ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" квітня 2008 р. Справа № 2/281-07

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від позивача: Коломійця О.Д. - голови правління,

Кирилюк Г.С. - представника за довіреністю №68 від 09.04.2008р.,

від відповідача: Брянської Н.М. - секретаря сільської ради,

розглянувши апеляційну скаргу Іллінецької районної спілки споживчих товариств, м.Іллінці Вінницькоїобласті

на рішення господарського суду Вінницької області

від "17" грудня 2007 р. у справі № 2/281-07 (суддя Мельник П.А.)

за позовом Іллінецької районної спілки споживчих товариств, м.Іллінці Вінницькоїобласті

до Жаданівської сільської ради, с.Жадани, Іллінецького району, Вінницької області

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 17.12.2007р. у справі №2/281-07 в позові Іллінецької районної спілки споживчих товариств, м.Іллінці Вінницької області до Жаданівської сільської ради, с.Жадани, Іллінецького району, Вінницької області про визнання права власності відмовлено.

Вважаючи, що рішення місцевого господарського суду є незаконним з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить дане рішення скасувати та прийняти нове рішення - про задоволення позову (а.с.90-94).

Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає наступне:

- документи, які б посвідчували право власності на нежилі приміщення, що знаходяться по вул. Гагаріна, 4, с.Сорока, у Жаданівської сільської ради відсутні, тому твердження суду про те, що згідно ч.2 ст.32 Закону України "Про власність" власником приміщення вказаних магазинів є Жаданівська сільська рада, не має підгрунтя;

- рішення 17 сесії 4 скликання Жаданівської сільської ради від 24.05.2005р. про прийняття в комунальну власність житлового фонду разом із приміщеннями магазинів не підтверджено жодним наявним у справі документом і не може прийматися за визначальну обставину при вирішенні спору;

- суд першої інстанції при прийнятті рішення не прийняв до уваги той факт, що приміщення магазинів в список об'єктів на приватизацію не ввійшли, оскільки не рахувалися на балансі ВАТ "Сорокський КХП";

- по акту приймання-передачі житлового фонду від 26.09.2005р. в комунальну власність передано лише частину будинку площею 522,0 кв.м., магазин же площею 137,9 кв.м в комунальну власність не передавався, а залишився в користуванні Іллінецької райспоживспілки;

- суд не врахував, що Кальницьке ССТ, правонаступником якого є Іллінецька райспоживспілка, добросовісно, безперервно володіло нерухомим майном - приміщенням спірного магазину в с. Сорока по вул. Гагаріна, 4, з 1967 року по 2002 рік, тобто 37 років і мало право набути право власності на вказаний магазин відповідно до п.1 ст. 344 ЦК України;

- підприємства споживчої кооперації отримали на баланс спірне приміщення магазинів шляхом обміну на рівноцінні приміщення 40 років потому, і, відповідно до ст.ст. 395,396,397,398 ЦК України, мають право на захист свого речового права у тому числі і від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу за №61-214 від 26.03.2008р. (а.с. 104) та його представник у судовому засіданні проти останньої заперечили, вважають рішення господарського суду Вінницької області від 17.12.2007р. у даній справі законним та обгрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача Кирилюк Г.С. та голова правління Іллінецької районної спілки споживчих товариств Коломієць О.Д. у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі та надали пояснення в обгрунтування своєї позиції. Вважають рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства та неповним з'ясуванням усіх обставин справи, а тому просять дане рішення скасувати та прийняти новий судовий акт - про задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи та повноту їх встановлення, відповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач просить визнати право власності на приміщення магазину "Товари повсякденного попиту" с. Сорока, по вул. Гагаріна,4. Обґрунтовуючи позов, посилається на ст. 344 Цивільного кодексу України та зазначає, що внаслідок приватизації ВАТ "Сорокського КХП" в 2005р. до комунальної власності було передано лише житловий фонд, приміщення ж магазинів не передавалися. Посилаючись на ст.4 Житлового кодексу України, у відповідності до змісту якої до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, позивач відмічає необгрунтованість підстав для передачі в комунальну власність приміщень магазинів , що знаходиться по вул. Гагаріна, 4 с.Сорока.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву від 18.09.2007р. №214-2.14 (а.с. 30-31) вимоги позивача не визнає, вважає їх необгрунтованими та безпідставними та відмічає, що право володіння житловим приміщенням, яке на даний час використовується позивачем, ніколи не передавалось "Сорокським КХП" Іллінецькій райспоживспілці і питання про таку передачу ніколи не розглядалося. Згідно ж акта приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність від 26.09.2005р., власником спірного приміщення є Жаданівська сільська рада.

За наслідками розгляду даної справи господарським судом першої інстанції, як зазначалось вище, прийнято рішення про відмову у задоволенні позову.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові з огляду на таке.

Позивач, посилаючись на акт приймання передачі неподільної частини основних засобів від Кальницького споживчого товариства Іллінецькій райспоживспілці становм на 30.12.2002р., просить визнати право власності на приміщення магазину "Товари повсякденного попиту" в с. Сорока по вул. Гагаріна, 4.

В обгрунтування своїх доводів Іллінецька райспоживспілка надала довідку №130 від 23.08.2007р., Книгу К-26, розпочату в 2007р., реєстраційну відомість об'єктів основних засобів (будівель) на 31.12.2005р. до постанови правління Укоопспілки, у відповідності до яких приміщення торгового комплексу, що по вул. Гагаріна, 4 в с.Сорока рахується на балансі позивача в об'єктах основних засобів за інвентарним номером 015 і відноситься до неподільного майна (а.с. 9, 11-16).

У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже, право власності може виникнути при наявності певних юридичних фактів, в тому числі і за набувальною давністю.

Так, позивач, як на підставу набуття права власності на спірне приміщення магазину посилається на набувальну давність, а саме на ст. 344 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном – протягом п’яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Частина 2 вказаної статті зазначає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Набувна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад договору найму, оренди, зберігання, виключає застосування набувальної давності.

Як зазначалось вище, підставою для набуття права власності на нерухоме майно є безперервне володіння останнім протягом 10 років.

Відповідно до п.1 прикінцевих положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004р., а п.8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, визнання права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2011р.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та не грунтуються на чинному законодавстві, а тому не є підставою для скасування оскарженого судового акту.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 17.12.2007р. у справі №2/281-07 - без змін.

Керуючись ст.ст. 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 17 грудня 2007 року у справі № 2/281-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу Іллінецької районної спілки споживчих товариств, м.Іллінці Вінницької області - без задоволення.

2. Справу № 2/281-07 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя

судді:

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - відповідачу

4 - в наряд