ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2008 р.

№ 6/1336-НМ

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйов О. В. –головуючий

Фролова Г. М.

Полянський А. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Батальйону патрульної служби при УМВС України в Житомирській області

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 20.12.2007року

у справі

за позовом

№ 6/1336-НМ Господарського суду Житомирської області

Батальйону патрульної служби при УМВС України в Житомирській області

до

Тетерівської сільської ради

про

визнання нечинним рішення

за участю представників сторін:

від позивача:

не з'явилися

від відповідача:

не з'явилися

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.10.2007 року по справі № 6/1336-НМ (суддя Терлецька-Байдюк Н. Я.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 20.12.2007 року (головуючий суддя Гулова А. Г., судді Філіпова Т. Л., Щепанська Г. А.), відмовлено Батальйону патрульної служби при УМВС України в Житомирській області в позові про визнання нечинним рішення Тетерівської сільської ради четвертого сесії 5 скликання від 20.07.2006 року "Про надання згоди на прийняття земельної ділянки до земель запасу сільської ради". Рішення та постанови обгрунтовані тим, що позивач відмовився від земельної ділянки площею 3 га, що є юридичним фактом для припинення відносин оренди згідно із п. "а" ст. 141 Земельного кодексу України, оскаржене рішення прийняте відповідачем в межах своєї компетенції без порушень закону.

Не погоджуючись із зазначеними вище рішенням та постановою, позивач Батальйон патрульної служби при УМВС України в Житомирській області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду повністю, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В касаційній скарзі заявник стверджує про неповне з'ясування обставин справи, посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не наданий, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Представники сторін в судове засідання суду касаційної інстанції не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені заздалегідь належним чином. Враховуючи особливості розгляду справи в касаційній інстанції, передбачені ст. ст. 1115, 1117 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами без участі представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 02.12.2002 року між Окремим батальйоном патрульно-постової служби міліції УМВС України в Житомирській області та Тетерівською сільською радою було укладено договір оренди земельної ділянки, на підставі якого позивач отримав в оренду 17,102 га в межах с. Тетерівка для ведення підсобного сільського господарства терміном на 15 років.

05.07.2006 року командир Батальйону патрульної служби УМВС України в Житомирській області звернувся до голови Тетерівської сільської ради з листом № 164, в якому, посилаючись на низьку родючість землі на орендованій земельній ділянці, просив прийняти до земельного фонду сільської ради ділянку площею 3 га та надати земельну ділянку аналогічною площею в іншому місці з подальшим внесенням змін до умов договору оренди земельної ділянки.

Зазначене розцінено судами як відмова від земельної ділянки площею 3 га та пропозиція внести зміни до договору оренди.

Згідно з п. "а" ст. 141 ЗК України добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є юридичним фактом, що є підставою для припинення відносин оренди.

В подальшому, відповідач відповідно до повноважень, передбачених ст. 12 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", 20.07.2006 року прийняв рішення № 55, яким надав згоду на прийняття від позивача земельної ділянки площею 3 га до земель запасу Тетерівської сільської ради, що є підставою для внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 02.12.2002 року.

Відхиляючи доводи позивача, суд апеляційної інстанції встановив відсутність будь-яких порушень при прийнятті спірного рішення. Також апеляційний господарський суд дійшов висновку, що спірне рішення фактично не породжує для позивача будь-яких правових наслідків у вигляді припинення землекористування, оскільки сторонами у справі зміни до договору оренди земельної ділянки від 02.12.2002 року, який є документом, що підтверджує право землекористування позивача, не вносились. Спірним рішенням не припинялося право користування позивача, а лише надана згода на прийняття цієї ділянки до земель запасу.

Суд касаційної інстанції вважає, що приймаючи оскаржені позивачем рішення та постанову, суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм матеріального права, яке полягало в незастосуванні до спірних правовідносин норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Так, суди першої та апеляційної інстанції вірно зазначили, що згідно з п. "а" ст. 141 Земельного кодексу України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Порядок та правові наслідки добровільної відмови від права користування земельною ділянкою передбачені ст. 142 ЗК України, а саме: в частині 3 цієї статті зазначено, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Можливість прийняття інших рішень власником земельної ділянки не передбачена.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, висновок апеляційного господарського суду про те, спірне рішення свідчить тільки про згоду відповідача прийняти земельну ділянку площею 3 га до земель запасу і не припиняє права позивача на користування земельною ділянкою суперечить нормі матеріального права –ч. 4 ст. 142 ЗК України.

З огляду на викладене вище, невірним є і висновок про те, що при прийнятті спірного рішення не встановлено будь-яких порушень закону. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України, суд повинен був встановити, відповідно до якого нормативного акта прийняте оспорюване позивачем рішення відповідача.

Крім того, судами не враховано, що право користування земельною ділянкою може бути як постійним (ст. 92 ЗК України), так і строковим (ст. 93 ЗК України).

Оскільки судами встановлено, що позивач користується земельною ділянкою на підставі договору оренди земельної ділянки, до спірних правовідносин слід було застосувати спеціальні норми матеріального права, якими в даному випадку є норми Закону України "Про оренду землі", зокрема, ст. 30 "Зміна умов договору оренди землі".

Відповідно до положень статті 30 Закону України "Про оренду землі" зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін (ч. 1); у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ч. 2).

Відхиляючи доводи позивача про порушення спірним рішенням відповідача його прав, суди не витребували та не дослідили докази про можливість такого порушення. Зокрема, судами не встановлено, як виконане спірне рішення відповідача, які правові наслідки воно потягло.

Оскільки збирання доказів, їх оцінка та встановлення фактичних обставин справи не входить до компетенції суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає, що прийняті у справі рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати викладене, застосувати до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, на підставі допустимих доказів встановити обставини, необхідні для з'ясування правомірності поведінки відповідача при прийнятті оспореного рішення та вирішити спір відповідно до законодавства.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Батальйону патрульної служби при УМВС України в Житомирській області задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 20.12.2007 року по справі № 6/1336-НМ Господарського суду Житомирської області та рішення Господарського суду Житомирської області від 18.10.2007 року по справі № 6/1336-НМ скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя                     О. В. Муравйов

Судді           А. Г. Полянський

Г. М. Фролова