ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.10.2008

Справа №2-17/6931-2008А

за позовом Державного підприємства «Видавництво і друкарня «Таврида», м. Сімферополь

до відповідача Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ, м. Сімферополь

третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне Управління юстиції України в АР Крим, м. Сімферополь

про визнання незаконними дій та скасування постанови

Суддя Гайворонський В.І

при секретарі Нозріной Т.Ю

Представники:

Від позивача – Абхаірова Є.Ш., представник

Від відповідача – Адамов С.Ю., представник

Від третьої особи – Єрімізіна О.А., представник

Суть спору: Позивач просить поновити строки на оскарження постанов Державного виконавця Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ Буслаєвої Т.П. від 03.03.2008 року про стягнення з ДП «Видавництво і друкарня «Таврида» виконавчого збору в сумі 59161,98 грн.; визнати незаконними дії Державного виконавця Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ Буслаєвої Т.П. про винесення постанови від 03.03.08 про стягнення з ДП «Видавництво і друкарня «Таврида» виконавчого збору в сумі 59161,98 грн.; скасувати постанову Державного виконавця Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ Буслаєвої Т.П. від 03.03.08 про стягнення з ДП «Видавництво і друкарня «Таврида» виконавчого збору в сумі 59161,98 грн.

Усними ухвалами згідно статті 165 КАСУ, що відображено в звукозапису судових засідань, суд по клопотанню позивача замінив відповідача - Державного виконавця Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ Буслаєву Т.П. на відповідача - Центральний ВДВС Сімферопольського МУЮ, а також залучив третьою особою без самостійних вимог на предмет спору - Головне Управління юстиції України в АР Крим.

Відповідач у відзиві позов не визнав, та вказав, що боржником у встановлений строк не були надані відомості про сплату суми боргу для добровільного виконання.

Відповідач також просить відмовити в позові у зв’язку з пропуском позивачем строку для звернення до адміністративного суду.

Третя особа в усних поясненнях, що відображено в звукозапису судового засідання, підтримує позицію відповідача.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополь № 1032 від 13.12.2007 року «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхівниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхівниками або органом Пенсійного фонду» до Державного підприємства «Видавництво і друкарня «Таврида» вирішено застосувати стягнення штрафу в розмірі 376941,61 грн., та нарахування пені в сумі 214678,19 грн.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ від 11.02.2008 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу Рішення № 1032, боржнику (Державному підприємству «Видавництво і друкарня «Таврида») запропоновано добровільно виконати рішення в 7-ми денний строк (до 19.02.2008 року).

Згідно з постановою Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ від 03.03.2008 року постановлено з боржника Державного підприємства «Видавництво і друкарня «Таврида» стягнути виконавчий збір в розмірі 59161,98 грн.

По справі проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Сімферополь № 1032 від 13.12.2007 року «Про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхівниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхівниками або органом Пенсійного фонду» до Державного підприємства «Видавництво і друкарня «Таврида» вирішено застосувати стягнення штрафу в розмірі 376941,61 грн., та нарахування пені в сумі 214678,19 грн., що підтверджене копією указаного рішення.

Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ від 11.02.2008 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу Рішення № 1032, боржнику (Державному підприємству «Видавництво і друкарня «Таврида») запропоновано добровільно виконати рішення в 7-ми денний строк (до 19.02.2008 року), що підтверджене копіює указаної постанови.

Згідно з постановою Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ від 03.03.2008 року постановлено з боржника Державного підприємства «Видавництво і друкарня «Таврида» стягнути виконавчий збір в розмірі 59161,98 грн., що підтверджене копіює указаної постанови.

Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, при цьому виходить із наступних обставин:

Позивачем заявлена вимога про визнання незаконними дій та скасування спірної постанови.

Позов поданий по нормам КАСУ та розлягається по нормам КАСУ.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 162 КАСУ суд може прийняти постанову про визнання протиправним рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень, і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Визнання незаконними дій про винесення постанови, що є позовною вимогою, в даному випадку КАСУ не передбачене щодо спору відносно скасування рішення. Так, п. 1 ч. 2 ст. 162 КАСУ не передбачене визнання незаконними дій щодо винесення рішення. Вказаною нормою передбачено, що протиправним підлягає визнання рішення органу владних повноважень, а не дії про його винесення.

Окрім цього, п. 1 ч. 2 статті 162 КАСУ передбачено визнання рішення, дій чи бездіяльності протиправними.

Визнання рішення, дій чи бездіяльності п. 1 ч. 2 ст. 162 КАСУ незаконними не передбачено.

Таким чином, як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій про винесення постанови у даному випадку не передбачене, а передбачений інший спосіб, прямо встановлений п. 1 ч. 2 статті 162 КАС України. Таким чином, дії про винесення постанови не можуть бути визнати незаконними, і відповідно, позовна вимога про визнання незаконними дій про винесення постанови задоволена бути не може.

При цьому необхідно відмітить що виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін суд не вправі з власної ініціативи змінювати позовні вимоги та розглядати вимоги, які не заявлені позивачем.

Так, статтею 129 Конституції України закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед законом та судом.

Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132 (справа № Д12/12) по аналогічному випадку, а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя” вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

Більш того, розгляд судом вимог, які не заявлені позивачем, буде грубим порушенням прав інших учасників процесу, які вправі знати про позовні вимоги, та заперечувати щодо них.

Окрім цього, згідно п. 1 ч. 2 статті 162 КАСУ рішення визнається протиправним і нечинним (чи скасовується). Тобто, умовою визнання рішення нечинним чи його скасування є визнання рішення протиправним. Однак, вказана вимога позивачем не заявлена.

Таким чином, вимоги щодо умов скасування рішення органу владних повноважень при розгляді справи за нормами КАСУ прямо передбачені п. 1 ч. 2 статті 162, і тому щодо скасування рішення органу владних повноважень при розгляді справ за нормами КАСУ судом не можуть ігноруватися вказані умови.

Позивачем не заявлена вимога про визнання рішення протиправним, і відповідно, суд не вправі виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін розглядати відповідну вимогу.

Відповідно, якщо рішення не визнане протиправним, воно не може бути скасовано.

Згідно статті 6 Конституції України суд є органом державної влади.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади зобов’язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень та способом, які передбачені Конституцію України та Законами України.

Крім цього, позивачем пропущений строк звернення до суду, що згідно статті 100 КАСУ є підставою для відмови у задоволенні позову, тому що на цьому наполягає відповідач.

Суд не вважає, що вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Так, позивач вказує, що постанову Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ від 03.03.08 він отримав 13.05.2008 року згідно штемпелю на конверті, і 20.05.2008 року звернувся до Центрального районного суду міста Сімферополя з позовом до державного виконавця Центрального ВДВС Сімферопольського МУЮ Буслаєвої Т.П., однак ухвалою від 21.05.08 позовна заява була повернена з приводу порушення підсудності. До Господарського суду АР Крим позов надійшов тільки 02 червня 2008 року.

Вказані обставини підтверджені відповідними документами.

Враховуючи те, що згідно статті 181 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, строк на оскарження постанови пропущений.

Сам позивач вказує, що строк, пропущений, та просить його поновити.

Однак, суд не вважає, що вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Так, неналежна підготовка документів до суду, та подача їх не до того органу, тобто неналежне виконання робітником самого позивача своїх обов’язків, не може вважатись поважною причиною для позивача.

Неорганізованість, неуважність чи некомпетентність поважними причинами бути не можуть.

Інших причин в обґрунтування поважності пропуску строку позивач не вказав, та не надав відповідних доказів.

Згідно статті 129 Конституції України сторона вільна в наданні суду доказів, та в доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Таким чином, суд не повинен витребувати від сторін докази, та має право розглянути справу по тим документам, що є в ній.

Оскільки відповідні докази не представлені суду до прийняття цієї постанови, немає підстав їх залучати до матеріалів справи після винесення постанови по цій справі.

Таким чином є декілька підстав, кожна з яких є самостійною підставою для відмови у позові.

Підстав для відшкодування (повернення) позивачу держмита згідно ст. 94 КАСУ в даному випадку не існує .

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 162,163 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Ст. 254 КАС України передбачено, що постанова першої інстанції, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена у порядку і строки, передбачені ст. 186 КАСУ країни, якою встановлено, що: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАСУ - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.