ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2008 р.

Справа № 30/75-08-1429

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді М.С. Петрова

суддів Г.П. Разюк, С.І. Колоколов

при секретарі судового засідання: Ніколовій Г.П.

за участю представників сторін:

від позивача: Якібчук В.І., довіреність б/н, дійсна до 27.09.09 р.;

від відповідача 2: Гоголь Н.В., довіреність б/н від 29.07.08 р.;

від відповідача 1 та третьої особи: не з'явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Ханса Лізинг Есті” (далі по тексту —АТ “Ханса Лізинг Есті” )

на рішення господарського суду Одеської області від 03.09.2008 року

та ухвалу господарського суду Одеської області від 14.08.2008 року

по справі № 30/75-08-1429

за позовом Акціонерного товариства “Ханса Лізинг Есті” (далі по тексту —АТ

“Ханса Лізинг Есті” )

до відповідачів:1. Товариства з обмеженою відповідальністю “Ніфко” (NIFCO Kft.)

(далі по тексту ТОВ „Ніфко”)

2. Відкритого акціонерного товариства “Одестрансавто” (далі по

тексту ВАТ „Одестрансавто”)

третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Товариства з обмеженою відповідальністю “Южна інжінірінгова

компанія” (далі по тексту ТОВ „Южна інжінірінгова компанія)

про визнання недійсним договору купівлі-продажу

В С Т А Н О В И В:

07.04.08 р. АТ „Ханса Лізінг Есті” звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ВАТ „Одестрансавто” та ТОВ „Ніфко”, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів –ТОВ „Южна інжінірінгова компанія” про визнання недійсним договору №1405-003 від 14.05.03 р. купівлі продажу домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Плієва, 1, укладеного між ВАТ „Одестрансавто” та ТОВ „НІФКО” 14.05.2003р. №1405-003.

АТ „Ханса Лізінг Есті” обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що спірний договір купівлі продажу суперечить ст.17 Закону України „Про заставу”, оскільки за цим договором відповідачі продали майно, яке знаходиться під заставою за договором застави від 06.06.03 р., укладеного між АТ „Ханса Лізінг Есті” та ВАТ „Одесатрансавто”, так як спірний договір відповідачами фактично було укладено після договору застави без згоди заставодержателя (АТ „Ханса Лізінг Есті”), що є підставою для визнання недійсним цього договору у відповідності із вимогами ст.215 ЦК України.

06.05.08 р. АТ „Ханса Лізінг Есті” звернулося до господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ВАТ „Одестрансавто”, ТОВ „Ніфко”, ТОВ „Южна інжінірінгова компанія” вчиняти будь-яки дії, що стосуються домоволдодіння за адресою м. Одеса, вул. Генерала Плієва,1, у тому числі зносити існуючи будівлі, зводити на їх місці нові, проводити реконструкцію. Вказану заяву обґрунтовує тим, що предметом спірного договору купівлі-продажу є майно, що знаходиться у нього в заставі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.09.08 р. (головуючий суддя Рога Н.В., судді Д'яченко Т.Г., Зуєва Л.Є.) відмовлено у задоволенні заяви АТ „Ханса Лізінг Есті” про забезпечення позову шляхом заборони ВАТ „Одестрансавто”, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, яки б свідчили про те, що невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, спір у якій має немайновий характер.

Ухвалою від 22.09.08 р. господарським судом Одеської області виправлено описку у вищезазначеній ухвалі від 03.09.08 р., а саме її дату з 03.09.08 р. виправлено на 14.08.08 р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.09.08 р. (головуючий суддя Рога Н.В., судді Д'яченко Т.Г., Зуєва Л.Є.) позов АТ „Ханса Лізінг Есті” залишено без задоволення з огляду на те, що позивач пропустив строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог, і відповідно із п.4. ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду АТ „Ханса Лізінг Есті” звернулось з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 03.09.08 р., задовольнити позов АТ „Ханса Лізінг Есті”, визнати недійсним спірний договір купівлі-продажу.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ „Ханса Лізінг Есті” посилається на те, що оскаржене рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме господарський суд не забезпечив рівності всіх учасників судового процесу перед судом та законом та проігнорував надані позивачем докази, а саме рішення Одеської міської ради від 16.11.04 р. „Про продаж частини земельної ділянки ВАТ „Одестрансавто” по вул. генерала Плієва та технічний паспорт земельної ділянки несільськогосподарського призначення по вул. генерала Плієва,1, розроблений міським управлінням земельних ресурсів м.Одеси 27.07.04 р. Між тим, зазначені документи свідчать про те, що станом на 16.11.04 р. нерухоме майно, яке нібито ВАТ „Одестранавто” 14.05.03 р. продало ТОВ „Ніфко”, перебувало у власності ВАТ „Одестрансавто”, а відповідно із цим договір купівлі-продажу від 14.05.03 р. фактично був укладений після 16.11.04 р.

В наявних матеріалах справи містяться також і інші докази, які також свідчать, що спірний договір купівлі продажу від 14.05 03 р. був укладений після договору застави від 06.06.03 р., а саме: довідка 1 Одеської державної нотаріальної контори від 06.06.03 р. про те, що станом на 06.06.03 р. домоволодіння за адресою м. Одеса, вул. генерала Плієва,1 належить власнику ВАТ „Одестрансавто”; протокол засідання правління ВАТ „Одестрансавто” від 23.05.03 р., згідно з яким прийнято рішення оформити в заставу домоволодіння за адресою м. Одеса, вул. генерала Плієва,1, однак суд першої інстанції не надав належної оцінки і цим доказам та прийняв неправильне рішення.

Враховуючи те, що домоволодіння за адресою м. Одеса, вул. генерала Плієва,1 перебувало у власності ВАТ „Одестрансавто” включно по 16.11.04 р., скаржник вважає, що спірний договір купівлі-продажу від 14.05.03 р. фактично міг бути укладений тільки після цієї дати, а відповідно із цим місцевий господарський суд в порушення вимог п.7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 р.) при вирішенні даного спору застосував положення ЦК УРСР (1963 р.)

АТ „Ханса Лізінг Есті” також зазначає на те, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що позивач дізнався про існування спірного договору купівлі-продажу у межах строку позовної давності, оскільки не врахував вимоги ст.35 ГПК України та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.12.07 р. по справі №22/228-04-7574 за позовом ТОВ „Ніфко” до ВАТ „Одестрансавто” та АТ „Ханса Лізінг Есті” про визнання недійсним договору застави, якою встановлено, що спір розглянуто за відсутністю АТ „Ханса Лізінг Есті”, а тому останнє про рішення суду, як і про підставу його прийняття –спірний договір купівлі продажу від 14.05.03 р., дізналося лише у 2007 р. Вказаний факт не потребує доведення знову і свідчить про те, що АТ „Ханса Лізінг Есті” не пропустило строк позовної давності при подачі позову про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу від 14.05.03 р., а відповідно із цим місцевий господарський суд безпідставно відмовив у позові.

Крім рішення господарського суду Одеської області від 03.09.08 р. скаржник також оскаржив і його ухвалу від 14.08.08 р., з огляду на те, що вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні його заяви про забезпечення позову без будь-якої мотивації.

ВАТ „Одестрансавто” відзив на апеляційну скаргу не надало, але його представник в судовому засіданні просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін, вважаючи його обґрунтованим та відповідаючим вимогам чинного законодавства.

ТОВ „Ніфко” та 3 особа відзив на апеляційну скаргу не надали, в судове засідання не з’явилися. Ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження і призначення її до розгляду на 16.10.08 р. та відкладення розгляду апеляційної скарги на 06.11.08 р. в установленому ГПК України порядку Одеським апеляційним господарським судом була направлена ТОВ „Ніфко” та 3 особі. Однак, поштові відправлення із вказаними ухвалами повернулися до Одеського апеляційного господарського суду із поміткою про те, що адресати відсутні.

Відповідно із положеннями ГПК України до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб –учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційний суд належним чином виконав свій обов’язок щодо повідомлення ТОВ „Ніфко” і ТОВ „Южна інжінірінгова компанія” про час і місце судового засідання, тому апеляційна скарга розглянута за відсутністю їх представників. Аналогічної позиції по аналогічним питанням щодо належного повідомлення сторін дотримується і ВГС України (інф. лист від 02.06.06 р. №01-8/1228).

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників скаржника, ВАТ „Одестрансавто” та перевіривши правильність юридичної оцінки судом 1 інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно із п.п.8.3.4 Статуту ВАТ „Одестрасавто” відчуження майна підприємства на суму, яка перевищує розмір статутного фонду здійснюється з дозволу наглядової ради ВАТ Одестрансавто”.

Згідно із протоколом наглядової ради ВАТ „Одестрасавто” №2 від 06.05.03 р. надано дозвіл на відчуження майна, вказаного у додатку №1 до протоколу, і укладання договору купівлі-продажу цього майна.

З врахуванням вищенаведеного 14.05.03 р. між ВАТ „Одестрансавто” (Продавець) і ТОВ „Ніфко” (Покупець) укладено договір купівлі-продажу №14/05-003, за яким Продавець передає у власність, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити домоволодіння, розташоване за адресою м. Одеса, вул. Генерала Плієва,1 загальною площею 8190,2 кв.м. на земельній ділянці площею 55589 кв.м. За умовами п.1.3 вказаного договору право власності на відчужуване майно переходить до Покупця в момент підписання договору сторонами.

Незважаючи на вищенаведений договір купівлі-продажу, ВАТ „Одестрансавто” в порушення його умов 06.06.03 р. уклало з АТ „Ханса Лізинг Есті” договір застави, згідно якого для забезпечення належного виконання зобов’язань ВАТ „Одестрансавто” по лізинговому Контракту №27-UKR98 від 20.02.1998р. та додаткових угод до нього, своєчасного повернення грошей за транспортні засоби та заборгованості у сумі 303 356 ,55 Євро надало під заставу домоволодіння , що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул..Генерала Плієва, 1, загальною площею 8190,2 кв.м, що розташоване на земельній ділянці площею 55589 кв.м.

При цьому укладенню даного договору передувало рішення правління ВАТ „Одестрансавто” від 23.05.03 р. про нотаріальне оформлення застави майна підприємства в забезпечення фінансових обов”язків перед АТ „Ханса Лізінг Есті”, рішення наглядової ради ВАТ „Одестрансавто” від 04.04.03 р. щодо підготовки документів для забезпечення застави на користь АТ „Ханса Лізінг Есті”: оцінку основних засобів, опис майна підприємства, отримання в МБТІ техпаспорту та довідки-характеристики на будівлі і споруди за адресою вул. Генерала Плієва,1 і вул. Новомосковське шосе,1-А.

У зв'язку із невиконанням ВАТ „Одестрансавто” умов договору купівлі-продажу ТОВ „Ніфко” звернулося до господарського суду Одеської області із позовом до ВАТ „Одестрансавто” про визнання права власності на придбане ним майно за договором купівлі-продажу від 14.05.03 р., зобов’язання передати це майно та усунення перешкод у користуванні цим майном шляхом виселення та стягнення штрафу за порушення строків передачі майна.

Рішенням господарського суду Одеської області від 21.09.04 р. позов ТОВ „Ніфко” задоволено частково, за ним визнано право власності на майно, продане за договором купівлі-продажу від 14.05.03 р.

Таким чином, доводи АТ „Ханса Лізінг Есті” щодо укладення спірного договору купівлі-продажу після 16.11.04 р. і відсутності наміру сторін на створення правових наслідків цього договору є безпідставними, оскільки це спростовується наявністю протоколу наглядової ради ВАТ „Одестрансавто” від 06.05.03 р., який є чинним і нікім не оспорено, а також зверненням ТОВ „Ніфко” до 16.11.04 р. із позовом до ВАТ „Одестрансавто” про визнання права власності на майно, яке продано за договором купівлі-продажу від 14.05.03 р. У разі відсутності такого договору, ТОВ „Ніфко” не змогло би звернутися із цим позовом до 16.11.04 р., так як підставою для звернення з цим позовом останній зазначав невиконання ВАТ „Одестранавто” умов договору купівлі-продажу від 14.05.03 р. щодо передачі майна.

Наявність же документів, які свідчать про передачу у заставу домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Плієва, 1 свідчать, як зазначалося вище, лише про неналежне виконання ВАТ „Одестрансавто” умов спірного договору купівлі-продажу, що в подальшому надало можливість останньому за рішенням Одеської міської ради від 16.11.04 р. „Про продаж частини земельної ділянки ВАТ „Одестрансавто” по вул. генерала Плієва” придбати у власність земельну ділянку, на який знаходиться майно, продане за договором купівлі-продажу від 14.05.03 р. та здавати це майно в оренду.

За таких обставин судова колегія вважає, що датою укладання спірного договору купівлі-продажу є 14.05.03 р., а відповідно із цим договір застави між ВАТ „Одестрансавто” і АТ „Ханса Лізінг Есті” укладено пізніше 23.06.03 р., тому при укладанні договору купівлі-продажу від 14.05.03 р. ВАТ „Одестрансавто” не могло порушити вимоги ст.17 Закону України „Про заставу”.

В наявних матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що спірний договір купівлі-продажу суперечить вимогам інших законів або нормативним актам, що були чинними на час укладання вказаного спірного договору, а тому відповідно із ст.48 ЦК УРСР (1963 р.), чинною на час укладання спірного договору, відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14.05.03 р. та задоволення позову АТ „Ханса Лізінг Есті”.

При вирішенні даного спору щодо недійсності спірного договору купівлі-продажу судовою колегією у відповідності із п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 р.) застосовано положення Цивільного Кодексу УРСР 1963 р., оскільки до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 р. і продовжують діяти після набрання чинності ЦК України (2003 р.), застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладання. Тобто зміст вказаного пункту Перехідних та прикінцевих положень ЦК України (2003 р.) виключає можливість застосування положень цього Кодексу при визнанні недійсними договорів, які укладені до 01.01.04 р., оскільки сторони при укладанні цих договорів могли керуватися лише чинним на той час законодавством.

Судова колегія погоджується із доводами скаржника про те, що місцевий господарський суд дійшов неправомірного висновку щодо пропуску АТ „Ханса Лізінг Есті” строку позовної давності з наступних підстав.

Згідно із п.7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 р.) до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним і про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, право на пред’явлення якого виникло до 1 січня 2004 р. застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії постанови Одеського апеляційного господарського суду у справі №22/228-04-7564 від 18.12.07 р. в ній зазначено, що ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.10.07 р. відновлено строк на подання апеляційної скарги АТ „Ханса Лізінг Есті” на рішення господарського суду Одеської області від 18.10.2004 р. про визнання недійсним договору застави домоволодіння по вул. Ген. Плієва,1. При цьому підставою для поновлення вказаного строку стало те, що розгляд справи судом 1 інстанції здійснено без участі АТ „Ханса Лізінг Есті”, тому про вказане рішення, як і про підставу його прийняття –спірний договір купівлі-продажу, АТ „Ханса Лізінг Есті” дізналося лише у 2007 р. і з цього моменту виникло право на пред’явлення позову.

Відповідно із ст.261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, тому строк позовної давності на подачу даного позову у АТ „Ханса Лізінг Есті” згідно із ст.257 ЦК України закінчується у 2010 р.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки АТ „Ханса Лізінг Есті” дізналася про наявність спірного договору купівлі-продажу і порушення свого права лише у 2007 р., однак це не може бути підставою для скасування оскарженого рішення, оскільки спір по суті вирішено правильно –у позові відмовлено.

Як зазначалося вище АТ „Ханса Лізінг Есті” крім рішення господарського суду Одеської області від 03.09.08 р. АТ „Ханса Лізінг Есті” оскаржило також ухвалу цього суду від 14.08.08 р. про відмову у задоволенні його заяви про забезпечення позову шляхом заборони ВАТ „Одестрансавто”, ТОВ „Ніфко”, ТОВ „Южна інжинірингова компанія” вчиняти будь-які дії, що стосуються домоволодіння, розташованого по вул. Ген. Плієва,1, у тому числі зносити існуючи будівлі, зводити на іх місці нові, проводити реконструкцію. Вказану заяву АТ „Ханса Лізінг Есті” обґрунтовувало тим, що предметом спірного договору купівлі-продажу є майно, що знаходиться у нього в заставі.

Відповідно із ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову, якщо невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

В своїй заяві АТ „Ханса Лізінг Есті” не обґрунтувало яким чином невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду по даній справі, з врахуванням того, що АТ „Ханса Лізінг Есті” не є стороною спірного договору купівлі-продажу і предметом спору не є договір застави. До того ж АТ „Ханса Лізінг Есті” не надало належних доказів, які б свідчили у кого фактично знаходиться майно, продане за спірним договором купівлі-продажу.

За таких обставин судова колегія вважає, що місцевий господарський суд правомірно відмовив АТ „Ханса Лізінг Есті” у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, апеляційні скарги АТ „Ханса Лізінг Есті” на рішення господарського суду Одеської області від 03.09.2008 року та ухвалу від 14.08.2008 року підлягають залишенню без задоволення, а вказані рішення та ухвала місцевого господарського суду –без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49,99,101-105 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства „Ханса Лізінг Есті” залишити без задоволення , рішення господарського суду Одеської області від 03.09.2008 року та ухвалу від 14.08.08 р. –без змін.

Постанова в порядку ст.105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя М.С. Петров

Суддя Г.П. Разюк

Суддя С.І.Колоколов