ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"15" квітня 2008 р.                                                  Справа № 17/391/40

м. Чернігів                                                                                    «15 »квітня 2008 року

Суддя Кушнір І.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря судового засідання: Чепурна О.В.

Представника позивача: не з`явився;

Представників відповідача: не з`явився;

матеріали справи №17/391/40

За ПОЗОВОМ: Контрольно-ревізійного управління в Чернігівській області

14000, м. Чернігів, вул. Бєлінського, 11

До ВІДПОВІДАЧА: Талалаївського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства „Талалаївкарайагролісництво”

17200, Чернігівська область, Талалаївський район, с. Скороходове, вул. 30-річчя Перемоги, 58

Про зобов’язання вчинити певні дії

СУТЬ СПОРУ:

КРУ в Чернігівській області пред’явлено позов до ДП „Талалаївка-райагролісництво” про зобов’язання виконати обов’язкові вимоги Позивача щодо усунення виявлених ревізією порушень, викладених в п.3 листа за №20-20/77 від 06.06.2007р. в частині відшкодування незаконно виплаченої заробітної плати спеціалістам підприємства за виконання в основний час роботи по нарядах в сумі 5348,40 грн. та нарахувань на неї в сумі 1978,91 грн.

До початку судового засідання 15.04.08р. від представника Позивача надійшло клопотання про слухання справи без його участі в зв`язку з неможливістю явки, яким позовні вимоги підтримані в повному обсязі.

Представник Відповідача надав письмові заперечення на позовну заяву з наступних підстав.

На підприємстві мало місце суміщення професій (посад), а не сумісництво.

Право на оплату суміщення було визначено Галузевою угодою між Державним комітетом лісового господарства України і Профспілкою працівників лісового господарства на 2003-2005 роки.

Позивачем не взято до уваги, що штатний розпис складається на працівників з погодинною формою оплатою праці. А здійснення лісосічних та лісозаготівельних робіт, по яких оформлялись наряди працівникам підприємства, оплачуються за відрядною системою оплати праці (в залежності від обсягів виконаної роботи).

В судові засідання, призначені на 03.04.08р. та 15.04.08р. Відповідач явки представника в судове засідання не забезпечив, хоча двічі належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (поштові повідомлення про вручення №837402 та №5303445 свідчать про вручення ухвали та повісток 20.03.08р. та 05.04.08р. відповідно). За таких обставин та враховуючи, що Відповідачем надані заперечення на позов, суд доходить висновку, що неявка представника Відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. Справа розглядається за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

З 17 травня по 04 червня 2007 року працівниками Контрольно-ревізійного відділу в Талалаївському районі була проведена ревізія використання коштів державного бюджету, виділених Мінагрополітики на заходи з охорони і захисту, раціонального використання лісів, наданих в постійне користування агропромисловим підприємствам та ревізія фінансово-господарської діяльності ДП „Талалаївкарайагролісництво” за 2004-2006 роки та І квартал 2007 року.

За результатами ревізії складено акт від 04.06.2007р. №20-24/06.

Так, ревізією витрат на оплату праці, в тому числі з питань наявності фактів оплати праці за невідпрацьований час встановлено, що в порушення п.1 та п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»від 03.04.1993 року № 245 протягом 2005-2006 років та 1-го кварталу 2007 року постійно мали місце випадки виконання робіт майстром лісу та лісниками по нарядах, які оформлялись не на вільний від основної роботи час, а на той же час протягом якого вони виконували свою основну роботу.

Таким чином, майстру лісу та лісникам незаконно нарахована заробітна плата по основному місцю роботи в сумі 5348,40 грн., в тому числі майстру лісу Стасю О.О. –2334,75 грн., лісникам Макаренку В.І. –745,85 грн., Марченку О.О. –1279,41 грн., Хоменко А.М. –988,39 грн.

Відповідно заробітну плату в сумі 5348,40 грн. та нарахування на неї в сумі 1978,91грн. незаконно включено в склад витрат підприємства, в т.ч. відповідно 3404,01грн. та 1259,48 грн. у 2006 році і 1944,39 грн. та 719,43 грн. у І кварталі 2007 року.

Згідно п.п.7,10 ст.10 Закону України “Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні” від 26 січня 1993 року N2939-XII (далі Закон №2939):

«Головному контрольно-ревізійному управлінню України, контрольно-ревізійним управлінням в Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі, контрольно-ревізійним підрозділам (відділам, групам) у районах, містах і районах у містах надається право:

7) пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства;

10) звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів.»

06.06.2007 року листом за №20-20/77 контрольно-ревізійним відділом в Талалаївському районі направлено обов'язкові до виконання вимоги про усунення виявлених ревізією порушень, в п.3 якого зазначена вимога про відшкодування незаконно виплаченої заробітної плати спеціалістам підприємства за виконання в основний час роботи по нарядах в сумі 5348,40 грн. та нарахування на неї в сумі 1978,91 грн.

06.06.2007 року на адресу КРВ в Талалаївському районі надійшли заперечення на акт ревізії.

Листом від 06.06.2007 року № 20-20/79 на вказані заперечення надано відповідь, якою заперечення не приймалися.

В зв'язку з неотриманням відповіді від підконтрольної установи КРВ в Талалаївському районі 02.08.2007 року направлено лист № 20-20/112, а саме нагадування про усунення виявлених ревізією порушень.

Однак на момент подання позову жодного повідомлення від ДП «Талалаївкарайгролісництво»про усунення вказаних недоліків до КРУ в Чернігівській області не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.11 вищевказаного Кодексу:

“Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.”

Відповідно до ч.2 ст.69 зазначеного Кодексу:

«Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.»

Згідно ч.ч.4,5 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.»

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

2. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.»

Згідно п.п.1,4 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 1993 р. N245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», про порушення якої зазначено в акті ревізії:

1. Установити, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

4. Установити, що окрім працівників, яким законодавчими актами заборонено працювати за сумісництвом, не мають права працювати за сумісництвом також керівники державних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності).»

Відповідно до ст. 102-1 Кодексу законів про працю України «Оплата праці за сумісництвом»:

«Працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.»

Проте, згідно ст.105 Кодексу законів про працю України «Оплата праці при суміщенні професій (посад)і виконанні обов'язків тимчасово відсутнього працівника»:

«Працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.»

Як вбачається з наданих Відповідачем заяв майстра лісу Стася О.О., лісників Макаренко В.І., Марченко О.О. та Хоменко А.М. від 02.01.04р. та 17.11.05р., останні просили допустити їх до роботи на умовах саме внутрішнього суміщення, а не сумісництва професій.

Таким чином, дійсно допуск працівників в даному випадку до роботу здійснювався на умовах суміщення, а не сумісництва, а тому висновки Позивача про порушення в даному випадку п.п.1,4 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 квітня 1993 р. N245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»не відповідають дійсності.

Разом з тим, зі статті ст.105 Кодексу законів про працю України вбачається, що для наявності підстав оплати додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, що визнається суміщенням, необхідна одна з обставин:

·          або виконання робіт по іншій професії (посаді), яка передбачена штатним розписом даного підприємства, але залишається вакантною;

·          або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника.

Даний висновок суду підтверджується і п.1 наданого Відповідачем Додатку №7 до Галузевої угоди між Державним комітетом лісового господарства України і Профспілкою працівників лісового господарства на 2003-2005 роки.

Як вбачається з наданих Відповідачем заяв майстра лісу Стася О.О., лісників Макаренко В.І., Марченко О.О. та Хоменко А.М. від 02.01.04р. та 17.11.05р., останні просили допустити їх до роботи на умовах внутрішнього суміщення до виконання лісосічних робіт.

Як вбачається з наданих Відповідачем наказів, на підставі вищевказаних заяв зазначені особи допускалися до виконання лісосічних робіт по валці та розкряжовці лісу, як такі, що пройшли навчання по спеціальності „вальник лісу”.

Судом від Відповідача неодноразово витребовувалися штатний розпис, інструкції про посадові обов`язки та інші письмові докази, які б підтверджували, що на підприємстві штатним розписом передбачені професії (посади), що передбачають виконання лісосічних робіт, зокрема і „вальники лісу”, але на час виконання робіт та виплат вони були вакантними, чи на підприємстві на момент виконання робіт та виплат були тимчасово відсутні працівники, до обов`язків яких віднесено виконання лісосічних робіт, зокрема і „вальники лісу”.

Проте, суду таких доказів Відповідачем надано не було.

За таких обставин, суд вважає, що незважаючи на невірне нормативно-правове обґрунтування, висновок КРВ в Талалаївському районі про те, що майстру лісу та лісникам незаконно нарахована заробітна плата по основному місцю роботи в сумі 5348,40 грн., в тому числі майстру лісу Стасю О.О. –2334,75 грн., лісникам Макаренку В.І. –745,85 грн., Марченку О.О. –1279,41 грн., Хоменко А.М. –988,39 грн., та здійснені відповідні нарахування на неї в сумі 1978,91грн., є вірним по суті.

З урахуванням викладеного, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України:

“У справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.”

Покладення на Відповідача держмита у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, даною статтею взагалі не передбачено.

На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для покладення на Відповідача обов’язку сплачувати держмито за розгляд даної справи.

Керуючись ст.ст.94, 158-163, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов’язати Талалаївське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство „Талалаївкарайагролісництво” (17200, Чернігівська область, Талалаївський район, с. Скороходове, вул. 30-річчя Перемоги, 58, код) виконати обов’язкові вимоги Позивача щодо усунення виявлених ревізією порушень, викладені в п.3 листа за №20-20/77 від 06.06.2007р. в частині відшкодування незаконно виплаченої заробітної плати спеціалістам підприємства за виконання в основний час роботи по нарядах в сумі 5348 грн. 40 коп. та нарахувань на неї в сумі 1978 грн. 91 коп.

3. Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

4. Дана Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

5. Дана Постанова після набрання законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя                                         І.В. Кушнір