ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

"24" січня 2008 р.                                                                   Справа №
А6/646-07

12-05
год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді
Маляренка А.В.

при секретарі
Поднєбес О.В.

розглянувши адміністративну справу № А6/646-07

за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи підприємця

ОСОБА_1, м. Богуслав

до
відповідача Управління Пенсійного фонду України у Богуславському районі

Київської обл., м. Богуслав

про скасування вимоги про сплату
боргу.

Представники:

Позивача:
ОСОБА_2  (Ордер № б/н  від 24.12.07 р.)

Відповідача: Когут В.М. (довіреність №
592/11  від 14.03.07 р.)

Головкіна К.М. (довіреність №
236/02 від 23.01.08 р.)

Обставини
спору:

Суб'єкт підприємницької діяльності
-фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі -позивач) звернувся до Господарського
суду Київської обл. з позовом до Управління Пенсійного фонду України у
Богуславському районі Київської обл. (далі -відповідач) про визнання недійсною
оспорюваної вимоги про сплату боргу №Ф-100 від 09.08.07 р. в розмірі 17  745,19 грн., визначених на підставі Акту
перевірки №56 від 25.07.07 р.  щодо
правильності обчислення, повноти нарахування та своєчасності сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування  за період з 01.05.05 р. по 01.07.07 р.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 17.12.2007 р. позовну заяву залишено без руху, в порядку
ст. 108 Кодексу  адміністративного
судочинства України, оскільки, її було подано без додержання вимог, встановлених
ст. 106 цього Кодексу та встановлено термін для усунення недоліків.

На виконання Ухвали суду Позивачем
доповнено позовну заяву необхідними документами, суд визнав їх достатніми для
відкриття провадження у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує
тим, що відповідачем неправомірно було застосовано положення ст. 106  Закону України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»від 09.07.2003р. №1058-ІV (із змінами та
доповненнями).

Представник позивача позовні вимоги
в судовому засіданні підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та
такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених у відзиві на позов №84/03-1 від 10.01.2008 р., посилаючись
на те, що позивачем велась підприємницька діяльність з порушенням вимог чинного
законодавства України, зафіксованих в акті перевірки.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення
спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

УПФУ у Богуславському районі
25.07.07 р. було здійснено позапланову перевірку позивача щодо правильності
обчислення повноти нарахування та своєчасності сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за період з 01.05.05 р. по
01.07.07 р. в результаті чого було складено Акт №56 від 25.07.2007 р. (далі
-Акт). На підставі Акту, відповідачем було прийняте Рішення про застосування
фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або
страхувальником сум своєчасно не обчислених та несплачених страхових внесків за
№155 від 08.09.07 р. На підставі вищевказаного Рішення відповідачем була
виставлена вимога про сплату боргу №Ф100 від 09.08.07 р.  в розмірі 17 745,19 грн.

Відповідач виставляючи Вимогу про
сплату боргу, посилається н той факт, що позивач порушив вимоги п.6 ч.2 ст. 17
Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від
09.07.2003р. №1058-ІV (із змінами та доповненнями).

Позивач, вважаючи вимоги
відповідача такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, направив
до УПФУ у Богуславському районі скаргу на вимогу про сплату боргу №Ф100 від
09.08.07 р.

Згідно з Рішенням УПФУ у
Богуславському районі про результати розгляду скарги вих. №1732/02 від 20.08.07
р. вимога про сплату боргу №Ф100 від 09.08.07 р. була залишена без змін, а
скарга позивача -без задоволення.

У подальшому позивач звертався з
повторною скаргою до Головного Управління Пенсійного фонду України у Київській
обл. та Пенсійного фонду України про скасування вимоги про сплату боргу №Ф100
від 09.08.07 р., однак Рішенням ГУПФУ у Київській обл. №2475/10 від 06.09.2007
р. про результати розгляду скарги та Рішенням ПФУ №18617/09-10 від 22.11.07 р.
про результати розгляду скарги  позивачу
відмовлено у скасуванні оскаржуваної вимоги.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на
наступне:

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач зареєстрований в УПФУ у Богуславському районі за №Є від
12.02.2000 р.

Згідно ст.ст. 15, 17 Закону України
„Про загальнообов'язкове  державне  пенсійне
страхування”  від 09.07.2003р.
№1058-ІV позивач є платником страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до Свідоцтва Серії
НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1р. позивач є платником єдиного податку.

В своїй позовній заяві позивач
посилається на те, що відповідно до ст. 6 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва»№727/98 від 03.07.98 р., суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 2 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»№727/98 від 03.07.98 р., суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше
20 -го числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного
казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня
після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах:

-          до місцевого бюджету - 43%;

-          до Пенсійного фонду України -42 %;

-          на обов'язкове соціальне страхування
-15 %.

На підставі вищенаведеного позивач
дійшов до висновку, що якщо він сплачує суму єдиного податку то 42% від цих сум
автоматично перераховуються на рахунки Пенсійного фонду України, а отже сплата
внесків, в порядку передбаченим Законом України «Про загальнообов'язкове  державне
пенсійне  страхування» від
09.07.2003р. №1058-ІV не обов'язкова.

Суд, із твердженням позивача
погодитись не може, оскільки воно не відповідає нормам чинного законодавства
України.

Посилання позивача на те, що він
при сплаті внесків до Пенсійного фонду України керується Указом Президента
України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва»№727/98 від 03.07.98 р. є хибним, оскільки вищенаведений
Указ є нормативним актом, сфера дії якого розповсюджується на податкові
правовідносини, а отже керуватися ним при сплаті пенсійних внесків не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 5  Закону України «Про загальнообов'язкове  державне
пенсійне  страхування» від
09.07.2003р. №1058-ІV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках,
передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
ч. 2 ст. 5 вищенаведеного Закону вказує на те, що виключно цим Законом
визначається: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому
пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків,
стягнення заборгованості за цими внесками.

Відповідно до п.1 ст. 14 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне  пенсійне  страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV
страхувальниками за цим Законом є - підприємства, установи і організації,
створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні
партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян,
профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть
розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб
- суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які
використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або
на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами
цивільно-правового характеру, для осіб, зазначених у пунктах 1,10,15 статті 11
цього Закону.

Відповідно до п.6 ч.2 ст. 17 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне  пенсійне  страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV
страхувальники зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені
строки і в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до п. 6 ст. 20 Закону
України №1058-ІV страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані
за відповідний базовий період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне  пенсійне  страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV, всі
платники незалежно від форми власності та господарювання, а також від обраної
системи оподаткування зобов'язані нараховувати на суми фактичних витрат на
оплат праці працівників та допомоги по тимчасовій непрацездатності страхові
внески та сплачувати їх у встановлені строки та в повному обсязі.

Згідно із ст. 18 Закону України
«Про загальнообов'язкове  державне  пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який справляється на території України в порядку
встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не
поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть
встановлюватись пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення
від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та
пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування
встановлені Законом України «про збір на обов'язкове пенсійне
страхування»№400/97 -ВР, яким разом із Законом України «Про
загальнообов'язкове  державне  пенсійне
страхування» від 09.07.2003р. №1058-ІV не встановлено такої пільги, як
звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для
суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему
оподаткування.

Відповідно до ст. 16  Прикінцевих положень  Закону України «Про загальнообов'язкове  державне
пенсійне  страхування» від
09.07.2003р. №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із
цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в
частині, що не суперечить цьому Закону. положення ст. 6 Указу Президента
України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва»№727/98 від 03.07.98 р., про звільнення суб'єктів
малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, вищенаведеному Закону
суперечать і застосуванню не підлягають.

Отже суд дійшов до висновку, що
страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять
до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим
законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати
страхових внесків або звільнення від їх сплати, а обов'язок сплачувати страхові
внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюються
статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Таким чином, викладені в Акті
перевірки №56 від 25.07.2007 р. висновки, підтверджуються встановленими у даній
справі обставинами, у зв'язку з чим, Рішення відповідача №155 від 08.08.07 р.
застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду
України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та несплачених
страхових внесків та вимога про сплату боргу №Ф-100 від 09.08.07 р.
відповідають нормам чинного законодавства України і тому підлягають
обов'язковому виконанню.

Відповідно до вимог статті 71
Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 167 КАС України
передбачено, що копія судового рішення не пізніше наступного дня після
ухвалення направляється лише особі, яка бере участь у справі, але не була
присутня в судовому засіданні. У разі проголошення в судовому засіданні тільки
вступної та резолютивної частини постанови суд повідомляє час виготовлення
постанови суду в повному обсязі. Особи, які беруть участь у справі, можуть
отримати копію постанови чи ухвали в суді.

Проаналізувавши вищезазначені норми
чинного законодавства та всебічно розглянувши матеріали справи господарський
суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись
статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 -163, Кодексу
адміністративного судочинства України, господарський суд,

П О С Т А Н О
В И В :

1.          В позові відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч. 1 ст.
254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було
подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складання в повному обсязі
за правилами, встановленими статтями
185-187 КАС України.

Суддя
Маляренко А.В.