи, що підтверджують реальне виконання договору про надання консультаційних послуг від 01.09.2006 р. сторонами наявні в матеріалах справи в належним чином засвідчених копіях і витребування яких – небудь інших доказів суд вважає вже недоцільним і зайвим.

В матеріалах справи наявна довідка ДПІ в Печорському районі м. Київа від 12.10.2007 р. №2976/23-13/3301588 про результати документальної невиїзної перевірки третьої особи №1 по справі за травень 2007 р.

Відповідно до вказаної довідки вбачається, що сума податку на додану вартість у розмірі 500 000 грн., що вказана в податкової накладної №6 від 31.05.2007 р. , включена до податкових забовязань відповідного періоду, відображених в реєстрі виданих податкових накладних, відповідають даним податкової декларації з ПДВ за травень 2007 р. При цьому зазначено, що факт надання послуг підтверджується актом виконаних робіт від 31.05.2007 р. Валовий дохід у розмірі 25 00 000 грн. включено до декларації з податку на прибуток підприємства за 1 півріччя 2007 р. Факт сплати 3 000 000 грн. також підтверджується відповідно до вказаної довідки. Надання юридичних, консультаційних послуг та правової допомоги відповідно до чинного законодавства України не потребує наявності ліцензії, патенту, сертифікату чи дозволу та здійснювалося працівниками третьої особи №1. За результатами перевірки порушень чинного законодавства України не встановлено.

Відповідач наполягає на тому, що необхідно встановити чи мала вказана угода мати реальний характер, можливість здійснення такої операції з урахуванням оперативності проведення операції та віддаленість контрагентів один від одного та сплачувалися податки продавцями, при цьому посилається на ухвалу Верховного суду України від 04.09.2007 р.

Однак реальність укладеної угоди з надання послуг і правової допомоги, факт її виконання та сплата податків третьої особою №1 підтверджується як документами, наявними в матеріалах справи, так і вищевказаними висновками контролюючого органу - ДПІ в Печорському районі м. Київа.

Відповідач наполягає на тому, що дана угода була укладена з метою порушення публічного порядку та заволодіння державним майном.

Однак відповідно до ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановлення презумпції правомірності угоди засновано на таких принципах цивільного права, як свобода договору, свобода підприємницької діяльності, не забороненої законом, справедливість, добросовісність та розумність цивільного законодавства. Відповідно до вказаних принципів припускається, що особа, реалізуя своє право свободи договору, здійснювати з метою створення, зміни та припинення цивільних прав і обов’язків будь – які правомірні дії. При цьому не вимагається прямого вказання на правомірність тих або інших дій в акті цивільного законодавства – достатньо щоб у законі та або інша дія не визначалася як заборонена.

Вказаною статтею передбачено тільки два шляхи спростування презумпції правомірності угоди: 1. ) визнання неправомірності, а, таким чином, і недійсності угоди прямим приписом закону. В цьому випадку угода є недійсною уже з тої причини, що вона визначена такою самим законом. Вона неправомірна і створює правових наслідків, являючися недійсною вже в момент здійснення, оскільки існує припис закону, який забороняє такі дії і в даний час і в майбутньому. Така угода є нікчемною і спеціальне визнання її недійсною в судовому порядку не вимагається, хоча така угода може бути в судовому порядку і визнана дійсною. 2. ) визнання неправомірності, а значить і недійсності угоди в судовому порядку. В такому разі презумпція правомірності угоди діє в момент укладення угоди, оскільки вона не порушує заборони конкретної норми Закону. В такому випадку презумція правомірності може бути спростована лише при наявності припису закону, що забороняє такі дії.

Відповідно до ст.. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

При цьому необхідно визначити в чому конкретно виразилося направленість угоди на порушення публічного порядку.

Відповідачем не вказано жодного припису Закону, яким би прямо визначалося неправомірність вищевказаної угоди. Як не надано суду доказів того, що дана угода була визнана недійсною в судовому порядку.

Також під час проведення перевірки було встановлено заниження забовязань по податку на прибуток у 2 кварталі 2007 р. в сумі 6271,55 грн. внаслідок завищення валових витрат у зв’язку з безпідставним включенням до їх складу вартості ремонтних робіт сходової клітини їдальні туристичного комплексу і фасаду кінозалу у розмірі 25086 грн., здійснених третьою особою №2 по справі. Безпідставність обгрунтована відсутністю зв’язку між цими витратами підприємства та його господарською діяльністю. Відсутність такого зв’язку контролюючий орган пов’язує з обставиною відсутністю обліку цих об’єктів на балансі позивача на дату фактичного надання результатів робіт.

З вказаним суд не можу погодитися в зв’язку з наступним.

Судом встановлено, що 27.02.2007 р. між ТОВ «Компанія з управління активами «Глобус Ессет Менеджмент» ( іпотекоутримувач ) і позивачем по справі ( іпотекодавець ) було буклаедно договір іпотеки.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору іпотекодавець у якості збезпечення виконання всіх своїх забовязань перед іпотекоутримувачем за укладеним між сторонами сторонами договір позики №11 від 02.02.2007 р. та за цим договором передає в іпотеку об’єкт нерухомого майна цілісного майнового комплексу. який розташований за адресою: м. Ялта, с.м.т. Паркове, вул.. Паркове шосе, 12. Заставна вартість предмета іпотека становить 12800 000 грн.

При цьому у п. 1.3 вказаного договору вказано, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується слідуючими документами: договір купівлі – продажу №360 від 21.11.2003 р., акту прийняття – передачі від 28.11.2003 р., договору поділу майна, що перебуває у спільної часткової власності.

Відповідно до п. 1.4 вкзазаного договору суть та розмір забезпечення іпотекою забовязань: виконання іпотекодавцем перед іпотекоутрчимувачем за договором позики та цим договором, зокрема: повернення іпотекодавцем в повному обсязі всіх траншів позики, наданих йому за договором позики в межах максимального ліміту заборгованості до 10 000 000 грн. та сплата іпотекодавцем можливої неустойки ( штрафів ) у розмірі, строки та порядку. визначених у даному договорі.

При цьому відповідно до п.п. 2.1.1 і 3.1.3 договору іпотеки до обов’язків іпотекодавця відноситься те, що до моменту виконання забовязань за договором позики та забовязань за цим договором не вчиняти будь – яких дій щодо зменшення вартості або припинення прав на предмет іпотеки. Також на позивача було покладено забовязання вживати дії щодо захисту предмету іпотеки.

Відповідно до умов п. 3.2.1 вказаного договору у разі порушення позивачем умов п.п. 2.1.1 – 2.1.3 цього договору іпотекодавець на вимогу іпотекоутриувача забовязаний сплатити іпотекоутримувачу штраф у розмірі 3,5% від застосовної вартості предмета іпотеки, що вказана в п. 1.2 вказаного договору, за кожен випадок.

З метою настання вказаних неспритних для обох сторін наслідків сторони за вказаним договором іпотеки було проведено та складено акт від 28.03.2007 р. спільного огляду предмету іпотеки відповідно до договору іпотеки б/н від 27.02.2007 р.

Відповідно до вказаного акту вбачається, що сторонами за договором при спільному огляді в натурі предмету іпотеки встановили, що облицьовування сходової клітини та фасад кінозалу клубу – їдальні знаходяться у незадовільному стані, що може привести до зменшення вартості предмета іпотеки.

З метою недопущення зменшення вартості предмету іпотеки, позивачем ( замовник ) було укладено з третьою особою №2 (підрядник ) договір підряду №254-29-03/7-П/410 від 29.03.2007 р.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору підрядник забовязався за власний ризик, зі своїх матеріалів за завдання замовника ( позивача ) здійснити роботи відповідно до проектно – кошторисної документації, а замовник забовязався прийняти роботу і сплатити її. До переліку робіт було віднесено: поточний ремонт сходової клітини їдальні замовника та поточний ремонт фасаду будівля кінозалу замовника.

Відновлювальні роботи підрядником були виконані належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами податкового і бухгалтерського обліку.

Відповідач наполягає на тому, що третьою особою №2 було виконано ремонтні роботи на користь третьої особи, а не позивача, а таким чином, відсутній взаємозв’язок між зазначеної операції з власною господарською діяльністю.

Суд не може погодитися з вказаним в зв’язку з наступним.

Як вже вказувалося договором іпотеки було передбачено певні негативні наслідки для іпотекодавця ( позивача по справі ) у разі зменшення вартості предмету іпотеки, а саме сплата іпотекоутримувачу штрафу у розмірі 3,5% від застосовної вартості предмета іпотеки, що вказана в п. 1.2 вказаного договору, за кожен випадок.

Тобто не проведення вказаних ремонтних робіт призвело би до суттєвого погіршення стану господарського становища позивача в зв’язку з необхідністю сплати передбаченого договором штрафу. Позика, отримана за відповідним договором, була необхідна для здійснення господарської діяльності позивача, а значить виконання позивачем умов і договору іпотеки і договору позики безпосередньо пов’язано з господарською діяльністю позивача. А оскільки умовою договору іпотеки було недопущення зменшення вартості об’єкту іпотеки, то ремонтні роботи по поліпшенню і відновленню деяких приміщень об’єкту іпотеки безпосередньо пов’язано з господарською діяльністю позивача.

До речі, жодним положенням договору іпотеки не забороняється позивачу здійснювати які - небудь роботи по поліпшенню та відновленню об’єкта іпотеки. Навпаки, п. 3.1.3 договору іпотеки на позивача було покладено забовязання вживати дії щодо захисту предмету іпотеки.

Відповідач вказує, що відповідно до акту приймання - передачі предмету іпотеки від 06.04.2007 р. будівлю клуб – їдальня було передано позивачем ТОВ «Компанія з управління активами «Глобус Ессет Менеджмент». Таким чином, відповідач вважає, що на момент здійснення ремонтних робіт предмет іпотеки знаходився у власності ТОВ «Компанія з управління активами «Глобус Ессет Менеджмент».

Однак відповідно до ст.. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Суду не надано доказів невиконання позивача своїх забовязань за договором іпотеки.

Відповідно д ст.. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу). Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Відповідно до ст.. 10 Закону України «Про іпотеку» якщо інше не встановлено законом чи іпотечним договором, іпотекодавець зобов'язаний вживати за власний кошт всі необхідні заходи для належного збереження предмета іпотеки, включаючи своєчасне проведення поточного ремонту, відновлення незначних пошкоджень, раціональну експлуатацію та захист предмета іпотеки від незаконних посягань та вимог інших осіб. Іпотекодавець повинен своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя за іпотечним договором.

Відповідно до ст.. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, сам факт передачі об’єкту в іпотеку до іпотекоутримувача зовсім не свідчить про те, що до нього автоматично переходить і право власності на об’єкту іпотеки, до встановлення факту неналежного виконання іпотекодавцем умов договору іпотеки, коли іпотекоутримувач має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ремонтні роботи за договором підряду №254-29-03/7-П/410 від 29.03.2007 р. безспосердньо пов’язані з власною господарською діяльністю позивача.

Також під час проведення перевірки перевіряючими було встановлено, що позивач до складу податкового кредиту за березень 2007 р. безпідставно включено відповідна частина вартості операції по поставці третьою особою №3 по справі послуг щодо створення проектно – вишукувальної документації, оскільки податкова накладна №15 від 16.04.2004 р. була складена з порушенням порядку її заповнення. Порушення порядку заповнення податкової накладної полягає у відсутності в її складі номенклатури та кількості наданих послуг, що є порушенням п. 18 Порядку заповнення податкової накладної» затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України №165 від 30.05.1997 р.

Відповідно до п. 1. 7 ст. 1 Закону України “Про податок на додану вартість” податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закон України “Про податок на додану вартість” платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити певні реквізити, передбачені цим підпунком.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Відповідно до п. 7.2.3. п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Однак дослідивши вказану накладну, суд дійшов висновку що вона відповідає усім вимогам вказаного Порядку та містить усі реквізити щодо здійсненої операції.

Крім того посилання на п. 18 вказаного Порядку суд вважає помилковим, оскільки його положення не встановлюють обв’язку у платника податків на додану вартість відображати у податкової накладеної номенклатуру та кількість наданих послуг.

За загальним правилом обов’язок щодо надання податкової накладної покладається на постачальника ( третю особу №3 по справі ), а право покупця в цій частині обмежуються вимогою щодо її отримання. Жодного відношення до Порядку заповнення податкової накладної покупець ( позивача по справі ) не має. Також слід зазначити, що допущення подібної помилки при складанні податкової накладної не призводить до недійсності податкової накладної в цілому та не спростовує сам факт здійснення вказаної господарської операції.

Також під час проведення перевірки було встановлено заниження позивачем податкових забовязань по податку на додану вартість за травень 2007 р. на суму 5017 грн. перевіряючи дійшли висновку, що позивач безпідставно відніс відповідну частину вартості робіт по ремонту сходової клітини їдальні туристичного комплексу та фасаду кінозалу до складу податкового кредиту за травень 2007 р. у розмірі 5017 грн.

Однак як вже було доведено судом вище, вказані ремонтні роботи, виконані у виконання договору підряду №254-29-03/7-П/410 від 29.03.2007 р., були здійснені в межах господарської діяльності позивача.

Відповідно до п. п. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

В матеріалах справи наявні всі необхідні податкові накладні, що підтверджують право позивача на податковий кредит. Дослідивши вказані податкові накладні, суд дійшов висновку вони складені у чіткої відповідності до вимог п. п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закон України “Про податок на додану вартість”.

Також під час проведення перевірки було встановлено заниження позивачем податкових забовязань з податку на додану вартість за червень 2007 р. на суму 500 000 грн.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Як вже встановлено судом вище, поставлені третьою особою №1 юридичних послуги і правова допомога, а також консультаційні послуги з питань основної діяльності безпосередньо пов’язані з підготовкою та організацією господарської діяльності позивача по наданню громадянам послуг відпочинку і рекреації, визначають їх якості та спрямовані на отримання більших прибутків, а також були використані в господарської діяльності позивача.

Третя особа №1 є діючим суб’єктом господарювання і платником податку на додану вартість, заборгованості по сплаті податку не має. Надання консультаційних і юридичних послуг передбачено статутними документами третьої особи №1, а операція щодо поставки цих послуг була відображена останнім у власному податковому обліку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадовці зобов'язані діяти тільки в межах повноважень і способом, які передбачені Конституцією України і Законами України.

Згідно ст. 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», посадовці органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватись положень Конституції і Законов України, іншіх нормативно-правових актів, прав та інтересів громадян, що охороняються законом, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, і повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов’язку і витребовує необхідні докази. Суб’єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов’язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача – орган публічної влади , який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії

Відповідачем вказане належним чином зроблено не було.

Відповідно до п. 11 ст. 171 КАСУ резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

В даному випадку, приймаючи до уваги той факт, що опублікуванню належить постанова суду, яка виноситься по справі, результати якого зачіпають права і інтереси широкого кола осіб, суд дійшов висновку про те, що спор, який виник між сторонами по справі зачипає тільки їх інтереси. Результат розгляду даного спору носить локальний характер. Таким чином, суд не баче ніякої необхідності в опубліковані результатів розгляду даної справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі ч. 1 ст. 94 КАС України.

Постанову проголошено 20.11.2008 р. Постанову у повному обсязі складено 25.11.2008 р.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати податкові повідомлення – рішення державної податкової інспекції у м. Ялта АРК від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2, № /2, та від 14.04.2008р. № /3, № /3 про визначення підприємству податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 631336,00 грн. та застосування штрафних санкцій в розмірі 378782,00 грн.

3. Скасувати податкові повідомлення – рішення державної податкової інспекції у м. Ялта АРК від 21.09.2007р. № /0, від 28.11.2007р. № /1, від 06.02.2008р. № /2, від 14.04.2008р. № /3 – в частині визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі 506767,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 153087,50 грн.

4. Стягнути з Державного бюджету України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО 34740405 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта – Ялос», м. Ялта, с.м.т. Паркове, Паркове шосе, 12, ( , банківські реквізити не відомі ) 3,40 грн. судового збору.

Виконавчий документ видати після вступу Постанови в закону силу, за заявою особи на користь якої воно винесено.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.