ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

28.02.08р.

Справа № А36/53-08(17/227)

За позовом Нікопольського комунального підприємства „Нікопольтеплоенерго”, м.Нікополь

до Нікопольської об”єднаної державної податкової інспекції, м.Нікополь

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Суддя Кожан М.П.

Секретар судового засідання Тесля М.М.

Представники:

від позивача: представник не з'явився

від відповідача: Маркова Л.І., довіреність 318-10 від 06.02.08р.

від відповідача: Скок Г.Ю., довіреність №1-10 від 12.01.08р.

СУТЬ СПОРУ:

Справа розглядається на підставі ч.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому з врахуванням заяви про зміну позовних вимого №86/1 від 22.10.2008р.просить визнати нечинним податкове повідомлення-рішення Нікопольської об”єднаної державної податкової інспекції №/0/27422 від 18.07.2005р.

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю висновків, викладених в акті перевірки фактичним обставинам та невірним застосування відповідачем податкового законодавства. Так, позивач зазначає, що відповідно до положень п.17.1 ст.17 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»нотаріус є особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату до бюджету податку з доходів, а позивач не повинен утримувати та перераховувати податок з доходів фізичних осіб при оплаті нотаріальних послуг, тому, що в даному випадку обов’язок сплати покладається на приватного нотаріуса.

Відповідач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено у відповідності з діючим законодавством та просить в позові відмовити.

У судовому засіданні оголошувалась перерва 07.02.2008р.

За клопотаннями позивача розгляд справи зупинявся 22.10.2008р., 13.02.2008р., 25.02.08р.

Згідно ст.160 Кодексу адміністративного судачинства України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем була проведена планова перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо за період з 01.10.2003р. по 31.03.2005р., за результатами якої був складений Акт від 14.07.2005р. № 103/231.05472525, відповідно до якого виявлено заниження позивачем у листопаді 2004р. податку з доходів фізичних осіб на суму 350,30 грн.

На підставі Акту перевірки відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення від 18.07.2005 року № /0/27422, яким позивачу визначено податкове зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в сумі 1050,90 грн., у тому числі 350,30 грн. - основний платіж, 700,60 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Визначення спірної суми податкового зобов’язання відповідно до акту перевірки пов’язується з наступним: перевіркою встановлено, що 24.11.2004р. позивач перерахував приватному нотаріусу Максименко О.В. - 2694,60 грн. в якості плати за посвідчення договору застави, що підтверджується платіжним дорученням № 181 від 24.11.2004р.

Позивачем надано лист приватного нотаріуса Максименко О.В., в якому повідомляється про отримання приватним нотаріусом від позивача суми 2694,60 грн. на розрахунковий рахунок за надані нотаріальні послуги, а також про включення вказаної суми до загальної суми доходів, що було відображено в його Декларації про доходи за 2004 рік. У цьому ж листі приватний нотаріус Максименко О.В. повідомив про сплату податку з доходів фізичних осіб за 2004 рік згідно з платіжним дорученням, виписаним податковим органом.

Суд погоджується із висновками відповідача та вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1.3 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»встановлено, що дохід з джерелом його походження з України - будь-який дохід, одержаний платником податку або нарахований на його користь від здійснення будь-яких видів діяльності на території України, у тому числі, але не виключно, у вигляді: доходів від здійснення підприємницької діяльності, а також незалежної професійної діяльності на території України.

Згідно з п.1.15 ст.1 «Про податок з доходів фізичних осіб»податковим агентом є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи нерезидент або його представництво, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього закону.

Згідно зі ст. 17 Закону «Про податок з доходів фізичних осіб»особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної штати, є працедавець (самозайнята особа), який виплачує такі доходи на користь платника податку (такої самозайнятої особи), а з інших оподатковуваних доходів з джерелом їх походження з України - податковий агент (п. 1.13 ст. 1 Закону).

Відповідно до п.п.20.3.2 п.20.3 ст.20 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»у разі, коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій. покладається на такого податкового агента. При цьому платник податку - отримувач таких доходів звільняється від обов'язків погашення такої суми податкових зобов'язань або податкового боргу.

Листом №19 від 06.02.2008р. приватний нотаріус Максименко О.В. повідомила суду, що відповідальність за сплату податку з доходів фізичних осіб із суми 2694грн.60 коп., що була йому перерахована позивачем відповідно до платіжного доручення №181 від 24.11.2004р. покладається на податкового агента –Нікопольське комунальне підприємство „Нікопольтеплоенерго”.

Крім того, із копій документів податкової звітності та пояснень податкової інспекції вбачається наступне.

30.03.2005 р. до Нікопольської ОДПІ приватним нотаріусом Максименко О.В. було надано декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2004 р., згідно якої сума чистого доходу складає 233750,62трн.

Розрахунок податкового зобов'язання здійснювався на підставі: пункту 22.3 ст.22 прикінцевих положень Закону України "Про податок з доходів з фізичних осіб", в якому зазначено, що починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена пунктом 7.1 статті 7 цього Закон}, встановлюється на рівні 13 відсотків від об'єкта оподаткування. (233750,62 грн. х 13% = 30387,58 грн.).

У зв'язку з переплатою Максименко О.В. в сумі 2755,08грн., податкове зобов'язання становить 27632,50 грн. (30387,58-2755,08 грн.).

Згідно цього Нікопольською ОДПІ було винесено податкове повідомлення форми «Ф»приватному нотаріусу Максименко О.В. в сумі 27632,50 грн., яке вона сплатила в повному обсязі.

Також НКП „Нікопольтеплоенерго" було подано до Нікопольської ОДПІ податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2004 р. (форма З 1 ДФ). В ній зазначено, що НКП „Нікопольтеплоенерго" нарахувало та виплатило дохід в сумі 2694,60грн. приватному нотаріусу Максименко О.В без нарахування та перерахування суми податку до бюджету.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів зазначено, що приватний нотаріус Максименко О.В. отримала дохід від НКП „Нікопольтеплоенерго" в сумі 2694,60 грн. без сплати податку з доходів фізичних осіб.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що НКП «Нікопольтеплоенерго»повинно було сплатити податок з доходів фізичних осіб до бюджету в сумі 350,30 грн. (2694,60 х 13 %).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 Розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя М.П.Кожан

Дата складення постанови у повному обсязі 21.04.2008р.