ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 12/216

09.09.08

За позовом                    Закритого акціонерного товариства "Холдингова компанія

"Бліц - Інформ"

До                              Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок сувенірів"

Про                              стягнення 4 580,47 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача                    Сухоіваненко О.І. –предст. (дов. № 208/17 від 17.12.07 р.)

Від відповідача          не з'явився

Обставини справи:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок сувенірів" про стягнення 4 580,47 грн. (484, 09 грн. –основний борг, 4096,38 грн. –пеня) заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору № 35 від 11.10.07 р.

Ухвалою суду від 11.08.08 р. за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 12/216 та призначено розгляд справи на 09.09.08 р.

Відповідач письмовий відзив на позов не надав, вимог суду викладених в ухвалі від 11.08.08 р. не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні Господарського суду міста Києва, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (роз’яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.97 № 02 - 5/289 із змінами “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України”).

Про поважні причини неявки в судове засідання відповідача чи повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11.10.07 р. між сторонами укладено договір № 35 (далі - Договір) на поставку сувенірної продукції з нанесеним логотипом замовника.

Відповідно до п. 4.2 договору позивач повинен був здійснити передоплату у розмірі 70% від вартості сувенірної продукції, на підставі виставленого відповідачем рахунок-фактури. Кінцевий розрахунок за поставлену сувенірну продукцію в розмірі 30 % - позивач повинен був здійснити протягом 2-х банківських днів з моменту відгрузки продукції відповідачем.

23.10.07 р. позивач здійснив передоплату - 70% від вартості сувенірної продукції, сплативши 11 703,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 320069 від 23.10.07 р.

Відповідно до п.3.2 договору відповідач зобов'язався виконати роботи протягом 4-х тижнів з моменту перерахування позивачем передоплати.

Позивач здійснив передоплату 23.10.07р., отже сувенірну продукцію відповідач повинен був поставити та передати позивачеві до 21.11.07 p., але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав.

Так, відповідно до видаткової накладної від 12.12.07 р. № 239/1 відповідач поставив, а позивач прийняв 40 штук брелоків Pretec Aqu 512 MB USB з логотипом на суму 4 440,00 грн. Прострочення виконання зобов'язання склало 22 календарних дня.

Відповідно до видаткової накладної від 17.12.07 р. № 242/1 відповідач поставив, а позивач прийняв 30 штук брелоків Pretec Bullet Secure 1 GB USB без логотипу на суму 6 779,88 грн. - прострочивши виконання зобов'язання на 27 календарних днів.

Отже, відповідач поставив позивачу товар загальною вартістю 11 219,88 грн.

Таким чином основний борг відповідача перед позивачем становить 484,09 грн.

П. 6.2 Договору передбачено відповідальність відповідача за порушення строків поставки, а саме сплата пені в розмірі 0,5% від суми договору за кожній календарний день прострочення.

Згідно з розрахунком позивача, доданим до позовної заяви, відповідач повинен сплати за прострочення виконання договірного зобов'язання за 22 календарних дні 1 839,19 грн., а за 27 днів - 2 257,10 грн. Загальна сума пені складає 4 096, 38 грн.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України, виникли цивільні права та обов’язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов’язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов’язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати всій обов’язок, а кредитор –прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

Отже, факт порушення відповідачем договірних зобов’язань судом встановлено.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 484,09 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В п.6.2 Договору зазначено, що в разі порушення відповідачем строків виконання робіт та передачі продукції, останній сплачує позивачу пеню в розмірі 0,5% від суми договору за кожній календарний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею визнається неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно розрахунку позивача сума пені складає 4 096,38 грн. (розрахунок в матеріалах справи). Контррозрахунку суму пені відповідачем суду не надано. Розрахунки пені відповідає матеріалам справи та умовам договору.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 4096,38 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, в судовому засіданні представником позивача подано заяву, підписану представником відповідача, про визнання позову відповідно до якої відповідач визнає основний борг у розмірі 484,09 грн., пеню у розмірі 4096,38 грн. та зобов’язується сплатити позивачу 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати: державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 526, 549, 610, 611, 612 ЦК України, ст. ст. 173, 193, 230 ГК України, ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будинок сувенірів" (01135, м. Київ, вул. Чапаєва, 10-А, Код 32386000, з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення) на користь Закритого акціонерного товариства "Холдингова компанія "Бліц - Інформ" (02156, м. Київ, вул.. Кіото, буд. 25, код 20050164, р/р 0520 у філії ВАТ "Державний експортно-імпортний банк України" у м. Києві, МФО 380333) 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 09 коп. основного боргу, 4 096 (чотири тисячі дев’яносто шість) грн. 38 коп. пені, 102 (сто дві) грн. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4.          Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                                    Л.В.Прокопенко