ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.04.2008

Справа №2-29/466-2008А

За позовом – Державного підприємства видавництво «Таврида», м. Сімферополь.

До відповідача – Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м.Сімферополя, м. Сімферополь.

Про визнання нечинним рішення.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача - Абхаірова Е.Ш., довіреність № б/н від 03.01.08, представник.

Від відповідача - Скрильова О.В., довіреність № 9869/09-5 від 18.12.07р., гол. спеціаліст - ю/к.

Суть спору: Державне підприємство видавництво «Таврида» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідача – Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя про визнання нечинним рішення № 1032 від 13.12.2007р. про застосування фінансових санкцій та нарахування пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем нараховані штрафні санкції в період дії мораторію передбаченого п.4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», та таке нарахування суперечить вказаній нормі. Позивач вважає, що відповідачем помилково нарахована недоїмка, пеня та санкції, оскільки відповідач самостійно змінював призначення платежів позивача в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Відповідач у запереченнях на позов посилається на те, що підстави для задоволення позову відсутності.

11.04.2008р. позивач подав суду клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття Вищім адміністративним судом України рішення по справі № 2-24/16047-2006А про скасування рішень.

Клопотання мотивовано тим, що ця справа пов’язана з справою № 2-24/16047-2006А.

Однак суд вказане клопотання залишив без задоволення, у зв’язку з необґрунтованістю, оскільки суд не вбачає фактів, що свідчать про неможливість розгляду цієї справи до вирішення Вищім адміністративним судом справи № 2-24/16047-2006А.

Після з’ясування усіх обставин справи та перевірки їх доказами, суд перейшов до судових дебатів, після закінчення яких віддалявся до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши сторін, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополя Автономної Республіки Крим як платник внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (реєстраційний номер - 15-01-0094).

Частина 3 ст. 15 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058—IV) страхувальники набувають статусу платників страхових внесків з дня їх реєстрації в територіальному органі Пенсійного фонду.

Згідно п.6 ч.2 ст.17 Закону № 1058-ІV страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону № 1058-ІV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Згідно ч. 12 ст. 20 Закону № 1058-ІV страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону № 1058-ІV за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі: 10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно; 20 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно; 50 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів. Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу. При цьому Закон № 1058-ІV не передбачає будь-яких підстав для звільнення від фінансової відповідальності за порушення граничних термінів сплати страхових внесків.

13.12.2007р. відповідачем прийнято рішення про застосування до відповідача фінансових санкцій та нарахування пені на суму 591619,8 грн. за період з 20.04.2006р. по 07.12.2007р. та за період з 20.05.2005р. по 14.09.2006р. (а.с. 7).

Суд вважає необґрунтованими посилання позивач на те, що спірне рішення було прийнято під час дії мораторію, оскільки спірне рішення було винесені після залишення без розгляду заяви Управління пенсійного фонду в Центральному районі м. Сімферополя про порушення справи про банкрутство позивача ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 29 грудня 2005 року у справі № 2-29/13419-2005.

Суд не приймає доводи позивача, що відповідач здійснює подвійне стягнення заборгованості через органи ДВС та суд, оскільки відповідно до частини 3 статті 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” орган Пенсійного фонду звертається у встановленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. При цьому, орган Пенсійного фонду не позбавлений права звернутись до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки.

Згідно ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг. Згідно ухвали господарського суду АРК від 29.12.2005 р. по справі № 2-29/13419-2005 заява Управління ПФУ про порушення справи про банкрутство Державного підприємства «Видавництво і друкарня «Таврида» залишена без розгляду. Мирова угода між сторонами не була затверджена господарським судом, отже суд вважає посилання позивача на мирову угоду (а.с. 20) безпідставним.

Крім того, суд не приймає посилання позивача на те, що відповідачем помилково нарахована недоїмка, пеня та санкції, оскільки відповідач самостійно змінював призначення платежів позивача в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій, у зв’язку з тим , що частина 5 ст. 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” чітко встановлює, що за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкції в порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Суд вважає, що позивачем не порушений строк позовної давності, у зв’язку з чим, суд не приймає доводи відповідача що у позові слід відмовити за пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

-          на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

-          з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

-          обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають

-          значення для прийняття рішення (вчинення дії);

-          безсторонньо (неупереджено);

-          добросовісно;

-          розсудливо;

-          з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

-          пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

-          з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

-          своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, є принцип законності, який відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, полягає в наступному, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи сукупність наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить до висновку, що спірне рішення цілком обґрунтоване, у зв’язку з чим суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені 11.04.2008р.

Повний текст постанови складений та підписаний – 16.04.2008р.

На підставі викладеного, та керуючись ст. 152, п. 1 ст. 153, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову – відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.