СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

21 січня 2008 року

Справа № 2-7/14284-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача:Качан Сергій Михайлович, довіреність № 3 від 11.01.08;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комсервіс" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 19.11.2007 у справі №2-7/14284-2007

за позовом           Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" (бул. Т. Шевченка, 18, Київ 30, 01030)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Комсервіс" (вул. Жуковського, 20, кв.27, Сімферополь, 95000)

про стягнення 117275,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Укртелеком" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Комсервіс” про стягнення 117275,37 грн., мотивуючи позовні вимоги порушенням відповідачем своїх зобов'язань з повної та своєчасної оплати послуг, наданих позивачем за договором № 22 вих. від 04.04.2000.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.11.2007 у справі № 2-7/14284-2007 вказані позовні вимоги задоволено: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю „Комсервіс” на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком" суму заборгованості у розмірі 100239,05 грн., 13698,35 грн. інфляційних витрат, 3% річних у розмірі 3337,97 грн., 1172,75 грн. витрат зі сплати державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю „Комсервіс”, звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати у зв’язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, в задоволенні позовних вимог товариству „Укртелеком” відмовити.

Так, апелянт зазначає, що саме позивач порушив зобов’язання за укладеним між сторонами договором, оскільки не надав відповідачеві відомість аналізу нарахованих доходів, файли розшифровок міжміських телефонних розмов, рахунки на сплату послуг та відомість розподілу доходів.

Крім того, на думку відповідача, завчасним є звернення позивача до суду, оскільки згідно з умовами Договору сторін всі спори та суперечки, пов’язані з виконанням його умов, вирішуються шляхом переговорів та обміну листами між сторонами.

Доводи апеляційної скарги мотивовані також іншими обставинами, які більш детально викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги у судовому засіданні заперечував, вважаючи рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач не скористався правом участі у судовому засіданні, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що явка у судове засідання це право, а не обов’язок сторін, а неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, судова колегія ухвалила можливим розглянути справу за відсутністю представника відповідача.

Крім того, за клопотанням відповідача суд апеляційної інстанції ухвалою від 24.12.2007 витребував у позивача додаткові докази у справі.

Переглянувши судове рішення в порядку й на підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2000 між Українським державним підприємством електрозв'язку „Укртелеком" (Дирекція) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Комсервіс” (Оператор) був укладений договір № 22, предметом якого є діяльність Сторін, пов'язана з наданням послуг міжнародного, міжміського та місцевого телефонного зв'язку сучасної якості користувачам загальнодержавної телефонної мережі та порядок розрахунків за надання цих послуг.

Пунктом 2.1.6. договору встановлений обов'язок Оператора з проведення розрахунку за надані послуги на розрахунковий рахунок Дирекції протягом 10 банківських днів з моменту отримання рахунку на оплату послуг, але не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Пунктом 3.2 Договору сторони передбачили, що розмір плати кожному учаснику в межах міської телефонної мережі визначається схемою вихідного та вхідного з'єднання. Розподіл тарифних доходів виконується згідно Додатку № 1 до цього договору. При зміні нормативних актів та наказів Державного комітету зв'язку України Додаток № 1 підлягає перегляду.

Відповідно до пунктів 3.3. та 3.4. розрахункові частини адміністративних витрат сторін визначаються згідно з обсягами виконуваних кожним з ним робіт. Доходи за додаткові послуги, надані абонентам Оператора через комутаторний зал Дирекції, є доходами Дирекції та підлягають перерахуванню в обсязі 100 %.

Відповідно до пункту 7 Договір вважається діючим з моменту підписання та діє протягом року. Якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору за один місяць до закінчення його строку, він визнається пролонгованим на наступний календарний період.

Як встановлено, відповідач, оскаржуючи судове рішення й викладені в ньому висновки, посилається на неналежне виконання позивачем своїх обов’язків. Але ж, як свідчать матеріали справи, позивачем належним чином виконувалися свої обов'язки за договором та надавався доступ абонентам оператора до місцевої, міжміської та міжнародної мережі загального користування, та на оплату наданих послуг виставлялися наступні рахунки:

-          рахунок-акт №06-1053 від 30.06.2006 на суму 68258,42 грн.;

-          рахунок-акт №06-1295 від 31.07.2006 на суму 70648,42 грн.

Проте, вказані рахунки були оплачені відповідачем несвоєчасно та не в повному обсязі, через що заборгованість відповідача за червень та липень 2006 року склала 100239,05 грн. та підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема довідкою-розрахунком. Такі обставини підтверджуються також наданими позивачем копіями листів про розподіл доходів по НТК ТОВ „Комсервіс”.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов'язань міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання —відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального Кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством України для доведення такого роду фактів.

Судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про доведеність позивачем факту невиконання відповідачем зобов'язань з повної та своєчасної оплаті наданих йому послуг за договором №22 вих. від 04.04.2000, через що вимоги позивача про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю „Комсервіс” заборгованості за послуги зв'язку у розмірі 100239,05 грн. підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, колегія суддів також вважає, що висновки суду про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми в розмірі 3337,97 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 13698,35 грн є обгрунтованими, узгоджуються з розрахунком, наданим позивачем, тому в цій частині судове рішення є також правильним.

У відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального Кодексу України судом вірно вирішено питання з розподілу судових витрат.

Оскільки господарським судом першої інстанції правильно застосовані норми процесуального і матеріального права, підстави для скасування або зміни рішення господарського суду Автономної Республіки Крим відсутні, підстав для задоволення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 101, 102, пуктом 1 частини 1 статті 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу           Товариства з обмеженою відповідальністю "Комсервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.11.2007 у справі № 2-7/14284-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді