КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2008                                                                                           № 36/158

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової Л.Г.

суддів:           Алданової С.О.

Коротун О.М.

при секретарі:           Царук І.О.

За участю представників:

від позивача - Леськов П.І. – представник за дов. № б/н від 19.03.2008;

від відповідача -Фещенко М.Л. – представник за дов. № б/н від 19.11.2007;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Мобуд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 09.04.2008

у справі № 36/158 (Трофименко Т.Ю.)

за позовом                               ЗАТ "Рууккі Україна"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Мобуд"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 175657,00 грн.

Суть рішення і апеляційної скарги:

Закрите акціонерне товариство „Рууккі Україна” у лютому 2008 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Мобуд” про стягнення з останнього 153498,05 грн. боргу, 15815, 45 грн. збитків від інфляції, 6343, 51 грн. пені та наступних судових витрат: 1756,57 грн. державного мита та 118 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.04.2008 у справі № 17/499 позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Мобуд” на користь Закритого акціонерного товариства „Рууккі Україна” 153498,05 грн. основного боргу, 15815,45 грн. збитків від інфляції, 6343,51 грн. пені, 1756,57 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що наявними у матеріалах справи накладними підтверджений факт отримання відповідачем від позивача продукції згідно договору поставки № 273/К-347-05 від 28.10.2005 на загальну суму 1 487 974, 71 грн.

Крім того, суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що поставлений позивачем товар був прийнятий відповідачем без будь яких зауважень. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що корозійні явища, на які посилається відповідач, виникли саме на тих матеріалах, що були поставлені позивачем, а не будь-якою іншою особою.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2008 у справі № 36/158.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2008 у справі № 36/158 скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розглядаючи спір, господарський суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи, однак висновки, викладені ним у рішенні, не відповідають встановленим обставинам справи і заперечуються ними.

Крім того, на думку відповідача, заборгованість повинна бути сплачена тільки після виконання позивачем за договором поставки № 273/К-347-05 від 28.10.2005 своїх зобов’язань в повному обсязі, тобто згідно умов, визначених вищевказаним договором поставки відповідно до п.п. 2.6., 4.6. договору та ст.ст. 621,628,678,679,680 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 24.06.2008 представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити рішення господарського суду міста Києва від 21.01.2008 № 17/499 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. З підстав того, що продукцію відповідача було отримано, змонтовано та будівництво здано в експлуатацію.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/11 від 02.06.2008 „Про зміну складу колегії суддів” в зв’язку з виходом судді Смірнової Л.Г. в щорічну відпустку було доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 36/158 колегії суддів у складі: Коротун О.М. головуючий суддя, суддів Алданової С.О., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2008 на підставі п. 1 ст. 77 ГПК України розгляд апеляційної скарги було відкладено.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/8 від 23.06.2008 „Про зміну складу колегії суддів” в зв’язку з виходом судді Смірнової Л.Г. з щорічної відпустки доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 36/158 колегії суддів у складі: Смірнової Л.Г. головуючий суддя, суддів Алданової С.О., Коротун О.М.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як правильно зазначив суд першої інстанції, між Закритим акціонерним товариством „Рууккі Україна” (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Мобуд” (далі -відповідач) 28.10.2005 було укладено договір поставки № 273/К-347-05 (аркуш справи 10, далі – договір).

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 договору постачальник (позивач) зобов’язується забезпечувати виготовлення, поставляти та передавати у власність покупцю (відповідач) партії продукції – будівельних матеріалів та комплектуючих до них (надалі-продукція), а покупець зобов’язується приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату на умовах, визначених цим договором та додатками до нього.

Судом першої інстанції також правильно з’ясовано, що відповідно до пункту 2.3. договору сторони дійшли згоди про те, що продавець зобов’язується забезпечити доставку продукції покупцеві на умовах DDP (за правилами Інкотермс 2000) за такою адресою: м. Бровари, будівельний майданчик Raben.

Згідно пункту 2.6 договору обов’язок постачальника передати партію продукції покупцеві вважається виконаним у момент надання партії продукції в розпорядження покупця, тобто, коли партія продукції готова до передання покупцеві за вказаною у п. 2.3. цього договору адресою, про що покупець проінформований. При цьому має виконуватись умова, зазначена в п. 4.6.

Відповідно до пункту 2.7. договору перехід права власності, а також ризиків випадкового знищення та пошкодження на кожну партію продукції відбувається з моменту здійснення приймання-передачі цієї партії продукції від постачальника до покупця, що засвідчується підписанням уповноваженими представниками сторін накладних на відповідну партію продукції.

Відповідно до пункту 4.6 договору сторони узгодили, що на момент здійснення приймання-передачі продукції замовнику має бути наданий протокол пожежних випробувань на панелі товщиною 100 мм з мінераловатним наповнювачем (Е60) та 80 мм з пінополіуретановим наповнювачем (Е 15).

Вартість продукції та порядок розрахунків передбачений розділом 5 договору, згідно з яким покупець здійснює оплату вартості кожної партії продукції в порядку 50 % передоплати не пізніше, ніж 09.11.2005 включно. Інші 45% покупець оплачує протягом 3-х банківських днів після підписання документів, які свідчать про прийом передачу партії продукції у власність покупця. Решту 5% покупець оплачує протягом 3-х банківських днів після закінчення монтажу панелей в монтажній комплектації (пункт 5.4.).

Відповідно до пункту 6.1. договору сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за цим договором, встановлену умовами цього договору, а також нормами чинного законодавства України. В будь-якому випадку винна сторона зобов’язана на вимогу іншої сторони відшкодувати у повному обсязі збитки, завдані невиконання або неналежним виконанням зобов’язань за цим договором.

Згідно пункту 6.4. договору у разі порушення покупцем строків оплати вартості продукції постачальник має право вимагати оплати цієї вартості, а також сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення оплати, за кожен день прострочення, від суми, оплату якої прострочено.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору поставки № 273/К347-05 від 28.10.2005 позивачем було поставлено, а відповідачем отримано обумовлений у договорі товар на загальну суму 1 487 974, 71 грн.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що з наявних у матеріалах справи накладних (аркуші справи 17-57) вбачається, що згідно п. 2.7 договору поставки № 273/К-347-05 від 28.10.2005 р. до відповідача перейшло право власності на товар загальною вартістю 1 487 974,71 грн.

Оплату отриманого товару відповідач здійснив лише частково на суму 1 334 476,66 грн., що не спростовується доводами апеляційної скарги.

Вказані обставини підтверджується видатковими накладними, банківськими виписками, копії яких знаходяться в матеріалах справи (аркуші справи 58-61).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, із загальної суми вартості поставленого товару відповідач здійснив попередню оплату в сумі 743994,62 грн. (банківська виписка від 09.11.05), а наступні платежі в сумі 590481,38 після отримання продукції.

Тоді як сума в розмірі 45% від вартості отриманої продукції, яка повинна бути сплачена протягом 3-х банківських днів з моменту отримання продукції, становить 669588,62 грн. Таким чином, сума боргу від суму в розмірі 45% від вартості отриманої продукції, становить 79077,24 грн.

Відповідач зобов'язаний був сплатити зазначену суму не пізніше 20.02.2006 року, оскільки остання партія продукції була отримана ним 17.02.2006, що вбачається з видаткових накладних, копії яких залучено до матеріалів справи (аркуш справи 17).

12.11.2007 позивач направив відповідачу претензію № 00062, в якій вказав, що повної оплати отриманої продукції не здійснено, заборгованість ТОВ „МОБУД” перед ЗАТ „Рууккі Україна” на день звернення з претензією складає 153 498, 05 грн. основної заборгованості та 13083,08 грн. пені за прострочення виконання грошових зобов’язань (всього на суму 166581,13 грн.). Крім того, в даній претензії позивач зазначив, що жодних претензій щодо якості отриманої продукції та будь-яких інших претензій від відповідача не надходило.

Так 13.12.2007 відповідач направив позивачу відповідь на претензію № 219, в якій зазначив, що обов’язок щодо передачі продукції позивачем не виконаний, в зв’язку з невиконанням умови, зазначеної у п. 4.6 договору.

Крім того, сума в розмірі 5% від вартості продукції, яка повинна бути сплачена протягом 3-х банківських днів з моменту здійснення монтажу, становить 74398,74 грн.

При цьому, як правильно зазначив суд першої інстанції, оскільки позивач не виконував монтажні роботи, йому не відома дата здіснення закінчення монтажу панелей в монтажній комплектації (п. 5.4 договору) Доказів надання відповідачем будь-якої інформації з цього питання позивачу матеріали справи не містять. Крім того, відповідний обов'язок договором на відповідача покладений не був.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що договором не був встановлений термін виконання грошового обов'язку відповідачем в частині оплати 5% від вартості поставленої продукції на суму 74398,74 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги.

07.12.2007 позивач направив на адресу відповідача вимогу № 2132 (докази надсилання наявні в матеріалах справи, аркуші справи 62-63) про оплату 5% від вартості поставленої продукції на суму 74398,74 грн. яка задоволена останнім не була.

Судом першої інстанції правомірно прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивач не виконав свого обов’язку передати партію продукції покупцеві згідно умов договору, оскільки наявними у матеріалах справи накладними підтверджений факт отримання відповідачем від позивача продукції згідно договору поставки № 273/К 347-05 від 28.10.2005 на загальну суму 1 487 974,71 грн. А згідно п. 2.7 договору поставки № 273/К 347-05 від 28.10.2005 з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладних на відповідну партію продукції відповідач набув право власності на поставлену продукцію.

Відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції, зобов'язання відповідача по платі отриманої продукції (п. 5.4. договору) не є зустрічним по відношенню до виконання з боку позивача умови про те, що на момент здійснення приймання-передачі продукції замовнику має бути наданий протокол пожежних випробувань на панелі товщиною 100 мм та 80 мм (п. 4.6). Укладаючи договір, сторони не передбачили, що обов'язок по оплаті отриманої продукції у відповідача виникає після передачі позивачем пожежних актів. Відповідна умова відсутня у даному договорі поставки № 273/К-347-05 від 28.10.2005.

Проте, як вже встановлено в постанові, п. 5.4 договору передбачено, що обов'язок позивача по поставці товару кореспондується з обов'язком відповідача щодо його оплати.

Судом першої інстанції було обґрунтовано зазначено, що відповідач не позбавлений права звернутись за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів у разі, якщо вважає, що позивачем неналежним чином були виконані умови договору поставки № 273/К-347-05 від 28.10.205 у загальному порядку.

У відповідності до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 682 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності. Якщо договором купівлі-продажу не встановлено умов щодо комплектності товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, комплектність якого визначається звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 683 ЦК України, якщо договором купівлі-продажу встановлений обов'язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов'язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту. Продавець зобов'язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Київський апеляційний господарський суд також погоджується з висновком суду першої інстанції, що технічний висновок, виконаний на підставі договору № 60 від 27.06.2007, не є належним доказом у справі в розумінні ст. 34 ГПК України з огляду на те, що відповідні дослідження, що передували його складенню, були проведені без участі представника позивача.

Київським апеляційним господарським судом не встановлено порушень позивачем вищенаведених норм матеріального права при передачі товару по даному спору.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає твердження апелянта, що оскільки позивач не виконав вимоги договору, відповідач не повинен здійснити розрахунок за отриману продукцію. Посилання апелянта на норми ст.ст. 682, 683 ЦК України також не приймаються, як необґрунтовані.

Отже, як вбачається з матеріалів справи товар був одержаний відповідачем у повному комплекті відповідно до ст. 682 ЦК України, отже зобов’язання позивача по передачі продукції відповідно до договору виконано у повному обсязі.

З огляду на викладене, господарський суд першої інстанції правомірно визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 273/К-347-05 від 28.10.2005 у сумі 153498,05 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов’язок доказування, відповідно до приписів статті 33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Це стосується відповідача, який повинен був довести факт, що корозійні явища виникли саме на тих матеріалах, що були поставлені позивачем, а не будь-якою іншою особою.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За таких обставин, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки від інфляцій у сумі 15815,45 грн. за період з березня 2006 року по жовтень 2007 рік.

Крім того, на підставі 6.4 договору відповідач зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 6343,51 грн. за період з 20.06.2007 по 20.12.2007.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Частиною 3 статті 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями відповідно до ч. 1ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Ч. 1, 4 ст. 231 ГК України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається; у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір пені, яку сплачують платники грошових коштів за прострочку платежу, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Тому вищенаведені суми обґрунтовано стягнуті з відповідача на користь позивача судом першої інстанції.

З огляду на встановлене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Мобуд” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.04.2008 у справі №36/158 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 36/158 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Смірнова Л.Г.

Судді                                                                                          Алданова С.О.

Коротун О.М.

02.07.08 (відправлено)