ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№ 2/737-2006

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційне подання

Сумського транспортного прокурора (далі Прокурор)

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду

від

26.11.07

у справі

№ 2/737-06

господарського суду

Сумської області

за позовом

Прокурора

в інтересах держави в особі

статутного територіально-галузевого об'єднанні "Південна залізниця" в особі вокзалу станції Суми

(далі Залізниця)

до

комунального підприємства "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" (далі Підприємство),

Сумської міської ради (далі Рада)

про

визнання права власності

В засіданні взяли участь представники:

- Прокурора:

не з'явились;

- Залізниці:

Єршова Ю.В. (за дов. № 625 від 05.06.07);

- Підприємства:

не з'явились;

- Ради:

не з'явились.

Ухвалою від 30.01.08 Вищого господарського суду України касаційне подання Прокурора № 52-649/07 від 24.12.07 було прийнято до провадження, розгляд справи у судовому засіданні призначено на 28.02.08.

Вказана ухвала суду була направлена сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про її неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 28.02.08 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 28.02.08 представники Прокурора, Підприємства та Ради не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Прокурора та відповідачів повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 28.02.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі представника Залізниці.

Про вказані обставини представника Залізниці було повідомлено на початку судового засідання 28.02.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

Рішенням від 09.01.07 господарського суду Сумської області (суддя Соп'яненко О.Ю.) позовні вимоги задоволено.

За Залізницею визнано право власності на нерухоме майно –будівлю вокзалу площею 94,00 м2, навіс над платформою (літера Г) площею 813,1 м2, платформу (перон) (літера І) площею 6 955,2 м2, платформу (літера ІІ) площею 3 640,00 м2, платформу (літера ІІІ) площею 3 529,3 м2, дев'ятиповерхову будівлю і навіс (літера (Б-ІХ, б), площею 3 256,7 м2, склад (літера А1) площею 115,8 м2, що знаходяться за адресою: м.Суми, Привокзальна площа, 1 та вул.Привокзальна, 1.

Підприємство зобов'язано зареєструвати на праві власності за Залізницею вказане нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Суми, Привокзальна площа, 1 та вул.Привокзальна, 1.

Постановою від 24.05.07 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Підприємства задоволено частково.

Рішення від 09.01.07 господарського суду Сумської області скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи рішенням від 12.07.07 господарського суду Сумської області (суддя Моїсеєнко В.М.) позов задоволено повністю.

Підприємство виключено з числа відповідачів.

За Залізницею визнано право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м.Суми, Привокзальна площа, 1 та вул.Привокзальна, 1, а саме: будівлю вокзалу (літера А-3), вбиральню (літера В), навіс над платформою (літера Г), платформу (перон) (літера І), платформу (літера ІІ), платформу (літера ІІІ), дев'ятиповерхову будівлю (літера Б-1Х), навіс (літера б), склад (літера А1).

Рішення суду першої інстанції, винесене під час нового розгляду справи, мотивовано доведеністю позовних вимог матеріалами справи, у зв'язку з чим суд з урахуванням вимог ст. 392 Цивільного кодексу України, п. 10 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 № 7/5), прийшов до висновку про їх задоволення.

Постановою від 26.11.07 Харківського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Бондаренко В.П., суддів –Лакізи В.В., Шепітько І.І.) апеляційну скаргу Ради задоволено.

Рішення від 12.07.07 господарського суду Сумської області скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено. Провадження у справі щодо Підприємства припинено.

При винесенні постанови апеляційний суд прийшов до висновку, що спірне майно є державним, отже може належати Залізниці лише на праві повного господарського відання, а тому Залізниця є неналежним позивачем у справі.

Не погодившись з постановою апеляційної інстанції, винесеною під час нового розгляду справи, Прокурор звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням в якому просить рішення від 12.07.07 господарського суду Сумської області та постанову від 26.11.07 Харківського апеляційного господарського суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги Прокурор обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст.ст. 21, 22 Господарського процесуального кодексу України.

Прокурор звертає увагу на те, що судом апеляційної інстанції не було враховано клопотання Залізниці про відкладення розгляду справи, проте таке клопотання було зроблено саме з метою подальшої зміни позовних вимог та залучення до участі у справі Міністерства транспорту та зв'язку України.

У своєму відзиві на касаційне подання Залізниця доводи, викладені у касаційному поданні, підтримує.

Рада у своєму письмовому відзиві на касаційне подання щодо доводів Прокурора заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційне подання Прокурора залишити без задоволення, а оскаржену постанову –без змін.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзиви на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника сторони, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, зокрема, Положення про вокзал ст.Суми Південної залізниці,

затвердженого наказом статутного територіального галузевого об'єднання "Південна залізниця" № 302/Н від 20.11.06, вокзал ст.Суми є структурним підрозділом статутного територіального галузевого об'єднання "Південна залізниця", яке підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України "Укрзалізниця" і входить в систему Міністерства транспорту України.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до рішення Сумської міської ради народних депутатів № 216 від 23.02.00 Південна залізниця є постійним користувачем земельної ділянки площею 170,3677 га, розташованої за адресою: м.Суми, вул.Привокзальна, 1, що засвідчено державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-СМ

№ 002085.

Судовими інстанціями встановлено, що згідно актів державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 23.12.82, від 24.12.03, від 24.12.03, були прийняті в експлуатацію наступні об'єкти: будівля вокзалу, зовнішній туалет (вбиральня), перший та другий поверхи будівлі вокзалу ст.Суми. При цьому, встанволено, що замовником зазначених об'єктів виступало статутне територіально-галузеве об'єднання "Південна залізниця" в особі вокзалу ст.Суми.

На підставі наданих сторонами доказів по справі місцевим та апеляційним судами встановлено, що 30.11.05 державною приймальною комісією було прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом об'єкт –

реконструйовані дебаркадер першої острівної платформи, фасад

службово-побутових приміщень та благоустрою привокзальної території

вокзалу ст.Суми. Водночас, встановлено, що замовником робіт по реконструкції виступало статутне територіально-галузеве об'єднання "Південна залізниця".

При вирішенні спору попередніми судовими інстанціями встановлено, що дозвіл на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт об'єктів залізничного вокзалу ст.Суми, дебаркадеру, пасажирських платформ,

фасаду службово-побутових приміщень вокзалу та благоустрій привокзальної території був наданий рішеннями Сумської міської ради № 529 від 03.08.04, № 195 від 12.04.04, дозволом № 55 від 22.06.05 Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно п. 29 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.04 № 1243, датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію.

Правові підстави набуття права власності визначено у гл. 24 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні визначено в Тимчасовому положенні про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (далі Тимчасове положення), затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 07.02.02 № 7/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.02 за № 157/6445.

Згідно п. 1.3 Тимчасового положення державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Відповідно до п. 1.6 цього Положення реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Пунктом 6.1 Тимчасового положення визначено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Вичерпний перелік підстав відмови у реєстрації права власності на нерухоме майно встановлено у п. 3.3 Тимчасового положення.

За змістом додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення до правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, зокрема, належать рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна (п. 10).

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 362 Цивільного кодексу України встановлено, що у державній

власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що ст. 5 Закону України "Про залізничний транспорт", встановлено, що майно закріплене за залізницями є загальнодержавною власністю.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що попередніми судовими інстанціями не враховані вимоги ст.ст. 18, 22, 23, 27 Господарського процесуального кодексу України щодо визначення предмету спору та учасників судового процесу.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що всупереч вимог ст.ст. 42, 44 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи та при прийнятті рішень не було створено рівних умов та умов змагальності між сторонам, не забезпечено належних умов для надання доказів по справі.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, але ці вимоги процесуального закону попередніми судовими інстанціями при прийнятті оскаржених процесуальних актів дотримано не було.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було, в той час, як у даному випадку необхідно було керуватися вказаними нормами в комплексі.

На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що спір розглянуто судами першої та апеляційної інстанцій без дослідження в повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності та призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовими інстанціями не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення, ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційне подання Сумського транспортного прокурора № 52-649/07 від 24.12.07 задовольнити.

Рішення від 12.07.07 господарського суду Сумської області та постанову від 26.11.07 Харківського апеляційного господарського суду у справі № 2/737-06 господарського суду Сумської області скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

І.Ходаківська