ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24.01.08

Справа № 9/741-07.

За
позовом: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.
Лебедин, Сумська область

До
відповідача: Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2, м.
Лебедин, Сумська область

Про
визнання права власності на частину будинку і виділення частини будинку у
постійне користування

Суддя    О.Ю. Соп'яненко

При
секретарі судового засідання Петен Я.Л.

За
участю представників сторін:

Від
позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_3

Від
відповідача -  ОСОБА_4

Суть
спору: позивач просить суд визнати за ним право власності на 26,32/100 частини
відкритої галереї площею 19,8 м2  або
довжиною 7 м 47 см, що прилягає до належної позивачу частини будівлі першого
поверху по вул. Леніна у м. Лебедині, Сумської області; виділити у постійне
користування частину відкритої галереї першого поверху будівлі № 7 по вул.
Леніна у м. Лебедині, площею 19,8 м2 або довжиною 7 м 47 см; стягнути на її
користь судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: 102 грн. витрат
по сплаті держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 348 грн. 80 коп. за проведення будівельно-технічної
експертизи та 500 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

Відповідач
подав відзив на позовну заяву від 12.12.2007 року, в якому проти позовних вимог
заперечує, в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач
подав клопотання від 24.12.07р. про зупинення провадження у справі згідно ст.
79 ГПК України до розгляду Харківським апеляційним господарським судом
пов'язаної справи № 3/365-07, але в судовому засіданні 24.01.2008 року
відмовився від поданого ним клопотання.

Ухвалою
заступника голови господарського суду Сумської області від 29.12.2007 р. була
розглянута та залишена без задоволення заява позивача про відвід судді Лущик
М.С., справа передана на розгляд судді Соп'яненко О.Ю.

В
судовому засіданні 24.01.2008 р. оголошені вступна та резолютивна частини
рішення по справі.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Товариство
з обмеженою відповідальністю Побутове підприємство «Битовик» зареєстроване
розпорядженням голови Лебединської районної державної адміністрації № 124 від
15.05.1997р. Засновниками вказаного товариства виступили 19 фізичних осіб.

У
вересні 2006р. ОСОБА_1 було виключено зі складу учасників товариства на
підставі її заяви про вихід та виділено частину приміщення (ухвала Лебединого
районного суду від 15.11.2005р.), а ухвалою Лебединого районного суду від
04.04.2006р. було роз'яснено ухвалу від 15.11.2005р. та деталізовано належні
частини приміщення сторонам, пропорційно часток у статутному капіталі ТОВ ПП
«Битовик».

У
відповідності з вказаною ухвалою Лебединого районного суду ОСОБА_1 виділялися
кімнати на першому та другому поверхах в приміщенні, яке розташоване за
адресою: м. Лебедин, вул. Леніна, 7, а також гараж під літерою «В» площею 31,3
кв. м., частина гаража під літерою «Б» та половину підвалу площею 28.9 кв. м.

ТОВ
ПП «Битовик» виділялися також  кімнати на
першому та другому поверхах в приміщенні, що розташоване за адресою: м.
Лебедин, вул. Леніна, 7, та інша половина підвалу площею 28.9 кв.м., а також
виділялася частина металевого гаража під літерою «Б» площею 128,8 кв.м.

Згідно
ч. 1 ст. 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між
ними.

Таким
чином, приміщення, що були у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ТОВ
«Битовик» у будинку № 7 по вул. Леніна в м. Лебедин були поділені в натурі між
співвласниками, тобто між ОСОБА_1 та ТОВ «Битовик», за домовленістю між ними,
яка зафіксована мировою угодою, затвердженою судом.

У
відповідності до ч. 2 ст. 367 Цивільного кодексу України у разі поділу
спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього
припиняється.

Тобто,
після затвердження Лебединським районним судом 04.04.2006р. згаданої вище
мирової угоди у ОСОБА_1 виникло право приватної власності на певні приміщення у
будинку № 7 Леніна в м. Лебедин , які зазначені в мировій угоді та ухвалі.

Відповідно
до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2006 р. та Витягу
про реєстрацію права власності на майно № 10742205 позивачці належить 26/100
частин нежитлової будівлі у м. Лебедин, вул. Леніна,7.

04.09.2006 року до Статуту ТОВ “Битовик”
були внесені зміни, згідно яких єдиним учасником  товариства став ОСОБА_2.

08.09.2006 року ОСОБА_2. як єдиний
учасник ТОВ “Битовик” прийняв рішення
про ліквідацію ТОВ “Битовик”, а 13.03.2007 року проведена державна
реєстрація припинення юридичної особи ТОВ “Битовик”.

Відповідно
до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього
свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам
(злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного
реєстру запису про її припинення.

Майно,
активи ліквідованого підприємства перейшли до відповідача відповідно з нормою
ст. 111 ЦК України, якою передбачено, що майно юридичної особи, яке залишилося
після задоволення вимог кредиторів, передається її учасникам.

Відповідачу
згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.05.2007 р.
належить 74/100 частин нежитлової будівлі в м. Лебедин, вул. Леніна,7, а саме:
частина будівлі літ. «А» площею 328,7 кв.м., гараж літ. «Б», Ѕ частина підвалу.

Відповідно
до ч. 2 ст. 35 ГПК  України факти,
встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Рішенням
господарського суду Сумської області від 13.09.2007 р., яке набрало законної
сили, у справі № 3/365-07 встановлено, що лише
після 13 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли  правовідносини щодо спільної сумісної  власності без
визначення часток кожного з них у праві
власності  на ті приміщення, які
не були  поділені  мировою угодою та ухвалою Лебединського
районного суду від 04.04.2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ “Битовик” за домовленістю
між ними і  були залишені в загальному
користуванні .

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Серед
приміщень, які були поділені між ОСОБА_1 та ТОВ “Битовик”, та серед приміщень,
які були  залишені в загальному
користуванні  ОСОБА_1 та ТОВ “Битовик”
(відповідно до ухвали Лебединського райсуду від 04.04.2006 року) не зазначена
відкрита галерея першого поверху. Тобто, жодної домовленості  щодо розподілу цього майна чи щодо
залишення  його в загальному користуванні
- не було.

Зважаючи на вищевикладене, галерея
залишилась після розподілу у власності ТОВ “Битовик”, оскільки між ОСОБА_1
та  ТОВ “Битовик” вона не виділялась у
власність ОСОБА_1 і не залишалась в загальному користуванні.

Оскільки майно юридичної особи ТОВ
“Битовик”, яке залишалося за ним на праві власності на момент  ліквідації, перейшло до єдиного на той час
учасника товариства - ОСОБА_2, то і право власності на галерею перейшло до
ОСОБА_2

Виходячи з викладеного, вимоги позивача
про визнання права власності на 26,32/100 частини відкритої галереї не
підлягають задоволенню.

Враховуючи,
що відкрита галерея будівлі по вул. Леніна,7 у м. Лебедин не є власністю
позивача, користування нею можливе лише на підставі укладеного із власником
галереї договору (наприклад, найму (оренди) або в порядку, передбаченому гл. 32
ЦК України щодо права користування чужим майном, яке відповідно до ч. 1 ст. 402
ЦК України можливе за наявності договору, закону чи рішення суду.

Вимога
позивача про виділення їй у постійне користування частини відкритої галереї
першого поверху площею 19,8 кв.м. або довжиною 7 м 47 см не підлягає
задоволенню, оскільки не відповідає способам захисту цивільних прав та
інтересів, передбаченим ст. 16 ЦК України.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, але позивач,
з урахуванням всіх обставин справи, не подав суду належних доказів, які б
обўєктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського  процесуального  кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позову - відмовити.

Суддя
О.Ю.
Соп'яненко

Повний
текст рішення підписано   01.02.08 р.