КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2008                                                                                           № 24/25

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:           Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі:           Дзюбі О.В.

За участю представників:

від позивача - Міщук О. В. – директор за протоколом № 1 від 20.04.2005 року

від відповідача -Філатова О. Б. – представник за довіреністю від 09.01.2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Київспецтранс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.04.2008

у справі № 24/25 (Трофименко Т.Ю.)

за позовом                               Приватного підприємства "Зодіак-М"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Київспецтранс"

про                                                  стягнення 10461,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов з урахуванням доповнень заявлено про стягнення майнових збитківв сумі 7961,62 грн., що їх зазнав позивач внаслідок ДТП, винуватцем якої визнаний водій відповідача, моральної шкоди в сумі 2500 грн., 980,64 грн. витрат на проведення автотоварознавчої експертизи та 2898,50 грн. втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2008 року у справі № 25/24 позовні вимоги Приватного підприємства „Зодіак – М” задоволені частково, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 7961,62 грн. матеріальної шкоди, 980,64 грн. витрат на проведення експертизи та судові витрати, в решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що вказані витрати позивач поніс внаслідок ДТП, яке сталося з вини водія відповідача.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Відкрите акціонерне товариство „Київспецтранс” звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2008 року у справі № 24/25 та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що оспорюване рішення господарського суду міста Києва прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, а саме, що судом невірно оцінено наявність вини водія відповідача у спірному ДТП.

Ухвалою від 29.05.2008 року Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя – Капацин Н. В., судді Калатай Н. Ф., Пашкіна С. А. відновлено строк для подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Київспецтранс” прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 11.06.2008 року.

10.06.2008 року до канцелярії Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, копію якого вручено представнику відповідача у судовому засіданні 11.06.2008 року.

В судовому засіданні 11.06.2008 р. представник відповідача надав усні пояснення, в яких апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просив Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2008 р. у справі № 24/25; представник позивача проти апеляційної скарги заперечив і просив рішення суду залишити без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні у матеріалах справи документальні докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 99 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно яким апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, користуючись правами, наданими суду першої інстанції, колегія суддів встановила наступне.

11.08.2005 р. о 08-45 год. в м. Києва на вул. Н.Хрещатицькій сталося ДТП (зіткнення автомобілів) за участю автомобілю Мазда 3 д. н. АА5524АР (далі Автомобіль 1), який належить позивачу, під керуванням гр. Міщука Д.О. та автомобілю МАЗ д. з. 032-63 КА (далі Автомобіль 2), який належить відповідачу.

За кермом Автомобіля 2 знаходився гр. Пунда І.І., визнаний винним у ДТП, що підтверджується постановою Подільського районного суду від 24.03.2006 р. у справі № 3-5898/06 (копія наявна в матеріалах справи), в 1 абзаці мотивувальної частини якої зазначено: “....18.11.2005 р. о 08-45 год. Пунда І. І., керуючи автомобілем МАД д. з. 032-63 КА, у м. Києві на вул. Н. Хрещатицькій, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Мазда д. з. АА5524 АР, чим порушив п. п. 13.1 ПДР України”.

Постанова набрала законної сили і у встановленому законом порядку оскаржена не була, що не заперечується представниками сторін.

При цьому, твердження відповідача про відсутність вини водія Пунди І.І. з тих підстав, що провадження у справі № 3-5898/06 відносно цієї особи постановою від 24.03.2006 р. Подільського районного суду м. Києва закрите, є безпідставними, оскільки провадження у справі про накладення адміністративного стягнення на Пунду І.І. за вчинене правопорушення закрите в зв’язку із закінченням строків для його накладання, а не через відсутність вини.

Висновками судової автотехнчної та транспортно–трасологічної експертизи № 5804/7781 (п. 3) від 25.07.2007 р., проведеної КНДІСЕ на виконання ухвали господарського суду міста Києва від 03.04.2007 р. у справі № 24/25 за клопотанням відповідача, підтверджене нехтування водієм Автомобіля 2 Пундою І.І. вимогами п. 13.1 ПДР, тобто підтверджено його вину.

З огляду на викладене, та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодного доказу відсутності вини водія Пунди І.І. у спірній ДТП, посилання відповідача на недоведеність вини водія Пунди І.І. до уваги судом не приймаються як такі, що суперечать дійсним обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, шкоду, що її зазнав позивач внаслідок спірної ДТП, згідно закону має відшкодувати відповідач як власник автомобіля, водій якого є винним у ДТП.

Згідно Висновку автотоварознавчого дослідження № 6386 (копія міститься в матеріалах справи), яке за замовленням позивача 19.07.2006 р. було проведено Київським нуково–дослідним інститутом судових експертиз з метою визначення вартості матеріального збитку, завданого власникові Автомобілю 1 внаслідок спірного ДТП, вартість матеріального збитку, завданого позивачу як власнику Автомобілю 1, складає 7680,86 грн.

З огляду на обставини справи та наявні в матеріалах справи документальні докази, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 7680,86 грн.

Крім того, за проведення автотоварознавчого дослідження позивачем було перераховано КНДІСЕ 263,90 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією квитанції від 17.07.2006 р. з відміткою банку про перерахування, та сплачено 10,26 грн. за направлення відповідачу телеграм (фіскальні чеки №№ 78, 79 від 23.05.2008 р.) і 6,60 за лист (фіскальний чек № 7556 від 04.04.2006 р.), а всього 280,76 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов’язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, в тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

З огляду на зазначені норми закону, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача витрати позивача в сумі 280,76 грн.

За таких обставин, підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків на загальну суму 7961,62 грн. (7680,86+280,76) відсутні.

Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача компенсації за спричинену моральну шкоду в сумі 2500 грн. слід зазначити наступне.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода для юридичної особи полягає у приниженні її ділової репутації.

Як на підставу задоволення вимог про стягнення суми моральної шкоди позивач посилається на те, що:

- відповідач з моменту споєння ДТП категорично відмовляється від добровільної компенсації заподіяної шкоди;

- відразу було відомо, хто винен у скоєні ДТП;

- позивачу довелося за рахунок його вільного часу звертатися до юристів, проводити автотоварознавче дослідження;

- весь час, поки позивач звертався за консультаціями до юристів та проводив автотоварознавче дослідження (8 місяців), його автомобіль не міг бути відремонтований, в результаті чого не використовувався повністю за призначенням та піддавався додатковому руйнуванню корозією;

- автомобіль позивача знаходиться на гарантії і в зв’язку з ДТП виникли певні проблеми з його гарантійним обслуговуванням.

Проте, зазначені обставини не можуть бути прийняті судом як такі, що свідчать про приниження ділової репутації позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Доказів приниження ділової репутації позивача відповідачем матеріли справи не містять, а відтак, на відповідача не може бути покладено відповідальність за завдання моральної шкоди позивачеві.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за спричинену моральну шкоду в сумі 2500 грн. задоволенню не підлягають як безпідставні і недоведені, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині відсутні.

При цьому не приймається до уваги посилання позивача на його усне звернення до відповідача з вимогою добровільно відшкодувати шкоду і відмову останнього це зробити в зв’язку з відсутністю доказів на підтвердження зазначених обставин, а також посилання позивача на його лист від 04.04.2006 р. № 01/04 на адресу відповідача з вимогою відшкодувати шкоду в сумі 9357,76 грн., в зв’язку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що у відповідача на той момент існувало зобов’язання відшкодувати позивачеві шкоду саме у зазначеному в листі розмірі.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 2868,50 грн., слід зазначити наступне.

Така сума нарахована позивачем за період з 04.04.2006 р. по 14.04.2008 р. на суму заявлених до стягнення матеріальних збитків (7961,62 грн.), суму вартості судової експертизи (980,64 грн.) та суму, сплачену позивачем головному управлінню статистики за інформацію про індекси інфляції (30 грн.).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за умовами наявності у особи грошового зобов’язання та факту прострочення нею такого зобов’язання, така особа має нести відповідальність перед своїм кредитором у вигляді передбаченого законом зобов’язання сплатити борг з урахуванням індексу інфляції.

Проте, матеріальні збитки в сумі 7961,62 грн. та вартість експертизи, проведеної на виконання ухвали суду, в сумі 980,64 грн. не можуть бути визнані судом як грошові зобов’язання в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, які існували в відповідача перед позивачем до прийняття рішення у цій справі; Зобов’язання сплатити зазначені суми виникне в боржника з набранням рішення суду про їх стягнення законної сили.

Вимоги про стягнення з відповідача 30 грн., що були сплачені позивачем головному управлінню статистики за інформацію про індекси інфляції, позивачем не заявлялися, тому вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції з зазначеної суми задоволенню не підлягають як безпідставні.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 2868,50 грн. задоволенню не підлягають як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині не вбачається.

З огляду на викладене, правові підстави для скасування рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2008 р. у справі № 24/25 відсутні.

Судові витрати, в тому числі на проведення експертизи в сумі 980,64 грн., відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України правомірно покладені судом першої інстанції на ВАТ „Київспецтранс”.

Судові витрати по зверненню до суду з апеляційною скаргою також покладаються судом на ВАТ „Київспецтранс”.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Київспецтранс” на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2008 р. у справі № 24/25 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2008 р. у справі № 24/25 залишити без змін.

3. Повернути до господарського суду міста Києва матеріали справи № 24/25.

Головуючий суддя                                                                      Капацин Н.В.

Судді                                                                                          Калатай Н.Ф.

Пашкіна С.А.

20.06.08 (відправлено)