ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14.02.08

Справа №АС2/252-07.

За позовом: Управління
Пенсійного фонду України в Кролевецькому районі Сумської області

до відповідача:
Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Кролевець Сумської області

про стягнення 3 033 грн.
15 коп.

Суддя  ЛЕВЧЕНКО П.І.

За участю представників
сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача :ОСОБА_2.

В засіданні приймала
участь секретар судового засідання Ю.В.Литвиненко.

Суть спору: позивач
просить суд  стягнути з відповідача на
свою користь  3 033 грн 15 коп.
заборгованості (недоїмки) , у тому числі :
2 141,14 грн. заборгованості  по
страховим внескам  на загальнообов'язкове
державне  пенсійне страхування  та
892,01 грн. заборгованості  по
фінансовим санкціям .

Відповідач  заперечує проти позову , посилаючись на те ,
що вона  є платником  єдиного податку . Відповідач вважає , що з  неї не
повинні стягуватися  страхові
внески  та фінансові санкції про
донарахування  та застосовування  яких позивачем було винесено рішення  № 360 від 29.12.2004 року .

Сторони надали  на вимогу суду копію ухвали Вищого
адміністративного суду України від 16.08.2007 року № К-23499/06 якою
підтверджено правомірність донарахування
позивачем відповідачеві  страхових
внесків та застосування до відповідача фінансових санкцій рішенням № 360 від
29.12.2004 року , залишено без змін ухвалу Харківського апеляційного
господарського суду  від 11.05.2006 року
, якою відповідачеві  було відмовлено в
задоволенні її позову до УПФУ в Кролевецькому районі  Сумської області  про визнання
нечинним рішення  № 360 від
29.12.2004 року .

Дослідивши матеріали
справи  та заслухавши пояснення
представника відповідача , господарський суд встановив  .

Відповідач  - ОСОБА_1 є суб'єктом  підприємницької діяльності , зареєстрована у
УПФУ в Кролевецькому  районі Сумської
області  як платник  страхових внесків  на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування  і відповідно до Указу
Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва» сплачує єдиний податок .

Використовуючи працю
фізичних осіб на умовах трудового договору , відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від  09.07.2003 року» № 1058-IV ( далі Закон №
1058) відповідач є страхувальником  і
відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 1058 є платником  страхових внесків до Пенсійного фонду України
.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 17
Закону № 1058 відповідач зобов'язана нараховувати , обчислювати , сплачувати в
установлені строки та в повному обсязі
страхові внески  до Пенсійного  фонду України .

У відповідності  з п. 4.1 «Інструкції  про порядок
обчислення  і сплати
страхувальниками та застрахованими особами
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування  до Пенсійного фонду України»  від
19.12.2003 року № 21-1, відповідач
як страхувальник повинна
нараховувати  страхові внески  в розмірі
32 % на фонд оплати праці.

В результаті перевірки
позивачем виявлено , що  відповідач  не здійснювала нарахувань  в розмірі
32 % на фонд  оплати праці
найманих  працівників . Позивач встановив
,  що відповідачем було порушено ч. 6 п.
2 ст. 17 та абз.1 ч. 1 ст. 19 Закону № 1058 та п. 4.1 вищезгаданої Інструкції ,
у зв'язку з  чим рішенням № 360 від
29.12.2004 року  донарахував
відповідачеві до сплати страхових внесків на загальнообов'язкове  державне пенсійне страхування  2 544,34 грн. та застосував фінансові санкції
в сумі  892,01 грн.

Відповідач
звернулася  до господарського суду  Сумської області з адміністративним
позовом  до УПФУ у Кролевецького району  Сумської області  про визнання нечинним рішення № 360 від
26.12.2004 року , яким відповідачеві було донараховано 2 544,34 грн.  страхових внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування  та  застосовані фінансові санкції в сумі  892,01 грн.

Постановою господарського
суду Сумської  області від 22.12.2005
року у справі  № АС 3/ 106-05  позов підприємця ОСОБА_1. до УПФУ  в Кролевецькому  районі Сумської області  був задоволений і було визнане  нечинним
рішення № 360 від 29.12.2004 року
повністю , однак  ця
постанова  не набрала  законної
сили , оскільки була оскаржена Управлінням  пенсійного фонду України в Кролевецькому
районі Сумської області  .

Ухвалою Харківського  апеляційного господарського суду від
11.05.2006 року  у справі № АС 3/106-05
постанову господарського суду Сумської області
від 22.12.2005 року  у справі № АС
3/106-05 скасовано та прийнято нову, якою в задоволенні  позову підприємцю ОСОБА_1. відмовлено.

ПідприємецьОСОБА_1.  оскаржувала ухвалу Харківського апеляційного
господарського суду від 11.05.2006 року у справі № АС 3/106-05 до Вищого
адміністративного суду України .

Ухвалою від 16.08.2007
року № К-23499/06 Вищий адміністративний
суд залишив без задоволення касаційну скаргу  підприємця ОСОБА_1. , а ухвалу  Харківського апеляційного господарського суду
від 11.05.2006 року у справі № АС 3/106-05 залишив без змін.

Таким чином , вищезгаданими  ухвалами Харківського апеляційного  господарського суду від  11.05.2006 року  та Вищого адміністративного суду України
від  16.08.2007 року , які набрали  законної сили , встановлені обставини ,
які  не доказуються  згідно ч. 1
ст. 72 КАС України  при
розгляді  інших справ , у яких  беруть участь
ті самі  особи або особа ,
щодо  якої  встановлено
ці обставини .

Тобто, в даному разі
вищезгаданими ухвалами  встановлено , що
підприємецьОСОБА_1. не здійснювала
нарахувань  в розмірі  32 % на фонд
оплати  найманих  працівників , а тому Управління пенсійного
фонду України в Кролевецькому районі
Сумської області  зробило  правильний висновок, що цим підприємцем
ОСОБА_1.  було порушено п. 6 ч. 2 ст. 17
, абз. 1 ч. 1 ст. 19 Закону  та п. 4.1
вищезгаданої Інструкції, у зв'язку  з чим
правомірно  Управлінням  було
донараховано підприємцю ОСОБА_1. страхові внески  в сумі
2544,34 грн. та застосовано фінансові санкції в сумі  892,01 грн.

За таких обставин ,
правомірними  та обґрунтованими  є позовні вимоги  позивача у даній справі  щодо стягнення  з відповідача   на підставі чинного рішення  № 360
від 29.12.2004 року  2 141,14 грн.
заборгованості  ( недоїмки ) по страховим  внескам на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування  та  892,01 грн. заборгованості  ( недоїмки )
по фінансовим санкціям .

Донараховану чинним
рішенням № 360 від 29.12.2004 року  суму
заборгованості  по страховим внескам  у розмірі
2 544,34 грн.  позивач зменшив при
пред'явленні позову до 2 141,14 грн., зарахувавши після проведення
перевірки  частку єдиного податку в
розмірі 403,20 грн., який сплатила
підприємець ОСОБА_1. за своїх найманих працівників в рахунок
донарахованої суми страхових внесків .

Заперечення  відповідача стосовно того, що з неї як  з
платника єдиного податку не повинні
стягуватися страхові  внески ,
донараховані рішенням  позивача  від
29.12.2004 року  № 360, та
застосовані  тим  же рішенням фінансові санкції , є
безпідставними  та необґрунтованими  з огляду на вищевикладене .

Законодавством не
передбачено звільнення  фізичних та
юридичних осіб , які використовують працю найманих  працівників , від сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове  державне пенсійне
страхування , в тому числі  і тих, які
обрали особливий спосіб  оподаткування і
перебувають  на спрощеній системі
оподаткування.

Закон України «Про
державну  підтримку малого  підприємництва» та Указ Президента України
«Про спрощену систему оподаткування  та
звітності  суб'єктів малого
підприємництва»  не поширюються на
відносини загальнообов'язкового державного пенсійного страхування ,
оскільки  вони врегульовані  спеціальними нормативно-правовими актами .

Згідно частини  4 статті
18 Закону  № 1058, страхові
внески  на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування    не включаються до
складу  податків , інших обов'язкових
платежів ,  що складають  систему оподаткування. На всі ці  внески
не поширюється  податкове  законодавство .

Частиною 6 статті  18 Закону № 1058 визначено, що  законодавством  не можуть
встановлюватися  пільги  з нарахування
та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Підстави для зменшення
судом фінансових санкцій , які застосовані до відповідача позивачем чинним
рішенням   № 360  від 29.12.2004  року  в
сумі  892,01 грн., відсутні ,
оскільки  зазначене рішення  не визнане судом нечинним  ( в позові
про визнання  його нечинним   підприємцю ОСОБА_1. відмовлено) ,  а тому
сума фінансових санкцій , визначена
в чинному рішенні позивача підлягає обов'язковій сплаті  страхувальником  (відповідачем) у відповідності  з
вимогами ч. 13 ст. 106
Закону  № 1058 . Позовні вимоги
позивача, що  ґрунтуються  на його чинному рішенні № 360 від 29.12.2004
року  , є правомірними і право зменшити
ці позовні вимоги  є лише у позивача
згідно ч. 1 ст. 51 КАС України. Оскільки
позивач наполягає на стягненні  з
відповідача суми застосованих чинним рішення
№ 360 від 29.12.2004 року фінансових санкцій в сумі  892,01 грн., яка визначена в тому рішенні, то
позовні  вимоги позивача підлягають  задоволенню повністю , оскільки  сума стягнення не перевищує  суми застосованих зазначеним рішенням  фінансових санкцій.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 71,72,158-163 КАС України , господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в Кролевецькому районі Сумської області до Приватного
підприємця ОСОБА_1, м. Кролевець Сумської області  про стягнення 3 033 грн. 15 коп. задовольнити
повністю.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( 41300, Сумська область, м.
Кролевець , АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1)   на користь Управління Пенсійного фонду
України в Кролевецькому районі Сумської області
( Сумська область, м. Кролевець , вул. Спортивна, 9 ; код 21129695 )
заборгованість по страховим внескам на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі  2 141,14 грн. та
заборгованість по фінансовим санкціям в сумі
892,01 грн.

3.          Згідно ст. 186 КАС України заява про
апеляційне оскарження постанови подається до суду апеляційної інстанції через
суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення (з дня
складення постанови в повному обсязі). Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.

4.          Згідно ст. 254 КАС України постанова
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана в строк, постанова
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання,
апеляційної скарги постанова, якщо її не було скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного розгляду справи.

5.          Копію постанови надіслати сторонам по
справі.

Повний текст постанови
підписаний суддею 18.02.2008  року.