ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 р.

№ 4/127

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг його Кіровоградської філії, м. Кіровоград,

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.08.2007

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2007

зі справи № 4/127

за позовом відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг його Кіровоградської філії (далі –Товариство)

до казенного підприємства "Кіровоградгеологія" в особі Геологорозвідувальної експедиції № 37 (далі - Підприємство), м. Кіровоград,

про врегулювання розбіжностей по переддоговірному спору,

за участю представників сторін:

позивача – Гудзеватої Н.М., Ручкової М.А.,

відповідача –не з’явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Кіровоградської області з позовом про врегулювання розбіжностей за договором від 01.02.2007 № 1050 про взаємоз'єднання телекомунікаційних мереж Товариства і Підприємства (далі –Договір № 1), прийняття та затвердження умов Договору № 1 разом з додатком № 3 в редакції Товариства.

Рішенням названого суду від 28.08.2007 (суддя Хилько Ю.І.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2007 (колегія суддів у складі: Кузнецова І.Л. –головуючий суддя, судді Чимбар Л.О., Верхогляд Т.А.), у позові відмовлено. Прийняті судові рішення мотивовано безпідставністю вимог позивача щодо судового врегулювання розбіжностей за Договором № 1 шляхом прийняття і затвердження його умов разом з додатком № 3 в редакції Товариства.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати через неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підприємство подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило судові рішення зі справи залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Підприємством заявлено клопотання про відкладення розгляду касаційної скарги Товариства, яке касаційною інстанцією відхилено через відсутність належних підстав для його задоволення.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників позивача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що:

- 05.03.2007 позивач на виконання наказу голови правління Товариства від 28.12.2004 № 541 "Про введення в дію зразкової форми договору "Про взаємоз'єднання телекомунікаційної мережі ВАТ "Укртелеком" запропонував відповідачеві переукласти договір від 13.01.2006 № 1050 про взаємовідносини підприємства зв'язку і власників відомчих телефонних мереж через необхідність приведення умов договору від 13.01.2006 у відповідність до нормативних актів у галузі телекомунікацій та оновлення розрахунку вартості телекомунікаційних послуг згідно з новими тарифами та направив проект Договору № 1 на розгляд відповідачеві (т. 1, а.с. 17, 36);

- листом від 05.04.2007 № 513/19-1 позивач повідомив відповідача про неприйняття ним пунктів Договору № 1 (пункти 1.1, 2.1.4, 2.1.2, 2.4.5, 2.4.13, 2.1.9, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.6, 3.7, 3.8, 3.9, 4.4, 4.5, 4.6, 4.7, 4.8, 4.9, 6.3, 9.3) і розрахунку додатку № 3 у редакції відповідача та запропонував відповідачу надати письмову згоду на передачу матеріалів до суду (т. 1, а.с. 34);

- Підприємство відмовило у наданні згоди на звернення до суду з приводу узгодження наявних розбіжностей, пославшись на чинність укладеного сторонами договору від 13.01.2006 № 1050, що підтверджується листом від 06.04.2007 № 2/386 (т.1, а.с.35);

- згідно з ліцензією Державного комітету зв'язку та інформатизації України серії від 12.10.1999 ВД № 002219 (бланк замінено на бланк нового зразка серії АА № 720158, далі –Ліцензія) Підприємство має право надавати послуги місцевого телефонного зв'язку в мережах зв'язку подвійного призначення (т.1 а.с. 77);

- термін дії Ліцензії - 12.10.2009;

- при наданні послуг електрозв'язку відповідач використовував номерний ресурс ємністю 2,5 тис. номерів за індексами 306ХХХ, 307ХХХ, 308ХХХ - 3084ХХ, наданий розпорядженням Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 10.12.2003 № 382 (т. 2, а.с. 119);

- 28.04.2007 відповідач переоформив розпорядження та отримав від Національної комісії з питань регулювання зв'язку України дозвіл на використання номерного ресурсу ємністю 2,1 тис. номерів з індексами 306ХХХ, 307ХХХ, 3080ХХ (т. 2, а.с. 198);

- Підприємство є оператором відомчої телекомунікаційної мережі, що підтверджується Ліцензією;

- за договором про взаємовідносини підприємства зв'язку і власників відомчих телефонних мереж від 13.01.2006 № 1050 (далі –Договір № 2) здійснюється з'єднання телекомунікаційних мереж позивача та відповідача через виділені позивачем точки включення з'єднувальних ліній (т. 1 , а.с. 78-80);

- при взаємоз'єднанні відповідач користується з'єднувальними лініями позивача, за що сплачує останньому відповідну плату, розмір якої визначено в додатку № 3 до Договору № 2;

- за договором про надання послуг електрозв'язку від 03.05.2006 № 1050 (далі –Договір № 3) відповідач отримує послуги місцевого, міжміського та міжнародного телефонного зв'язку як звичайний споживач (т.2, а.с. 17-24);

- абоненти відповідача отримують послуги місцевого телефонного зв'язку на підставі укладених ними з відповідачем договорів на надання послуг електрозв'язку, а послуги міжміського, міжнародного телефонного зв'язку - на підставі відповідних договорів, укладених ними з Товариством;

- різниця чинних Договорів №№ 2, 3 із спірним Договором № 1 лише в тому, що спірним договором врегульовано одночасно правовідносини з надання міжміського, міжнародного телефонного зв'язку та послуги з доступу до мереж операторів рухомого (мобільного) зв'язку як відповідачу, так і його абонентам;

- наказом Товариства від 28.12.2004 № 541 затверджено зразкову форму договору про взаємоз'єднання телекомунікаційної мережі Товариства з телекомунікаційною мережею споживача (далі - Договір про взаємоз'єднання), яку може бути змінено в порядку, встановленому пунктами 2 та 3 цього наказу;

- Договір № 1 за своїм фактичним змістом не є публічним договором або договором приєднання;

- пунктами 3.1 та 3.2 зразкової форми Договору про взаємоз'єднання, встановлено плату, зокрема, за користування з'єднувальними лініями;

- згідно з наказом Товариства від 16.01.07 № 20 внесено зміни до зразкової форми Договору про взаємоз'єднання: плату за користування з'єднувальними лініями визначено як плату за користування місцевою телефонною мережею Товариства; в зв'язку з цим змінено й додаток № 3 (розрахунок вартості мережних ресурсів, що надаються Товариством) до зразкової форми договору (т. 1, а.с. 43-44, 26);

- телекомунікаційні лінії позивача і відповідача з'єднано ще до укладення діючого Договору № 2;

- позивачем плата за організацію з'єднувальних ліній за Договором № 1 не визначається;

- Договором № 2 врегульовано з'єднання телекомунікаційних ліній через виділені точки підключення, надання в оренду з'єднувальних ліній позивача;

- Договором № 3 врегульовано надання послуг міжміського, міжнародного телефонного зв'язку, послуг доступу до мереж операторів рухомого (мобільного) зв'язку;

- предмет Договору № 2 та предмет Договору № 3 у своїй сукупності становлять предмет спірного договору;

- у разі укладання спірного Договору № 1 виникне подвійне регулювання одних й тих самих правовідносин між сторонами (за відсутності підстав для втрати чинності Договорами №№ 2, 3).

Причиною виникнення спору зі справи стало намагання Товариства в судовому порядку врегулювати розбіжності за Договором № 1.

Відповідно до частин першої та шостої статті 179 Господарського кодексу України (далі –ГК України) майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями; суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Частинами третьою та четвертою статті 179 ГК України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування; при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Згідно з частиною першою статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до частини п’ятої статті 181 ГК України сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Згідно з частиною сьомою цієї ж статті, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Згідно з пунктом 2 Правил взаємодії місцевих телефонних мереж загального користування з місцевими телефонними мережами відомств та інших власників, затверджених наказом Головного управління з питань радіочастот при Кабінеті Міністрів України від 05.09.1995 № 39 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19.09.1995 за № 336/872, для задоволення власних потреб юридичні та фізичні особи можуть створювати місцеві телефонні мережі відомств та інших власників (далі - відомчі телефонні мережі). Відомчі телефонні мережі, які надають послуги зв'язку на умовах ліцензування іншим підприємствам, установам, організаціям та громадянам, відносяться до телефонних мереж подвійного призначення.

Отже, приписи пункту 1.4 Правил взаємоз'єднання телекомунікаційних мереж загального користування, затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України від 08.12.2005 № 155 і зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 27.01.2006 за № 71/11945, не поширюється на взаємоз'єднання з відомчими мережами.

За таких обставин попередні судові інстанції, встановивши, що спірні питання на час вирішення даного судового спору між сторонами регулюються діючими Договорами № 2 і № 3, до яких у встановленому порядку зміни не вносилися (не вносяться), дійшли обґрунтованого висновку щодо необхідності відмови в задоволенні позову Товариства.

Касаційна інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів зі справи відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 28.08.2007 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.11.2007 зі справи № 4/127 залишити без змін, а касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру телекомунікаційних послуг його Кіровоградської філії –без задоволення.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов