ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 р.

№ 2-25/7468-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Козир Т.П.

суддів :

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ "Кримторгпрес"

на постанову

від 31.10.2007 р. Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі

№2-25/7468-2007

за позовом

ДП "Маршал Кавендіш Україна"

(надалі –Підприємство)

до

ТОВ "Кримторгпрес"

(надалі –Товариство)

про

стягнення 143694,24 грн.

за участю представників:

від позивача

- Зайцев М.М.

від відповідача

- не з'явились

В С Т А Н О В И В:

В травні 2007 р. Підприємство звернулось в господарський суд АР Крим з позовом до Товариства та просило суд, з урахуванням уточнення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, стягнути з Товариства 63513,33 грн. боргу, 7079,18 грн. пені, 11484,25 грн. інфляційних нарахувань, 3713,48 грн. відсотків річних.

Товариство проти задоволення позовних вимог заперечувало, посилаючись на їх необґрунтованість.

Рішенням господарського суду АР Крим від 03.09.2007 р. (суддя Копилова О.Ю.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 р. (судді: Плут В.М., Гонтар В.І., Борисова Ю.В.), позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і постанову скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 08.10.2002 р. між Підприємством та Товариством укладено договір поставки періодичних друкованих засобів масової інформації № 314 (надалі –Договір).

Відповідно до п.1 §1 Договору Підприємство (продавець) постачає Товариству (покупцю), а останнє у свою чергу приймає, продає та оплачує журнали, що поставлені в рамках Договору.

Відповідно до умов Договору ціна поставки, порядок поставки та повернення товару, нереалізованого протягом періоду продажі, визначається у Додатках №№ 1-1, 1-2, 2-1, 2-2 до Договору.

Пунктом 1 § 10 Договору визначено, що він вступає в силу з моменту підписання і є чинним до завершення фінансових розрахунків за поставлений товар.

В силу ст. ст. 4, 41, 151 ЦК УРСР між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України (ст. ст. 161, 162 ЦК УРСР) одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Як встановлено судами, позивач зобов'язання за Договором виконав належним чином, поставив Товариству визначений Договором товар, що підтверджується видатковими накладними. Натомість відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку із чим утворилась заборгованість у сумі 63513,33 грн.

Приймаючи рішення та постанову про задоволення позову суди дослідили наявні в матеріалах справи видаткові накладні (в яких зазначена підстава поставки: договір №314 від 08.10.2002 р.) та дійшли обґрунтованих висновків, про отримання Товариством товару в межах Договору.

Крім того судами зазначено, що про існування зобов'язань відповідача по сплаті грошових коштів за отриману продукцію свідчать також наявні в матеріалах справи гарантійні листи, в яких Товариство просило Підприємство не припиняти поставку товару та зобов'язувалось погасити борг за отриманий товар.

Встановивши обставини справи, зокрема те, що Товариство отримало товар в межах Договору, надавши належну юридичну оцінку відносинам сторін, врахувавши положення ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України, суди дійшли мотивованих висновків про наявність у Товариства зобов'язання сплатити грошові кошти за отриманий товар.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з обґрунтованими висновками судів, про задоволення позову в частині стягнення заборгованості у розмірі 63513,33 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6 § 7 Договору визначено, що в разі затримки оплати товару Товариство зобов'язане сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи ті обставини, що відповідачем не виконано належним чином умови Договору та взяті на себе грошові зобов'язання, судова колегія вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій правомірно задовольнили вимоги в частині стягнення пені, відсотків річних та інфляційних нарахувань.

Посилання Товариства, на видаткові накладні та шляхові листи, які, на його думку, підтверджують факт повернення частини поставленого товару правомірно не прийнято судами до уваги, з огляду на положення ч. 1 ст. 33 та ч. 2 ст. 34 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Кримторгпрес" залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 31.10.2007 р. у справі № 2-25/7468-2007 залишити без змін.

Головуючий, суддя Т. Козир

С у д д і Н. Мележик

О. Подоляк