ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2008р.

м.Київ

№ 17/165-38/226

16:00

За позовом

Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” в особі Центру електрозв’язку №7 Полтавської філії

До

Кременчуцької об’єднаної Державної податкової інспекції у Полтавській області

Про

визнання недійсним рішення

Суддя Власов Ю.Л.

Представники:

Від позивача

не з’явились

Від відповідача

не з’явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Відповідача про визнання недійсним рішення Кобеляцької міжрайонної державної податкової інспекції про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 26.04.2007 року з сумою податкового зобов’язання 128,00 грн. та скасувати його.

Заявлений позов Позивач обґрунтовує наступним. Рішенням Кобеляцької міжрайонної ДПІ про застосування штрафних санкцій № від 26.04.07р. Позивач зобов’язаний сплатити 128,00 грн. штрафних санкцій, яке прийняте на підставі акту перевірки №1613063/23-219. Позивач не погоджується з даним рішенням, оскільки вважає, що Кобеляцькою міжрайонною ДПІ було прийнято рішення, що суперечить законодавству з питань оподаткування та виходить за межі компетенції, встановленої законом.

Відповідно до акту перевірки Кобеляцької міжрайонної ДПІ №1613063/23-219 від 30.01.07р. щодо контролю здійснення розрахункових операцій з готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності зазначено, що перевіркою встановлено реалізацію карток поповнення рахунків мобільних операторів без придбання торгового патенту, що є порушенням п.1 ст.3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Порушень зазначеного закону з боку Позивача не було, оскільки відповідно до ст.3 цього закону патентуванню підлягає торгівельна діяльність, що здійснюється суб’єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів, проте реалізація телекомунікаційних карток, як власних, так і інших операторів, яку здійснював Позивач, по своїй суті є прийманням від споживачів попередньої оплати за телекомунікаційні послуги, і не відноситься до торгівельної діяльності.

Відповідач заперечив проти заявленого Позивачем позову мотивуючи наступним. Позивач здійснював торгівельну діяльність, а саме реалізовував картки поповнення рахунку інших операторів мобільного зв’язку. Законом України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в України»визначено поняття товару –це будь-яка продукція, призначена для продажу.

У відповідності до п.6 ст.3 Закону України «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в України»встановлено перелік видів товарів вітчизняного виробництва, торгівельна діяльність з продажу яких здійснюється без придбання торгового патенту. Дані норми Закону щодо визначення видів діяльності, здійснюваних без придбання торгових патентів перелік не розповсюджується на операції з продажу карток поповнення рахунку операторів мобільного зв’язку. Картки поповнення рахунків операторів мобільного зв’язку є товаром, який реалізовується за готівкові кошти при здійсненні торгівельної діяльності і тому операції з їх реалізації повинні здійснюватись за наявності торгового патенту.

Реалізація карток інших операторів не є отриманням попередньої плати за надані власні телекомунікаційні послуги, а отже є товаром, який реалізується, а тому діяльність, що пов’язана з їх реалізацією підлягає патентуванню.

Ухвалою від 21.09.07р. Господарського суду Полтавської області позовна заява була прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито, судове засідання призначено на 18.10.07р.

У судовому засіданні 18.10.07р. судом оголошувалась перерва до 27.11.07р., 07.02.08р., 13.03.08р., 13.05.08р.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.05.08р. адміністративна справа №17/165 була передана за підсудністю на розгляд Господарському суду міста Києва.

Ухвалою від 29.08.08р. справа №17/165 прийнята до розгляду, справі присвоєно №17/165-38/226, розгляд справи призначено на 18.09.08р.

Ухвалою від 18.09.08р. розгляд справи був відкладений на 02.10.08р., у судовому засіданні 02.10.08р. судом оголошувалась перерва до 14.10.08р.

Господарським судом заслухані пояснення сторін, досліджені подані докази. За результатами слухання сторін, дослідження доказів, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.06р. між відкритим акціонерним товариством «Унітел»та Позивачем був укладений договір на реалізацію карток №125/1/272, за яким ВАТ «Унітел»(Комітент) доручило Позивачу (Комісіонеру) реалізацію (продаж) стартових пакетів, карток поповнення абонентських рахунків для подальшого користування послугами мобільного стільникового зв’язку, які надаються безпосередньо операторами зв’язку на підставі відповідних ліцензій. Виступаючи від свого імені Позивач самостійно реалізує картки споживачам.

30.01.07р. Відповідачем був складений акт №1613063/23-219 перевірки щодо контролю зі здійснення розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності.

Перевіркою встановлено, Позивач не придбавав торгові патенти, в той час як здійснював діяльність, яка підлягає патентуванню.

Відповідно до п.3 цього акту документальною перевіркою встановлено порушення Позивачем ст.1, 2, 3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»в результаті чого встановлена діяльність без придбання торгових патентів за перевірений період.

26.04.07р. Відповідачем було прийняте рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №502300, яким до Позивача були застосовані штрафні санкції в розмірі 128,00 грн. за порушення ст.3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»на підставі акту перевірки №1613063/23-219 від 30.01.07р.

Спір по справі виник з причини того, що Позивач вважає, що картки поповнення рахунків для користування послугами рухомого (мобільного) зв’язку застосовуються саме як платіжний засіб для оплати телекомунікаційних послуг, і є за своєю суттю прийманням від споживачів попередньої оплати за телекомунікаційні послуги, тому не відносяться до торгівельної діяльності, а Відповідач проти цього заперечує.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.1 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», об'єктом правового регулювання згідно з цим Законом є торговельна діяльність за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток на території України, діяльність з обміну готівкових валютних цінностей (включаючи операції з готівковими платіжними засобами, вираженими в іноземній валюті, та з кредитними картками), а також діяльність з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг. Суб'єктами правовідносин, які підлягають регулюванню за цим Законом, є юридичні особи та суб'єкти підприємницької діяльності, що не мають статусу юридичної особи, - резиденти і нерезиденти, а також їх відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо), які займаються підприємницькою діяльністю, передбаченою частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності», торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності чи його структурного (відокремленого) підрозділу займатися зазначеними у цьому Законі видами підприємницької діяльності. Торговий патент не засвідчує право суб'єкта підприємницької діяльності на інтелектуальну власність.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»патентуванню підлягає торговельна діяльність, що здійснюється суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами у пунктах продажу товарів, під пунктами продажу товарів слід розуміти магазини та інші торгові точки, які знаходяться в окремих приміщеннях, будівлях або їх частинах і мають торговельний зал для покупців або використовують для торгівлі його частину, кіоски, палатки та інші малі архітектурні форми, які займають окремі приміщення, автомагазини, розвозки та інші види пересувної торговельної мережі, лотки, прилавки та інші види торгових точок у відведених для торговельної діяльності місцях або інші приміщення, які використовуються для здійснення оптової торгівлі за готівкові кошти, інші готівкові платіжні засоби та з використанням кредитних карток. У разі коли суб'єкт підприємницької діяльності має структурні (відокремлені) підрозділи, торговий патент придбавається окремо для кожного структурного (відокремленого) підрозділу (торгової точки).

Згідно ст.8 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють торговельну діяльність у разі порушення вимог цього Закону несуть відповідальність за здійснення операцій, передбачених цим Законом, без одержання відповідних торгових патентів або з порушенням порядку використання торгового патенту, передбаченого частиною другою статті 7 цього Закону, сплачують штраф у подвійному розмірі вартості торгового патенту за повний термін діяльності суб'єктів підприємницької діяльності із зазначеним порушенням;

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»контроль за дотриманням вимог цього Закону здійснюється державними податковими органами та органами Міністерства внутрішніх справ України.

Як встановлено судом у 2006р. Позивач від власного імені здійснював діяльність з реалізації (продажу) стартових пакетів, карток поповнення абонентських рахунків для подальшого користування послугами мобільного стільникового зв’язку, які надаються різними операторами зв’язку.

Як встановлено судом дану діяльність Позивач здійснював без придбання торгового патенту, що підтверджується актом перевірки, складеним Відповідачем, та не заперечується Позивачем.

Як встановлено судом, актом Відповідача №1613063/23-219 від 30.01.07р. було встановлено порушення Позивачем ст.3 Закону України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності»внаслідок вказаної вище діяльності з продажу карток без придбання торгового патенту.

Як встановлено судом за вказані порушення спірними рішенням Відповідача до Позивача були застосовані штрафні санкції в розмірі 128,00 грн.

За вказаних обставин суд вважає, що спірні рішення Відповідача прийняті у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, тому у позові Позивачу належить відмовити.

Судом не можуть бути прийняти до уваги доводи Позивача, що реалізація телефонних карток не відноситься до торгівельної діяльності, оскільки є прийманням від споживачів попередньої оплати за телекомунікаційні послуги, а тому не потребує отримання торгового патенту.

Згідно з ст.1 Закону України «Про телекомунікації»телекомунікаційна послуга - продукт діяльності оператора та/або провайдера телекомунікацій, спрямований на задоволення потреб споживачів у сфері телекомунікацій.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про телекомунікації»споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватися Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з п.3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінет Міністрів України №720 від 09.08.05р., телекомунікаційна картка - засіб, що дає споживачу можливість доступу до заздалегідь визначеного переліку та/або обсягу телекомунікаційних послуг відповідного оператора, провайдера і може застосовуватись як платіжний засіб для оплати телекомунікаційних послуг.

З наведених норм вбачається, що оператор надає споживачам телекомунікаційні послуги. Дані послуги споживачі можуть оплачувати грошовими коштами або телекомунікаційними картками. Оплата послуг телекомунікаційними картками здійснюється споживачами у вигляді їх пред’явлення оператору шляхом введення індивідуального карткового номеру та повідомлення його оператору. Дані картки споживачі можуть купляти за грошові кошти у безпосередньо операторів телекомунікаційних послуг або у інших осіб, які купили ці картки у операторів та перепродують їх, або продають ці картки за дорученням операторів.

Отже, телекомунікаційна картка за своєю природою є певним предметом, який дає споживачу право оплатити певну телекомунікаційну послугу. Даним предметом (карткою) споживач може оплатити телекомунікаційну послугу, може подарувати цю картку, продати її, загубити тощо. При цьому, коли споживач купує картку він не оплачує телекомунікаційну послугу, а лише купує предмет, який дає право оплатити цим предметом цю послугу. Телекомунікаційна послуга оплачується карткою коли споживач пред’являє цю картку оператору шляхом введення індивідуального карткового номеру та повідомлення його оператору, лише тоді оператор зараховує цю картку в оплату телекомунікаційної послуги.

За вказаних обставин суд вважає, що діяльність з реалізації, продажу телекомунікаційних карток є саме торгівельною діяльністю з продажу певних предметів, які дають право в майбутньому оплатити телекомунікаційну послугу (в той же час така картка може бути використана покупцем і з іншою метою, як об’єкт дарування, продажу тощо), а не прийняттям оплати за телекомунікаційні послуги, оскільки лише факт покупки картки не ще не веде до оплати телекомунікаційної послуги.

Керуючись ст.2, 7, 17, 158, 161, 162, 163 та п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                          Ю.Л. Власов

Постанова складена та підписана 18.11.08р.