ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

31.01.08 Справа № 11/419

Суддя Сало І.А.

При секретарі судового засідання Легуцькому І.А.

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Cлов”янка”, м.Київ

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Фреш”, м.Львів

Про стягнення заборгованості в розмірі 69181,28грн.

Представники:

Від позивача –Радигін-предст.доручення б/н від 19.11.2007року

Від відповідача - Шелемей-предст.доручення № 7 від 11.01.2008року

Сторонам, які беруть участь у справі, роз’яснено зміст ст.22 ГПК України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема, право заявляти відводи.

Суть спору:

Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю „Слов”янка” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фреш” про стягнення 69181,28грн. боргу.

Від здійснення технічного запису судового процесу сторони відмовились.

В процесі розгляду справи суд встановив наступне:

В обгрунтквання своїх позовних вимог позивач посилається на укладений між сторонами договір дистрибуції № 16 на постачання кондитерських виробів від 02.03.2007року, відповідно до якого позивач поставляв відповідачу продукцію. Факт поставки підтверджений видатковими накладними:

-          № СП-05176 від 16 вересня 2007року на суму 4137,74грн.;

-          № СЛ-06108 від 27 жовтня 2007року на суму 6646,85грн.;

-          № СЛ-06335 від 5 листопада 2007року на суму 17970,14грн.;

-          № СЛ-06107 від 27 жовтня 2007року на суму 44288,44грн.

Загальна вартість поставленої продукції згідно поставленого договору, як зазначено у позовній заяві становила 144287,57грн. (згідно долучених накладних, які є підставою звернення до суду поставка здійснювалася на 73043,17грн.).

Із врахуванням того, що заборгованість погашена лише частково заборгованості становить 69181,28грн.

Дана сума і є предметом спору.

З метою врегулювання спору позивачем направлено відповідачу претензію № 134 від 21.11.2007року, яка була залишена останнім без відповіді та задоволення.

Дослідивши представлені суду докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги підтвердженими матеріалами справи та такими що підлягають до задоволенню частково з огляду на наступне:

02.03.2007року між сторонами було укладено договір дистрибуції №16 від 02.03.2007року, предметом якого купівля-продаж продуктів харчування на умовах, викладених в даному договорі.

Посилаючись на представлений договір, позивачем долучено до матеріалів справи видаткові накладні згідно договору № У-28 від 30.06.2007року на загальну суму 73043,17грн.

В судовому засіданні відповідач сам факт отримання товару по наявних у справі накладних не заперечує, однак наявність договору № У-28 не допускає. При цьому, відповідач зазначив про проведення ним оплати відповідно до видаткової накладної № СЛ-05176 від 16.09.2007року, що підтверджено випискою банку від 16.10.2007року на суму 4137,74грн.

Таким чином, суд виходить із того, що мала місце позадоговірна поставка, оскільки товар відповідачем був отриманий.

Дані правовідносини за своєю суттю є разовими договорами поставки, оскільки однією із сторін угоди виступає постачальник (продавець), другою –отримувач (покупець); Відповідно до ч.1 ст.263 Господарського кодексу України, господарсько-торгівельною діяльністю є діяльність, що здійснюється суб»єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг. Ч.1 ст. 264 зазначає, що матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного так і придбаних у інших суб»єктів господарювання, здійснюється суб»єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу. Укладення разового договору поставки підтверджується видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи. Згідно приписів ч.1 ст. 665 ЦК України одна сторона (продавець) передає або зобов”язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов”язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму в розмірі, встановленому домовленістю, відповідно до ст. 632 ЦКУ. Моментом виконання обов”язку продавця передати товар покупцеві є накладна, яка є і доказом отримання останнім товару. Ст. 692 ЦК України покладає на покупця обов”язок оплатити товар після його прийняття. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплату товару. Ціна товару вказана у видаткових накладних і становить 73043,17грн.

Згідно частини 2 ст.509 ЦК України, зобов’язання виникають з підстав, вказаних у ст. 11 ЦК України, у тому числі з угод, передбачених законом, а також із угод, хоча і не передбачених законом, але не суперечних йому. Виникнення прав та обов’язків пов’язано з юридичними фактами, які підтверджують виникнення між сторонами правовідносин. Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, у силу яких ТзОВ „Слов”янка” виконав постачання товару, ТзОВ „Фреш” зобов’язалось провести оплату, при цьому строк оплати сторонами визначений не був.

26.11.2007року позивачем надіслано відповідачу вимогу № 134 про сплату боргу в сумі 69181,28грн., яка є предметом даного спору.

Відповідно ч.5 ст. 7 ГПК України підприємства та організації, що одержавли претензію, зобов’язані задовольнити обґрунтовані вимоги заявника. Ст. 530 ЦК України передбачає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов”язку не встановлений або визначений момент пред”явлення вимоги, вредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати обов"язок у семиденний строк від дня пред”явлення вимоги, якщо обов”язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Щодо клопотання позивача про збільшення розміру позовних вимог в зв’язку із нарахуванням інфляційних в розмірі 1462,00грн., суд відмовляє у її задоволенні в зв’язку із необґрунтованістю такого нарахування (відсутність розрахунку щодо нарахованих інфляційних, належної вимоги про сплати боргу, а відповідно і невизначеність моменту оплати боргу).

З огляду на викладене, позивач подав уточнений розрахунок позову про стягнення 68905,48грн.

Судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись ст. 49, п.1.1.ст.80, ст.ст. 82-84, 116 ГПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Фреш”, м.Львів, вул. Промислова, 53 () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Слов”янка”, м.Київ., вул. Алматинська, 8 оф.209 () 68905,43грн. основного боргу, 689,05грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В рештій частині позову провадження у справі припинити.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України

Суддя