КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.10.08 р.          № 25/118-А

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Дзюбка П.О.

суддів:                                         Дикунської С.Я.

Сотнікова С.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача:Оверко І.І. – довіреність № 1324/9/10-209 від 29.01.2008р.

від відповідача1:не з’явився

від відповідача2:не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

на постанову Господарського суду м.Києва від 17.07.2006

у справі № 25/118-А (Морозов С.М.)

за позовом                               Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Аркор"

Товариство з обмеженою відповідальністю "Квім"

про                                                  визнання недійсними господарського зобов"язання та стягнення 29997432,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м. Києва від 17.07.06 року відмовлено в задоволенні позову ДПІ у Печерському районі м. Києва (далі - позивач) до ТОВ “Аркор” (далі – відповідач1) та ТОВ “Квім” (далі – відповідач2) про визнання недійсним господарського зобов’язання та стягнення 29 997 432,00 грн.

Не погоджуючись з винесеною постановою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати, постановити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання апеляційної інстанції не з’явились представники відповідача1 та відповідача2, причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи, що в матеріалах справи є докази (поштові повідомлення) належного повідомлення сторін про час та місце розгляду апеляційної скарги колегія суддів, порадившись, ухвалила розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників відповідача1 та відповідача2.

Апеляційний суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, всебічно та об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, встановив, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову місцевого господарського суду скасувати з таких мотивів:

Суд першої інстанції встановив, що між відповідачем1 та відповідачем2 01.02.2005 р. було укладено договір №502-01 (далі - Договір), згідно якого відповідач2 продає, а відповідач1 купує товар – сорбент біоактивний вуглецевий на основі рослинної сировини, згідно ТУ У 24.6-1-2004, марка СБУРС-2М. Прова власності на товар виникає у покупця з моменту підписання ним накладних на отримання товару (п.1.2 Договору).

Виконання угоди підтверджується виписаними відповідачем2 видатковою накладною від 15.03.2005 р., податкову накладною № 1 від 15.03.2005 р. на суму 29 997 432,00 грн. (в тому числі ПДВ – 4 999 572,00 грн.), актом прийому-передачи товару №1 від 15.03.2005 р., розрахунки в свою чергу підтверджені виписками банку від 12.05.2005р., від 19.05.2005 р., від 02.06.2005 р.. Поставка товару підтверджується товаро-транспортною накладною від 12.03.2005 р. №2ААЦ.

Згідно паспорта якості на сорбент біоактивний вуглецевий на основі рослинної сировини, виробником зазначеного товару є Інститут сорбції та проблем ендоекології НАН України (далі - Інститут). Дата виготовлення товару 10.03.2005 р.

Згідно листа Інституту від 19.05.2006 р. №290-15/272 дана установа не займається виготовленням, випуском та реалізацією товарної продукції, а може наробляти лише дослідні або експериментальні зразки продукції. Сорбент в кількості 58 960 кг було нароблено Інститутом як дослідні зразки, а не продукцію або товар, за що ТОВ “Квім” сплатило Інституту 25 375 грн. в т.ч. ПДВ - 4229,17 грн.

Тобто, фактично сорбент біоактивний вуглецевий на основі рослинної сировини згідно ТУ У 24.6-1-2004 як товар не виготовлявся, була здійснена лише наробка дослідних зразків такого сорбенту.

Таким чином, ТОВ “Квім” придбано дослідні зразки сорбенту, а в подальшому реалізовано їх як товар ТОВ “Аркор” на суму 29 997 432 грн. та видана податкова накладна від 15.03.05 р.

ДПІ у Печерському районі м. Києві встановлено, що згідно податкової звітності за І квартал 2005 року Інститутом сорбції та проблем ендоекології НАН України, оподатковувані операції не здійснювались, крім того Інститут сорбцій та проблем ендоекології НАН України виключено з Реєстру платників ПДВ 03.12.2002 р., що підтверджується листом ДПІ у Святошинському районі м. Києва №3579/7/15-325 від 25.06.2005 р. (т.1, а.с.17).

За таких обставин справи судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту безтоварності спірної угоди, однак з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується та вважає, що місцевим господарським судом неповно з’ясовано обставини справи, що мають значення для справи, визнано встановленими обставини, які є недоведеними належним чином та мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи тому є підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно п. 7.1. ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 вказаного Закону податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Так на підставі податкової накладної від 15.03.2005 р. №1, виданої ТОВ “Квім”, ТОВ “Аркор” отримало право в березні 2005 року на податковий кредит з податку на додану вартість в сумі 4999572, 00 грн.

ТОВ "Квім" придбано у ПП "ТМ-Сервіс" сировину, на основі якої Інститутом сорбції та проблем ендоекології НАН України здійснено наробку дослідних зразків сорбенту біоактивного вуглецевого на основі рослинної сировини в кількості 58960 кг згідно договору від 07.12.2004 р. №60/2004 на створення науково-технічної продукції.

Як вже зазначалось вище, Інститут не займається виготовленням, випуском та реалізацією товарної продукції, а може наробляти лише дослідні або експериментальні зразки продукції. Сорбент в кількості 58 960 кг було нароблено Інститутом як дослідні зразки, а не продукцію або товар.

Отже, судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги даного факту та того, що фактично сорбент біоактивний вуглецевий на основі рослинної сировини як товар не виготовлявся, а була здійснена лише наробка дослідних зразків такого сорбенту.

Таким чином, ТОВ "Квім" придбано дослідні зразки сорбенту, а в подальшому реалізовало їх як товар ТОВ "Аркор" на суму 29 997 432 грн. та видана податкова накладна від 15.03.05 р.

Податкова накладна є звітним і одночасно розрахунковим документом, тому свідоме внесення до неї неправдивих даних стосовно опису (номенклатури) товарів є порушенням пп. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Окрім того, судом не досліджено факту проведення розрахунків між відповідачами за спірним договором.

В оскаржуваній постанові суд зазначає, що розрахунки між сторонами за угодою підтверджені виписками банку від 12.05.2005, від 19.05.2005 р., від 02.06.2005 р., хоча виписки з банку відсутні в матеріалах справи.

Суд не звернув увагу на фактичну несплату ТОВ "Квім" податкових зобов'язань за договором у розмірі 4 999572,00 грн.

За березень 2005 року ТОВ "Квім" подано до ДПІ у Печерському районі м. Києва декларацію по ПДВ з нульовими показниками, таким чином, відповідач-2 у відповідний звітний період не задекларував в податковій звітності господарську операцію на 29997432,00 грн.

Стверджуючи про те, що відповідачем2 сплачено податки за спірною угодою, суд виходив з того, що ТОВ "Квім" подано в травні 2005 року уточнюючу декларацію за лютий 2005 року, в якій задекларовано податкові зобов'язання з ПДВ в сумі 4999572,00 грн. Однак судом проігноровано той факт, що в цій же уточнюючій декларації підприємство перекриває свої податкові зобов'язання незаконно сформованим податковим кредитом на суму 4993028,00 грн., таким чином ухиляючись від сплати податків.

Згідно п.6 Постанови пленуму Верховного суду України від 28.04.78р. №3 (в редакції Постанови пленуму ВСУ від 25.05.98р. №15) до угод, які укладені з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто порушують основні принципи існуючого суспільного ладу, зокрема належать угоди, спрямовані на "...приховування фізичними та юридичними особами, від оподаткування доходів".

Вищевикладене свідчить про те, що господарські зобов'язання за договором купівлі-продажу від 01.02.2005 року №502-01, вчинені з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства.

Позивачем надано докази на підтвердження того, що ТОВ "КВІМ" за березень 2005 року податок на додану вартість до бюджету не сплачувало. Згідно виписки з облікової картки платника податку на додану вартість ТОВ "Аркор" протягом 2005 року обліковується податковий борг в сумі 503 409, 44 грн.

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Ст. 208 вказаного кодексу передбачено, що якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Таким чином при винесені постанови судом першої інстанції було порушено ст. ст. 207, 208 Господарського кодексу України та неповно досліджено суттєві обставини справи.

Отже, постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме є необгрунтованою та незаконною, оскільки прийнята з порушенням норм матеріально права та за неповного дослідження всіх обставин справи.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд повинен з’ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних юридичних наслідків.

Тому колегія суддів з висновками, викладеними в оскаржуваній постанові не погоджується і вважає, що господарським судом першої інстанції не повно з’ясовано обставини, що мали значення для справи, не дано належної оцінки доказам, не доведено обставини, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, що спричинило винесення помилкової постанови.

Апеляційний суд вважає, що доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки господарського суду першої інстанції, а тому є підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду.

Отже, колегія суддів задовольняє апеляційну скаргу позивача, скасовує постанову суду першої інстанції і приймає нову постанову, якою задовольняє позов повністю.

З огляду на викладене вище та керуючись 195, 196,198, 202, 205, 207, 209 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ДПІ у Печерському районі м. Києва на постанову Господарського суду міста Києва від 17.07.06 року у справі № 25/118-а задовільнити повністю.

2.Постанову Господарського суду міста Києва від 17.07.06 року у справі № 25/118-а скасувати.

3. Прийняти нову постанову, якою в позовні вимоги ДПІ у Печерському районі м. Києва задовільнити повністю.

4. Визнати недійсним податкові зобов’язання за договором купівлі продажу від 01.02.2005 р. №502-01, укладеним між ТОВ “Аркор” та ТОВ “Квім”.

5. Зобов’язати ТОВ “Квім” повернути ТОВ “Аркор” грошові кошти в сумі 29997432,00 грн., отримані за договором купівлі продажу від 01.02.2005 р. №502-01.

Стягнути з ТОВ “Аркор” в дохід Державного бюджету України вартість товару, отриманого за договором купівлі продажу від 01.02.2005 р. №502-01 в сумі 29997432,00грн..

6.Матеріали справи № 25/118-а повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її виготовлення в повному обсязі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя          Дзюбко П.О.

Судді

Дикунська С.Я.

Сотніков С.В.