СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

21 січня 2008 року

Справа № 2-30/8506.2-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Беллатрікс" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Ловягіна Ю.Ю.) від 23.10.2007 по справі № 2-30/8506.2-2007А

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а, місто Сімферополь,95017)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Беллатрікс" (вул. Кірова, 54а, а/с5, місто Керч, Автономна Республіка Крим,98312)

про стягнення 11522,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Беллатрікс” про стягнення штрафних санкцій у сумі 11 522, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач у порушення положень Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” не виконав норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2003 році.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Ловягіна Ю.Ю.) від 23.10.2007 у справі № 2-30/8506.2-2007А позов Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів задоволено.

Постанова мотивована тим, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, у зв’язку з чим підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову, якою у позові відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що господарським судом Автономної Республіки Крим неправильно застосовані норми матеріального права, не прийнято до уваги багаточисленна судова практика вирішення спорів за участю органів соціального захисту інвалідів.

В судове засідання представники сторін не з'явились, про місце та час судового засідання були повідомлені належним чином. Судова колегія вважає можливим розглянути спір за відсутністю представників сторін, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду спору по суті, а згідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши постанову суду відповідно до вимог статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія погоджується з правовою позицією суду першої інстанції і вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Кримське республіканське відділення Фонду соціального захисту інвалідів будучи уповноваженим органом зі здійснення контролю за створенням підприємствами робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та виконанням ними нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, провело перевірку товариства з обмеженою відповідальністю „Беллатрікс” з цих питань.

В результаті перевірки було встановлено, що відповідно до середньооблікової чисельності штатних працівників (18 осіб) відповідач мав створити 1 робоче місце для працевлаштування інваліда. Фактично в 2003 році підприємством інваліда не працевлаштовано.

З урахуванням середньорічної заробітної плати на підприємстві в 2003 році ( 11 522 грн) розмір штрафних санкцій за нестворення робочого місця для інваліда становить 11 522 грн.

Причиною виникнення спору стало питання про правомірність стягнення з відповідача штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Зі змісту статей 19 та 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” вбачається, що штраф має компенсаційну форму за невиконання нормативу, оскільки згідно з частиною 5 статті 20 зазначеного Закону суми штрафних санкцій використовуються Фондом соціального захисту інвалідів для фінансування соціальних витрат на професійне навчання непрацюючих інвалідів, видачу підприємствам цільових кредитів на створення робочих місць для інвалідів, надання фінансової допомоги на здійснення заходів по соціальній, трудовій, фізкультурно-оздоровчій і професійній реабілітації інвалідів і т.п., і у суб’єкта підприємницької діяльності є альтернативний обов’язок або виконання нормативу шляхом працевлаштування інвалідів або оплата штрафних санкцій.

Також необхідно відзначити, що згідно пункту 20 статті 10 Закону України „Про державний бюджет України на 2003 рік” надходження у Фонд України соціального захисту інвалідів є джерелами формування спеціального фонду Держбюджету України на 2003 рік. Аналогічне положення зазначене в підпункті 1 пункту 1 статті 29 Бюджетного кодексу України, яким визначено, що до складу доходів Державного бюджету України включаються доходи, що надходять відповідно до Закону України „Про основи соціального захисту інвалідів”.

Крім того, згідно пункту 14 постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 № 314 підприємства зобов’язані інформувати державну службу зайнятості й місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця і вакантні посади, на яких може бути використана праця інвалідів.

Матеріалами справи підтверджується, зокрема листом Керченського міського центру зайнятості від 22.11.2004, що товариство з обмеженою відповідальністю „Беллатрикс” протягом 2003 року не інформувало про наявність у нього вільних робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів. Відповідач в порушення норм статті 218 Господарського кодексу України, норм статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України не надав суду належні докази того, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, відповідач не здійснив основний обов’язок для працевлаштування інвалідів, покладений на нього нормами діючого законодавства, а саме не інформував відповідні органи про наявність у нього вільних робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у скоєному правопорушенні є протиправна поведінка відповідача, причинний зв’язок між діями та протиправною поведінкою, а також є вина відповідача.

В апеляційній скарзі відповідачем було зазначено, що в 2003 році їм було атестовано у встановленому порядку робоче місце для інваліда - посада «охоронець». Були розроблені заходи щодо створення робочого місця для інваліда, створена атестаційна комісія, була проведена атестація робочого місця, затверджена посадова інструкція. Посилаючись на данні факти відповідач стверджує, що їм було здійснені усі заходи для створення робочого місця інваліда.

На підставі пунктів 1 та 3 Порядку робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації незалежно від форми власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Таким чином, аналізуючи приведені норми можна зробити висновок, що при непрацевлаштуванні інваліда робоче місце вважається нествореним.

Доводи відповідача про те, що платники єдиного податку не зобов’язані сплачувати внесок у Фонд України соціального захисту інвалідів, оскільки даний внесок входить до складу податків і зборів (обов’язкових платежів), які не сплачують платники єдиного податку, не можуть бути прийняти судовою колегією до уваги виходячи з наступних підстав.

Спеціальним законом з питань оподаткування є Закон України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, згідно правових положень якого штрафна санкція (штраф) –це плата у фіксованій сумі або у вигляді відсотків від суми податкового зобов’язання (без обліку пені та штрафних санкцій), що стягується із платника податків у зв’язку з порушенням їм правил оподаткування визначеними відповідними законами. Оскільки Закон України „Про основи соціального захисту інвалідів” не є законом, який регулює відносини оподаткування, то дія Указу Президента „Про спрощену систему оподаткування, обліку й звітності суб’єктів малого підприємництва” не поширюється на спірні відносини, оскільки позивач стягує не внески у Фонд, а штраф за нестворення робочих місць.

Стосовно посилання відповідача на пропуск строку для застосування адміністративно - господарських санкцій, передбачених статтею 250 Господарського кодексу України, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців від дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Отже, у зазначеній статті встановлені максимальні строки сплати штрафних санкцій: шість місяців від дня виявлення порушення і один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених правил господарювання.

Відповідно пункту 4 Порядку сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів суми штрафних санкцій перераховуються підприємствами в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку за балансовим рахунком № 3510 або в установах комерційних банків за балансовим рахунком № 2510. Штрафні санкції сплачуються підприємствами самостійно не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним. Згідно матеріалів справи, днем виявлення порушення є 16.04.2004, а датою звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення штрафних санкцій –04.01.2005, тобто не пізніше одного року з дня скоєння правопорушення відповідача.

На підставі вищевикладеного судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги процесуального закону і всебічно перевірив обставини справи, вирішив спір без порушень норм матеріального права, у своєму рішенні, повно відобразив обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Керуючись статтями 24, 195, 196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частиною 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Беллатрікс” залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.10.2007 у справі № 2-30/8506.2-2007 А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя

Судді