ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2008 р.

№
3/136

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Головуючого
судді:

Шевчук
С.Р.,

суддів:

Владимиренко
С.В.,

Воліка
І.М.,

розглянув
касаційну скаргу

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду від 21.11.2007р.

та
рішення

господарського
суду Івано-Франківської області від 09.08.2007р.

у
справі

№3/136

за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк
"Прикарпаття"

до

1)          Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
2)          Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 3)          Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3

про

стягнення
40422,79грн. збитків,

за участю представників:

-          позивача: Винник І.І., дов. №05/1-606
від 28.01.2008р.;

-          відповідача 1: не з'явилися;

-          відповідача 2: не з'явилися;

-          відповідача 3: не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

У
травні 2007р. Відкрите акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк
"Прикарпаття" звернулося до господарського суду Івано-Франківської
області з позовом до фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 про стягнення на
користь позивача 40422,79грн. збитків (упущеної вигоди), завданих порушенням
відповідачем умов договору оренди нежитлових приміщень від 29.12.2003р. та
створенням ним перешкод у використанні орендованого нежитлового приміщення за
прямим призначенням - для функціонування відділення банку.

Ухвалою
господарського суду Івано-Франківської області від 05.07.2007р. у даній справі
залучено в якості відповідачів фізичних осіб -підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішенням
господарського суду Івано-Франківської області від 09.08.2007р. у справі №3/136
(суддя Фрич М.М.) позов задоволено повністю. Стягнуто з фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний банк "Прикарпаття" 40422,79грн. збитків
(втраченої вигоди). Судові витрати покладено на фізичну особу -підприємця
ОСОБА_1 та стягнуто з нього на користь Відкритого акціонерного
товариства "Акціонерний комерційний банк "Прикарпаття" державне
мито в сумі 404,23грн., а також витрати за інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в сумі 118грн. Відповідачів-підприємців ОСОБА_2, ОСОБА_3 від
відповідальності звільнено.

Постановою
Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2007р. у справі №3/136
(колегія суддів у складі головуючого судді Процика Т.С., суддів Галушко Н.А.,
Юрченка Я.О.) рішення господарського суду Івано-Франківської області від
09.08.2007р. у справі №3/136 залишено без змін, а апеляційну скаргу фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1 -без задоволення.

Не
погоджуючись з прийнятими у справі постановою та рішенням, фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові акти скасувати та прийняти
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Відкритому акціонерному
товариству "Акціонерний комерційний банк "Прикарпаття".

Позивач
скористався правом, наданим ст.1112 ГПК України, та надіслав відзив
на касаційну скаргу, в якому просить оскаржувані судові акти залишити без змін,
а касаційну скаргу скаржника -без задоволення.

Розглянувши
матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених
фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального
та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України
дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як
встановлено попередніми судовими інстанціями, 29.12.2003р. між позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір оренди нежитлових приміщень,
згідно пунктів 1.1.4, 2.1, 5.5 якого та акту приймання-передачі від
01.07.2004р., останній передав в оренду позивачу нежитлове приміщення,
розташоване за адресою: м. Надвірна, Івано-Франківської обл., вул.
Грушевського, буд. 9, на першому поверсі, загальною площею 21,4кв.м., для
розміщення відділення позивача.

Судами
попередніх інстанцій з'ясовано, що позивач зобов'язався оплачувати орендодавцю
комунальні послуги, включаючи спожиту електроенергію, на підставі
підтверджуючих документів та рахунку останнього, із зазначенням про наявність в
матеріалах справи платіжних доручень позивача, які свідчать про оплату ним
погоджених сторонами комунальних та інших послуг за цим договором.

При
цьому, місцевим господарським судом, з яким погодився суд апеляційної
інстанції, за поясненням представника позивача вказано, що у період з
23.11.2006р. по 04.12.2006р. та з 14.12.2006р. по день звернення позивача до
суду, орендоване позивачем нежитлове приміщення було знеструмлено внаслідок
вимкнення за допомогою внутрібудинкового вимикача подачі електроенергії саме до
орендованого позивачем приміщення, в той час як подача електроенергії до усіх
інших приміщень будинку №9 по вул.Грушевського в м.Надвірна не припинялася.

Попередніми
судовими інстанціями зазначено, що матеріалами справи підтверджується негайне
реагування позивача на вимкнення електроенергії та його звернення з листом з
цього питання до ВАТ "Прикарпаттяобленерго", Надвірнянського РЕМ та
орендодавця. ВАТ “Прикарпаттяоблеренго” як постачальник електроенергії до
будинку №9 по вул. Грушевського в м. Надвірна повідомило про те, що не
відключало від електроенергії орендоване позивачем приміщення,
електропостачання даного приміщення здійснюється відповідно до договору №623
від 12.08.2003р., укладеного з підприємцем ОСОБА_1, та рекомендувало позивачу
звернутися з цього питання безпосередньо до підприємця ОСОБА_3 як власника
будинку та наявних у ньому електроустановок (лист позивача на адресу відповідача-1
від 27.11.2006р. за вих. №05/1-2726, лист позивача на адресу ВАТ
"Прикарпаттяобленерго" та Надвірнянського РЕМ від 27.11.2006р. за
вих. №05/1-2725, лист ВАТ "Прикарпаттяобленерго" від 11.12.2006р. за
вих.№067/59-6357).

Задовольняючи
позовні вимоги, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що орендодавець не надав суду доказів,
підтверджуючих відключення електроенергії в орендованому позивачем нежитловому
приміщенні внаслідок дій чи бездіяльності позивача, третіх осіб, дії обставин
непереборної сили чи інших незалежних від орендодавця обставин, доказів, які б
свідчили про вжиття ним всіх залежних від нього заходів для увімкнення
електроенергії в орендованому позивачем приміщенні, а також про наявність у
позивача можливостей самостійно, без участі орендодавця, поновити подачу
електроенергії до орендованого позивачем приміщення.

Поряд
з цим, судами попередніх інстанцій зазначено, що орендодавець не відреагував на
факт відключення електроенергії в орендованому позивачем нежитловому
приміщенні, не перевірив належним чином повідомлення позивача та не вжив
заходів щодо увімкнення електроенергії в орендованому позивачем нежитловому
приміщенні, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості використовувати це
приміщення за прямим призначенням протягом періоду з 23.11.2006р. по
4.12.2006р. та з 14.12.2006р. по день звернення до суду, в результаті чого
позивачу були завдані збитки у вигляді упущеної вигоди на суму 40422,79грн.,
розмір якої був визначений згідно Аудиторського висновку незалежної
аудиторської фірми ЗАТ “АУДИТ-СЕРВІС INC” від 05.04.2007р., тоді як
відповідач-1 не спростував та не заперечив цей розмір збитків (втраченої
вигоди).

Згідно
з п.6.2, 9.1 договору оренди, орендодавець зобов'язаний за власний рахунок
усувати несправності та поломки комунікацій об'єкта, що орендується, допущені з
його вини.У випадку невиконання або неналежного виконання умов даного договору
винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані цим збитки, у тому числі
неодержаний дохід.

При
цьому, судами попередніх інстанцій застосовані до спірних правовідносин приписи
ст.614 ЦК України, за якою особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що
вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно
п.8 ч.2 ст.18 ЦК України, особа має право на захист свого порушеного права
шляхом відшкодування завданих збитків.

Відповідно
до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які
особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Поряд
з цим, судами попередніх інстанцій зазначено, що відчуження орендодавцем
відповідачам-2,3 за нотаріально посвідченим та зареєстрованим у Державному
реєстрі правочинів договором дарування магазину від 29.12.2006р. (витяг
Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації про реєстрацію
права власності від 25.01.2007р. №13349597) будинку по вул. Грушевського в м.
Надвірна, в якому розташоване орендоване позивачем приміщення, не звільняє
орендодавця від відповідальності за його дії і бездіяльність, вчинені відносно
позивача до дня переходу права власності на будинок.

Крім
того, згідно рішення господарського суду Івано-Франківської області від
18.01.2007р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 28.03.2007р. у справі №9/253, у задоволенні позову
підприємця ОСОБА_1 до ВАТ "АКБ "Прикарпаття" про розірвання
договору оренди нежитлових приміщень від 29.12.2003р. відмовлено, а
відповідач-1 продовжував позиціонувати себе як орендодавець відносно позивача
та одержував від позивача орендну плату згідно наданих позивачем платіжних
доручень.

Однак  висновки судів попередніх інстанцій є
передчасними з наступних підстав.

Для
застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків (упущеної
вигоди) необхідно наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:
протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкоди, завданої такою
поведінкою; причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини
особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Відсутність
одного із елементів складу цивільного правопорушення є підставою для звільнення
особи від відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Не
врахувавши наведене, господарські суди першої та другої інстанцій порушили
ст.43 ГПК України щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, та не
з'ясували: коли саме та як позивач встановив причину відсутності
електропостачання і які докази про це свідчать; наявності протиправної
поведінки відповідача-1 з знеструмлення
електроенергії вимкнення за допомогою внутрибудинкового вимикача подачі
електроенергії до орендованого позивачем приміщення, у т.ч. із зазначенням
часу, строку та причин знеструмлення орендованого приміщення, наявності саме
вини відповідача-1 у знеструмленні цього приміщення, причинно-наслідкового
зв'язку, шкоди, завданої протиправною поведінкою відповідача-1, із зазначенням
доказів, які свідчать про встановлені обставини.

Поряд
з цим, судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки й
договору оренди нежитлового приміщення від 29.12.2003р., зокрема п.6.2 щодо
визначення обсягу обов'язків орендодавця; не враховані приписи Закону України
"Про електроенергетику", який регулює відносини, пов'язані з
постачанням і використанням енергії, зі з'ясуванням наявності у відповідача-1
відповідної ліцензії на поставку електроенергії та укладеного між позивачем та
відповідачем-1 договору енергопостачання у відповідності до приписів ст.276 ГК
України.

Викладене
свідчить про передчасність висновків суду щодо порушення відповідачем-1 умов
договору оренди нежитлових приміщень від 29.12.2003р., створення перешкод у
використанні орендованого приміщення за прямим призначенням, а саме: для
функціонування відділення банку.

Разом
з тим, взявши до уваги розмір упущеної вигоди визначений в аудиторському
висновку, суди не перевірили правильність його визначення з урахуванням
Положення «Про Надвірнянське відділення»ВАТ «АКБ Прикарпаття», не витребували у
позивача первинні бухгалтерські та фінансові документи, на підставі яких був
здійснений цей розрахунок за спірний період з 14.12.2006р. по 31.03.2007р. для
з'ясування обґрунтованості, реальності та невідворотності збитків у вигляді упущеної
вигоди, з наданням правової оцінки цим документам для з'ясування доходів, які
особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене, а також не врахували зміни власника зазначеного приміщення згідно
договору дарування від 29.12.2006р. та не з'ясували правові наслідки цієї зміни
у відповідності до приписів ст.770 ЦК України, за якою у разі зміни власника
речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки
наймодавця. Викладене свідчать про передчасність висновків судів й щодо
стягнення збитків за заявлений позивачем період.

Згідно
з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у п.1 постанови
від 29.12.1976р. № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно
перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно
до частини першої ст.11110 Господарського процесуального кодексу
України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення
або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки
передбачені процесуальним законом (ст.1117 ГПК України) межі
перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про
перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти
докази, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова
Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2007р. та рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 09.08.2007р. у даній справі
підлягають скасуванню, а справа -передачі на новий розгляд до господарського
суду Івано-Франківської області в іншому складі суду.

Під
час нового розгляду справи місцевому господарському суду необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2007р. та рішення
господарського суду Івано-Франківської області від 09.08.2007р. у справі №3/136
скасувати.

Справу
№3/136 передати на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської
області в іншому складі суду.

Головуючий
суддя:

С.
Шевчук

Судді:

С. Владимиренко

І. Волік