КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2008                                                                                           № 22/4

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:           Студенця В.І.

Малетича М.М.

при секретарі:           Суходольській Т.А.

За участю представників:

позивача – Гринчук О.Ю.,

відповідача – Михалюк К.О., Соболь М.П.,

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Більшовик”

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.12.2007

у справі № 22/4 (Станік С.Р.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Більшовик”

про                                                  стягнення 52480,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.01.2007 порушено провадження у справі № 22/4 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергобуд” (далі – ТОВ “Техенергобуд”) до Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Більшовик” (далі – ВАТ “НВП “Більшовик”) про стягнення 52480,62 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.12.2007 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду м. Києва від 20.12.2007, ВАТ “НВП “Більшовик” подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Представник ТОВ “Техенергобуд” проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив рішення господарського суду м. Києва від 20.12.2007 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ “НВП “Більшовик” – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до видаткових накладних № РН-0000088 від 01.06.2001 на суму 9975,00 грн., № РН-0000104 від 04.07.2001 на суму 7661,04 грн., № РН-0000106 від 12.07.2001 на суму 4800,00 грн., № 134 від 31.08.2001 на суму 17285,88 грн., № РН-000152 від 19.10.2001 на суму 12758,70 грн. ТОВ “Техенергобуд” було здійснено поставку ВАТ “Більшовик” товару на загальну суму 52480,62 грн.

Статут ВАТ “НВП “Більшовик” в новій редакції затверджено Першим заступником Голови Фонду державного майна України 10.08.2006 та проведено його державну реєстрацію.

Згідно п. 1.1 Статуту ВАТ “НВП “Більшовик”, товариство є правонаступником усіх прав та обов’язків ВАТ “Більшовик”, яке створено у 1994 році шляхом корпоратизації Київського державного машинобудівного заводу “Більшовик” відповідно до Указу Президента України № 210 від 15.06.1993 “Про корпоратизацію державних підприємств”.

Листом № 13-2/12 від 12.12.2006 ТОВ “Техенергобуд” повідомило ВАТ “НВП “Більшовик” про те, що ТОВ “Техенергобуд” в протягом 2001 року поставило ВАТ “Більшовик” декілька партій товару на суму 52480,62 грн., а саме: за видатковою накладною № РН-0000088 від 01.06.2001 на суму 9975,00 грн.; за видатковою накладною № РН-0000104 від 04.07.2001 на суму 7661,04 грн.; за видатковою накладною № РН-0000106 від 12.07.2001 на суму 4800,00 грн.; за видатковою накладною № 134 від 31.08.2001 на суму 17285,88 грн.; за видатковою накладною № РН-000152 від 19.10.2001 на суму 12758,70 грн., а оскільки ВАТ “НВП “Більшовик” за поставлені товари не розрахувалось, то ТОВ “Техенергобуд” просило оплатити переданий товар в сумі 52480,62 грн.

З 01.01.2004 набрали чинності Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) та Господарський кодекс України (далі - ГК України).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються до тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями (п. 4 Прикінцевих положень ГК України).

Внаслідок передачі ТОВ “Техенергобуд” у власність ВАТ “Більшовик” товару, та прийняття його останнім, між сторонами було укладено договір купівлі – продажу і на його підставі між ними виникли цивільні правовідносини, а оскільки вони продовжували існувати на час набрання чинності ЦК України та ГК України, то до спору, що виник, підлягають застосуванню норми ЦК України з урахуванням особливостей ГК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи із матеріалів справи колегія суддів вважає, що надані ВАТ “НВП “Більшовик” докази не свідчать про погашення товариством заборгованості в сумі 52 480,62 грн. перед ТОВ „Техенергобуд” за товар, отриманий за видатковими накладними № РН-0000088 від 01.06.2001, № РН-0000104 від 04.07.2001, № РН-0000106 від 12.07.2001, № 134 від 31.08.2001 та № РН-000152 від 19.10.2001.

Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом (п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Оскільки на час набрання чинності ЦК України строк позовної давності, який був встановлений ЦК УРСР не сплинув, то відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до спору що виник, підлягають застосуванню правила ЦК України про позовну давність.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 – 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України.

За зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається із спливом цього строку (ч. 2 п. 5 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням того, що строк виконання зобов’язання ВАТ “НВП “Більшовик” по оплаті товару отриманого від ТОВ “Техенергобуд” згідно видаткових накладних № РН-0000088 від 01.06.2001, № РН-0000104 від 04.07.2001, № РН-0000106 від 12.07.2001, № 134 від 31.08.2001 та № РН-000152 від 19.10.2001 не був визначений, то відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності почався з дня підписання сторонами накладних і закінчився відповідно за накладною № РН-0000088 від 01.06.2001 у червні 2004, за накладною № РН-0000104 від 04.07.2001 у липні 2004, за накладною № РН-0000106 від 12.07.2001 у липні 2004, за накладною № 134 від 31.08.2001 у серпні 2004 та за накладною № РН-000152 від 19.10.2001 у жовтні 2004 року.

При цьому в п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відсутні положення про те, що з набранням чинності ЦК України переривається перебіг позовної давності, встановлений законодавством, що діяло раніше.

Оскільки строк позовної давності за вказаними накладними сплив у 2004 році, а з позовом про стягнення заборгованості за ними ТОВ “Техенергобуд” звернулося до суду лише у грудні 2006 року, то ТОВ “Техенергобуд” звернулося до суду після спливу строку позовної давності.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню правила про позовну давність, оскільки про її застосування ВАТ “Більшовик” заявлено до прийняття рішення у справі відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Оскільки ТОВ “Техенергобуд” звернулося до суду після спливу строку позовної давності і про застосування позовної давності заявлено ВАТ „НВП „Більшовик”, а також відсутні підстави для визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, то сплив позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду м. Києва від 20.12.2007 у справі № 22/4 необхідно скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Посилання ВАТ “НВП “Більшовик” в апеляційній скарзі на те, що у товариства відсутня заборгованість перед ТОВ “Техенергобуд” за накладними № РН-0000104 від 04.07.2001, № РН-0000106 від 12.07.2001, № 134 від 31.08.2001 та № РН-000152 від 19.10.2001, оскільки заборгованість була погашена, зокрема, шляхом передачі товару ТОВ „Техенергобуд” за наказами № 114 від 04.07.2001, № 118 від 10.07.2001 та № 135 від 07.08.2001 колегія суддів до уваги не приймає з огляду на те, що в зазначених наказах відсутня будь – яка посилка на те, що товар передається в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за вказаними видатковими накладними.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва від 20.12.2007 у справі № 22/4 скасувати та прийняти нове рішення.

2. У позові відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергобуд” (, юридична адреса: 01030 м. Київ, вул. Коцюбинського, 4Б; р/р 8980 у КРУ КБ “Фінанси та кредит” м. Київ, МФО 300937), а у випадку відсутності коштів –з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення на користь Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Більшовик” (код ЄДРПОУ 03057, місцезнаходження: 03057 м. Київ, пр-т Перемоги, 49/2; р/р 0004 в Жовтневому відділенні Промінвестбанку м .Києва, МФО 322067) 262 (двісті шістдесят дві) грн. 09 коп. державного мита за подачу апеляційної скарги. Видати наказ.

4. Видачу наказу доручити господарському суду м. Києва.

5. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя                                                                      Андрієнко В.В.

Судді                                                                                          Студенець В.І.

Малетич М.М.

18.03.08 (відправлено)