ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

31 січня 2008 р.                                                              Справа № 17/234

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

позивача - Хаблюк М.С., голова правління;

відповідача - Жулканич Т.М., представник за довіреністю

розглянув справу за позовом колективного підприємства „Райагробуд”, смт. В. Березний (далі –КП „Райагробуд”) до управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі, смт. В. Березний (далі –управління ПФУ) про скасування рішень про застосування фінансових санкцій.

Позивач звернувся з наведеними вимогами, а представник його наполягає на їх задоволенні, вважаючи незаконними рішення відповідача від 7.11.07 №№ 185, 186 про застосування до КП „Райагробуд” фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату страхових внесків.

Позивач вважає, що страхові внески підлягають сплаті підприємством одночасно з отриманням коштів на оплату заробітної плати працівників підприємства. Оскільки у даному випадку заробітна плата за період з січня 2004р. по серпень 2007р. нарахована, однак не виплачена працівникам, тому, на думку позивача, підстав для винесення оспорюваних рішень не було, їх належить скасувати.

При цьому, позивач як на нормативне обгрунтування свої позиції щодо настання строку сплати внесків одночасно із здійсненням фактичної виплати заробітної плати, посилається на приписи ч. 6 п. 6 ст. 20 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі –Закон № 1058), ст. 2 Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” (далі –Закон № 400), ст. 4.4.1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (далі –Закон № 2181).

Зазначає, що аналогічний спір між даними сторонами був предметом розгляду судом у межах справи № 8/83 і вирішений на користь позивача відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 17.10.06р., копія якої долучена до матеріалів справи.

Відповідач письмовими поясненнями та його представник у ході судового засідання заперечує проти позову. Вважає оспорювані рішення законними та обґрунтованими, оскільки фінансові санкції за цими рішеннями застосовані до позивача за несплату страхових внесків з нарахованих сум заробітної плати, не заперечуючи, при цьому, що позивачем не здійснено виплати нарахованих сум заробітної плати.

Відповідач, посилаючись на п. 6 ст. 20 Закону № 1058, вважає, що страхові внески, нараховані за відповідний базовий період, сплачуються до Пенсійного фонду із сум нарахованої заробітної плати, незалежно від її фактичної виплати, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення відповідного базового періоду, яким є календарний місяць.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно, повно та об’єктивно розглянувши в судовому процесі всі обставин справи в їх сукупності та керуючись законом, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

При цьому суд виходив з наступного.

Спірні відносини сторін у даній справі          виникли з правовідносин позивача як територіального управління Пенсійного фонду України, що є центральним органом виконавчої влади, який здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків та відповідача як страхувальника - роботодавця, юридичної особи, суб’єкта підприємницької діяльності, який використовує працю фізичних осіб з питань сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період з січня 2004р. по серпень 2007р.

Відповідно до приписів ст. 5 Закону № 1058, який набрав чинності з 1.01.2004р., сфера дії цього Закону поширюється на регулювання відносин, що виникають між суб’єктами системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, платники страхових внесків, їх права та обов’язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до приписів підп.1 п. 8 Прикінцевих положень Закону № 1058 страхові внески, що перераховуються до Пенсійного фонду, сплачуються страхувальниками на умовах і в порядку визначених цим Законом, та в розмірах, передбачених Законом № 400 для відповідних платників збору.

Таким чином, до спірних відносин сторін як суб’єктів системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, що виникли за період з січня 2004р. по серпень 2007р., в частині визначення умов та порядку сплати страхових внесків, в тому числі, щодо встановлення та настання строків сплати страхових внесків з приводу чого виник даний спір, належить застосовувати Закон № 1058.

В силу наведених приписів Закону № 1058 судом не приймається посилання позивача на правомірність застосування до спірних відносин Законів №№ 400, 2181. Не може вважатися аналогічним даним спірним відносинам, як наполягає позивач, спір між сторонами у межах справи № 8/83, що вирішений судом на користь позивача, оскільки спірні правовідносини, що були предметом розгляду у зазначеній справі, виникли у 2002-2003рр. і відповідно регулювалися приписами чинного на той час законодавства.

Законом № 1058 визначено страхові внески як кошти, що сплачуються на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, встановлено порядок їх нарахування, обчислення та сплати; відповідальність у сфері цього страхування.

Так, за приписами ст.ст. 19, 20 Закону № 1058 страхувальники зобов’язані:

- нараховувати страхові внески на суми фактичних витрат на оплату праці працівників, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також незалежно від того чи були зазначені суми фактично виплачені після їх нарахування до сплати;

- сплачувати страхові внески нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для страхувальників, яким є відповідач - колективне підприємство, - є календарний місяць.

Страхові внески сплачуються незалежно від фінансового стану платника внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 Закону № 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або своєчасно не сплачені страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків –недоїмкою –і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій .

За приписами цієї ж статті територіальні органи Пенсійного фонду наділені повноваженнями пред’являти страхувальникам вимоги про сплату недоїмки, які є виконавчими документами. За рахунок сум, що надходять від страхувальника або державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій в порядку календарної черговості їх виникнення.

Відповідно до ч. 9 цієї ж статті територіальні органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників фінансові санкції. Зокрема, за несплату або несвоєчасну сплату страхувальниками страхових внесків накладається штраф, залежно від строку затримки платежу у встановлених розмірах відсотків своєчасно не сплачених сум. Одночасно на суми своєчасно не сплачених страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.

Про нарахування пені та накладення штрафів посадові особи територіальних органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення та надсилають їх страхувальникам на протязі трьох днів. Рішення підлягають виконанню страхувальниками протягом десяти днів з дня одержання. У цей же строк страхувальники мають право оскаржити рішення до вищого органу Пенсійного фонду або у судовому порядку.

Матеріалами даної справи встановлено та не заперечується сторонами, що у період з січня 2004р. по липень 2007р. позивач здійснював нарахування страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на суми нарахованої заробітної плати працівників підприємства, подавав відповідні розрахунки до управління ПФУ, однак не здійснював оплату праці працівників підприємства та не сплачував нараховані страхові внески.

Нараховані, але не сплачені позивачем за зазначений період страхові внески за змістом наведених норм Закону № 1058 є недоїмкою позивача, з вимогами про стягнення якої відповідач на протязі цього ж періоду звертався у встановленому порядку до органів ДВС.

29.10.2007р. після реалізації у межах виконавчого провадження нерухомого майна позивача органами ДВС зараховано на рахунок управління ПФУ суми страхових внесків, нарахованих за період з січня 2004р. по липень 2007р.

Позивач 7.11.2007р. прийняв оспорювані рішення №№ 185, 186 „Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені”, згідно яких за несвоєчасну сплату сум страхових внесків відповідно за періоди з 22.03.04 по 29.10.07 та з 20.08.07 по 29.10.07 позивачеві нараховано суми штрафу 11934, 86 грн., 56, 03 грн. та пені 17581, 00 грн., 19, 71 грн., які є правомірними з огляду на наведені фактичні обставини справи.

Посилання позивача на невиплату працівникам підприємства нарахованої суми заробітної плати як на правомірну підставу несплати страхових внесків нарахованих на ці суми, а відтак –твердження про неправомірність застосування до нього санкцій за оспорюваними рішенням не ґрунтується на законі, тому судом не приймається до уваги.

За приписами ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про протиправність рішень, дій або бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідачем у даній справі як суб’єктом владних повноважень доведено наявність фактичних обставин та законних підстав, якими обґрунтовано прийняття оспорюваних рішень про застосування штрафних санкцій до позивача.

За наведеного відсутні підстави для скасування оспорюваних рішень позивача, тому у задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, ст.ст. 2, 3, 11, 71, 86, 94, 158-163, п.7 розділу УІІ Кодексу адміністративного судочинства України,

суд постановив:

1.          У позові відмовити.

Дана постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку ст. 186 цього ж кодексу до Львівського апеляційного господарського суду шляхом подання відповідної заяви протягом 10-ти днів з дня складення постанови у повному обсязі та апеляційної скарги протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова у повному обсязі виготовлена 11.02.08.

Суддя Ушак І.Г.