ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2008 р.

14:30

Справа № 6/850/07

19.02.2007р. 14 год. 30 хв. м. Миколаїв, Будинок Рад, вул. Адміральська, 22.каб. № 921

Господарський суд Миколаївської області в складі: судді Ткаченко О.В. при секретарі Засядівко О.О.

За позовом: Очаківської об’єднаної державної податкової інспекції, Миколаївська область, м. Очаків, вул. Шкрептієнко, 27.

До відповідача: Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства “Родіна”, Миколаївська область, Очаківський район, с. Солончаки.

про: стягнення за рахунок активів заборгованості в сумі 168 130,99 грн.

Суддя Ткаченко О.В.

Представники:

Від позивача

Кальян О.Д., довіреність від 19.01.2008 року № 350/12/10-014.

Шаноєва В.С., довіреність від 18.02.2008 року № 1884/10/10-014.

Від відповідача

Євтєєва Т.В., довіреність від 15.01.2008 року.

ПРЕДМЕТ СПОРУ: Позивач звернувся до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача за рахунок активів заборгованості в сумі 168 130,99 грн.

Відповідач згідно заперечень від 25.01.2008 року вважає позовні вимоги необґрунтованими, недоведеними належним чином та в задоволенні позову просить відмовити. Крім того, зазначає про часткове перерахування нарахованого податку.

Представник позивача, на заперечення відповідача, зазначає про безпідставність тверджень в частині недоведеності належним чином позовних вимог, оскільки заявлені до стягнення сума боргу, встановлена в акті перевірки та розрахована на підставі бухгалтерських документів, наданих відповідачем.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд –

в с т а н о в и в:

Відповідач, зареєстрований як суб’єкт підприємницької діяльності –юридична особа Очаківською райдержадміністрацією 25.04.1995 року, про що свідчить копія свідоцтва про держреєстрацію.

На підставі ст. 4 Закону України “Про систему оподаткування” від 25.06.1991 № 1251-XII відповідач є платником податків та зборів до бюджету та державних цільових фондів.

Станом на день розгляду справи, відповідач має заборгованість по податку з доходів фізичних осіб у сумі 160 130,99 грн.

Проведеною позивачем невиїзною документальною перевіркою своєчасності та повноти сплати узгодженої суми податкового зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2005 року по 31.10.2007 року встановлено, що станом на 01.11.2007 року за вказаний період відповідачем нараховано податок з доходів фізичних осіб в загальному розмірі 168130,99 грн., який залишився не перерахованим до бюджету. (а. с. 10).

За наслідками перевірки складено акт від 15.11.2007 року № 729/17/00413972, який підписаний перевіряючими з однієї сторони та без заперечень заступником голови правління, головним бухгалтером відповідача –з іншої.

У судовому засіданні представник відповідача заперечує проти наявності зазначеної заборгованості.

Виходячи з встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з п. п. 8.1.2. Закону України від 22.05.2003 № 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб»податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймати платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду.

Відповідно до п. 3.2.1. та п. 3.2.2. Закону України «Про порядок погашення зобов»язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у будь-яких випадках, коли платник податків згідно із законами з питань оподаткування уповноважений утримувати податок, збір (обов»язковий платіж), якими оподатковуються інші особи, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, дивіденди, репатріацію, додану вартість, акцизні збори, а також будь-які інші податки, що утримуються з джерела виплати, сума таких податків, зборів (обов»язкових платежів) вважається бюджетним фондом, який належить державі або територіальній громаді та створюється від їх імені. На кошти бюджетного фонду не може бути накладено стягнення за причинами, відмінними від стягнення такого податку, збору (обов»язкового платежу).

Відповідно до п. 11 ст. 11 Закону України «Про державну податкову службу»від 04.12.1990 року № 509-XII Державні податкові інспекції мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми недоїмки, пені у випадках, порядку та розмірах, встановлених законами України.

Згідно з п.п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» передбачено, що активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з огляду на те, що сума заборгованості по податку з доходів з фізичних осіб в розмірі 160130,99 грн. визначена в акті перевірки на підставі документів товариства.

Крім того, доводи відповідача щодо недоведеності позивачем належним чином наявності будь-якої заборгованості не приймаються судом до уваги з огляду на те, що заборгованість, зазначена в акті, не може вважатись недоведеною, оскільки розрахована на підставі бухгалтерських документів, наданих відповідачем.

До того, ж відповідачем на пропозицію суду не надано розрахунку заборгованості (з використанням власних документів), який би спростовував розрахунок в акті перевірки.

Враховуючи, що станом на день розгляду справи борг по податку з доходів фізичних осіб в сумі 168130,99 грн. відповідачем не сплачений, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 158-163 Кодексу Адмінистративного судочинства України, - суд

постановив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути за рахунок активів з Сільськогосподарського закритого акціонерного товариства “Родіна”, Миколаївська область, Очаківський район, с. Солончаки, на користь Державного бюджету України заборгованість в сумі 168 130,99 грн. (сто шістдесят вісім тисяч сто тридцять грн. дев’яносто дев’ять коп.)

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя