ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 2/224-30/106

01.07.08

За позовом

До

Про

Приватного підприємства «ГІР і К»

Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго»

стягнення 417 345,85 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

В засіданнях приймали участь:

Від позивача Бобошко М.О. –представник за довіреністю № 3 від 16.08.07.

Від відповідача Покрасьон Ю.В. –представник за довіреністю № 1331/08 від 27.12.07.;

Формагей О.Л. –представник за довіреністю № 1330/08 від 27.12.07.;

Кроль М.Б. –представник за довіреністю № 1326/08 від 19.12.07.

Рішення прийнято 01.07.08. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв’язку з оголошеними в судових засіданнях перервами з 13.05.08. по 27.05.08., з 27.05.08. по 12.06.08., з 12.06.08. по 01.07.08.

Обставини справи:

На новий розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного підприємства «ГІР і К»до Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго»про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3 % річних, що нараховані на суму основного боргу, стягнутого з відповідача за рішенням Господарського суду міста Києва № 2/159 від 23.07.03., за період прострочення виконання зобов’язання з 06.06.04. по 05.06.07.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.07. у справі № 2/224 в позові Приватного підприємства «ГІР і К»було відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.07. у справі № 2/224 рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.07. у справі № 2/6224 було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.12.07. у справі № 2/224 постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.09.07. та рішення Господарського суду від 18.07.07. у справі № 2/224 було скасовано, а справу передано на новий розгляд.

За резолюцією Голови Господарського суду міста Києва від 18.01.08. справу № 2/224 було передано на новий розгляд судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.08. суддею Ващенко Т.М. було прийнято до свого провадження справу № 2/224 та присвоєно їй № 2/224-30/106, розгляд справи призначено на 19.02.08. о 14-30.

Ухвалою Верховного Суду України від 21.02.08. було відмовлено у порушенні касаційного провадження з перегляду постанови Вищого господарського суду України від 12.12.07. у справі № 2/224.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.04.08. було призначено розгляд справи № 2/224-30/106 на 13.05.08. о 10-40.

У судовому засіданні 13.05.08. ПП «Гір і К»у відповідності до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України подало суду заяву про зміну та зменшення позовних вимог, згідно з якою просив суд стягнути з відповідача 346750,12 грн. інфляційних витрат та 65263,78 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

У судовому засіданні 12.06.08. позивач подав суду заяву про зміну та збільшення позовних вимог у якій просив суд стягнути з відповідача 426387,81 грн. інфляційних витрат та 62392,49 грн. 3% річних.

Відповідач у наданих суду поясненнях та письмовому відзиві проти заявлених вимог заперечував, посилаючись на те, що з моменту введення мораторію у ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго»відсутня вина у несплаті заборгованості, у зв’язку із встановленим обмеженням волевиявлення щодо задоволення вимог конкурсних кредиторів. Також відповідач стверджує про те, що у ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго»існує зобов’язання виконати судове рішення на користь Виробничо-інвестиційної фірми «ГІР», а ПП «ГІР і К»не має правових підстав на пред’явлення вимог до ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго».

В судових засіданнях 13.05.08. та 27.05.08. судом на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувались перерви.

В судовому засіданні 12.06.08. судом на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 01.07.08. о 09-45 для виготовлення повного тексту рішення по справі № 2/224-30/106.

Розглянувши подані матеріали справи, та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 2/159 від 23.07.03. господарським судом міста Києва було видано наказ від 02.08.03. про стягнення з ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго»на користь Виробничо-інвестиційної фірми «ГІР»944164,93 грн. - основного боргу, 82603,59 грн. - індексу інфляції та 3 % річних в сумі 25123,28 грн., а також, 1700,00 грн. - державного мита та 118,00 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.07. у справі № 2/159 було здійснено процесуальне правонаступництво по справі № 2/159 та визнано позивачем по справі - Приватне підприємство “ГІР і К”.

28.08.03. позивач звернувся до ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві з заявою про прийняття до примусового виконання наказу від 02.08.03. по справі № 2/159.

01.10.03. державним виконавцем ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Куліш О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 1547/10 по виконанню наказу від 02.08.03. у справі № 2/159, та приєднано його до зведеного виконавчого провадження № 667/10.

23.02.04. до ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві надійшла ухвала Господарського суду міста Києва від 09.02.04. № 15/76-б про порушення справи про банкрутство ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго», якою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до п. 8 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у випадку порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, введеного господарським судом, крім випадків знаходження виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Постановою ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві від 23.02.04. були зупинені виконавчі провадження по виконанню зведеного виконавчого провадження № 667/10 до розгляду господарським судом м. Києва справи про банкрутство ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго».

Вказана постанова є чинною, оскаржена ПП “ГІР і К” у визначеному законом порядку не була.

Спір у даній справі виник в наслідок того, що ПП “ГІР і К” вважає, що у зв’язку із невиконанням ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго»рішення Господарського суду міста Києва у справі № 2/159 від 23.07.03., нарахуванню на цю суму на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України підлягають інфляційні витрати та 3% річних. Відповідач проти зазначеного заперечує.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги ПП “ГІР і К” не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 1 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію;

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Підставою звернення ПП “ГІР і К” до суду із позовом про стягнення з ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго»426387,81 грн. інфляційних витрат та 62392,49 грн. 3% річних позивач вказує ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Будь-які інші підстави позову відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вказаною статтею встановлені санкції за порушення боржником виконання грошового зобов’язання.

Зміст цих санкцій полягає у додатковому нарахуванню до суми невиконаного грошового зобов’язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також у нарахуванні окрім суми основного боргу трьох процентів річних на відповідну суму.

Зобов’язання сплатити вказані додаткові суми виникає у боржника внаслідок порушення ним взятих на себе зобов’язань.

Як вказано вище, позивач просить суд стягнути з відповідача 426387,81 грн. інфляційних витрат та 62392,49 грн. 3% річних.

Таким чином, позивачем фактично заявлено вимогу про стягнення санкцій за неналежне виконання зобов’язань відповідачем.

Вказана обставина підтверджується самим позивачем, який у заяві від 13.05.08. стверджує про те, що право на стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних виникло у нього на підставі та у зв’язку з тим, що відповідач, будучи боржником по договору уступки права вимоги № 81 від 15.05.02., а також договору від 24.09.05., зобов’язаний був сплатити на користь позивача 944164,93 грн. На зазначену суму позивачем і здійснюється нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Таким чином, судом встановлено, що заявляючи вимогу про стягнення з відповідача 426387,81 грн. інфляційних витрат та 62392,49 грн. 3% річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем не враховано припис ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», згідно із яким протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

При цьому, судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що він є поточним кредитором по відношенню до ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго», оскільки його вимоги заявлені за період прострочення оплати, вже після порушення справи про банкрутство останнього.

Вказані твердження спростовуються наступним.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство;

Як вказано вище, позивач обґрунтовує свій позов наявним у нього правом на стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних тим, що відповідач, будучи боржником по договору уступки права вимоги № 81 від 15.05.02. , а також договору від 24.09.05., зобов’язаний був сплатити на користь позивача 944164,93 грн. На зазначену суму позивачем і здійснюється нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Як встановлено судом, вимогу про стягнення вказаної суми позивачем було заявлено до господарського суду м. Києва до порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго».

Також до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача було винесено і рішення, на яке позивач у заяві від 13.05.08. посилається як на преюдиціальний факт.

Таким чином, вимога позивача до ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» про стягнення заборгованості виникла до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача.

Нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних позивач безпосередньо пов’язує з неналежним виконанням відповідачем зобов’язань по договору уступки права вимоги № 81 від 15.05.02. , а також договору від 24.09.05., і належним у зв’язку із цим йому правом вимоги на стягнення 944164,93 грн. Саме на цю суму здійснює нарахування санкцій у вигляді інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є кредитором ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» за вимогою, яка виникла до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, оскільки закон, зокрема ст. 625 Цивільного кодексу України, виникнення права на пред’явлення такої вимоги (інфляційних витрат та трьох відсотків річних) пов’язує виключно із пред’явленням та задоволенням вимоги кредитора про стягнення з боржника вимоги про стягнення основного боргу.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про те, що позивач є конкурсним кредитором ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго», а отже на його вимоги поширюється дія мораторію, запровадженого судом у справі про банкрутство ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго».

Враховуючи вищенаведене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Приватного підприємства «Гір і К» про стягнення з ВАТ «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго»426387,81 грн. інфляційних витрат та 62392,49 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 77, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, –

В И Р І Ш И В:

1.          В задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «ГІР і К» відмовити повністю.

2.          Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                        Т.М. Ващенко