ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

03.04.2008                                                              Справа № 2/7

За позовом відкритого акціонерного товариства «Виноградівський завод пластмасових санітарно-технічних виробів», м. Виноградів

ДО Виноградівського виробничого управління житлово-комунального господарства, м. Виноградів

Про визнання недійсним договору №133 від 20.07.2005р. на водопостачання та приймання стічних вод до каналізації,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача – Букович О.Д. –представник за дорученням №171 від 10.12.07р.

від відповідача – Вамош О.Ю. –представник за дорученням №24 від 21.01.08р.

СУТЬ СПОРУ: визнання недійсним договору №133 від 20.07.2005р. на водопостачання та приймання стічних вод до каналізації.

В засіданні суду 31.03.2008 року судом за згодою сторін в порядку вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 03.04.2008р. для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обгрунтування своїх доводів та заперечень.

Представник позивача просить задоволити позов по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість вимог матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказує на те, що укладений між сторонами договір не містить всіх визначених статтею 26 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” істотних умов, зокрема, вичерпного переліку житлово-комунальних послуг, тарифів та їх складових на кожну з наданих послуг, загальну вартість послуг, тощо. Відтак, заперечує дійсність даного договору з підстав неузгодження сторонами його істотних умов, що також підтверджується вимогами статей 180 та 181 Господарського кодексу України, що передбачає при укладенні договору обов’язкове узгодження сторонами предмету договору, ціни та строку його дії. Крім того, вважає, що умовами укладеного між сторонами договору не охоплюється обов’язок відповідача приймати в очисні споруди ливневі води та відповідне зобов'язання позивача проводити їх оплату, що додатково підтверджує позицію стосовно неузгодження сторонами предмету договору та видів послуг, які надаються відповідачем, зокрема, щодо приймання в очисні споруди дощових вод.

Заперечує можливість зазначення таких відомостей відповідачем у пред’явлених до оплати рахунках за надані комунальні послуги, оскільки зі змісту договору не випливає, що такі є невід’ємною частиною укладеного сторонами договору. Стверджує про те, що навіть в момент укладення спірного договору

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.2008 року по справі №2/7

відповідачем не було доведено позивачу тариф на житлово-комунальні послуги, зокрема, за ливневі води, оскільки пред’явлений до плати рахунок датований після укладення сторонам угоди. Не погоджується з позицією відповідача про необхідність застосування до правовідносин сторін підзаконних нормативних актів в галузі надання та споживання житлово-комунальних послуг, оскільки статтею 32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” встановлено порядок зміни вартості цін і тарифів на такі послуги, яка відповідачем протягом дії договору не дотримувалась.

Представник відповідача заперечує з приводу обґрунтованості позиції позивача з підстав, наведених у поданих суду письмових поясненнях та у підтвердження своїх доводів вказує на те, що укладеним договором чітко визначено його предмет –надання послуг з водопостачання та водовідведення - прийому стічних вод, а також обов’язок сторін при виконанні даного договору керуватись Правилами користування системами комунального водопостачання і водовідведення в м. Виноградів, затверджених рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради та іншими нормативними актами, які регулюють відносини водопостачання та водовідведення.

Заперечує недоведеність до позивача порядку встановлення цін та тарифів на надані послуги, оскільки пунктом 15 договору сторонами узгоджено, що розрахунок платежу за послуги водовідведення виконується на підставі обсягів і тарифів, розроблених і затверджених відповідно до вимог чинного законодавства, в даному випадку відповідними рішеннями Виноградівської міської ради, як органу місцевого самоврядування, на підставі вимог статті 7 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”. Перелік послуг, що надавались відповідачем, їх кількість, ціна з 1м.куб. та загальна їх вартість визначались у направлених відповідачем позивачу рахунках про оплату наданих послуг, що повністю відповідає вимогам ч.1 та 3 ст. 32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”, та які приймались позивачем та за період дії договору частково сплачувались. Відтак, вважає, що відсутність в укладеному між сторонами договорі цін та тарифів на спожиті послуги не є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, вказує на те, що оскільки встановлення цін та тарифів є виключною прерогативою органів місцевого самоврядування, і змінюються ними з огляду на визначену державою цінову політику по оплаті за надані та спожиті житлово-комунальні послуги, тобто є не стабільними, є недоцільним зазначення таких тарифів у договорі. Крім того, просить взяти до уваги те, що у відповідності до вимог п.1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення міста і селищах України, тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення.

Вважає, що в даному випадку відсутні факти у підтвердження неузгодження сторонами умов договору, оскільки такий підписано сторонами у визначеному законодавством порядку за відсутності відповідних зауважень до його змісту, тобто між сторонами відсутнє неузгодження з будь-яких позиції такої угоди.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Між сторонами, а саме –Виноградівським виробничим управлінням житлово-комунальних послуг, м. Виноградів (далі Виконавець) та відкритим акціонерним товариством „Виноградівський завод пластмасових санітарно-технічних виробів”, м. Виноградів (далі - Споживач) 20.07.2005 року було укладено договір за

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.2008 року по справі №2/7

№133 на водопостачання та приймання стічних вод до каналізації, у відповідності до пункту 1 якого виконавець приймав на себе зобов'язання постачати абоненту (споживачу) питну та технічну воду від міської мережі для виробничих та комунально-побутових потреб його об’єктів, та прийом в очисні споруди всіх господарсько-фекальних і промислових стоків в об’ємах, вказаних в розрахунку заявці і переліку об’єктів.

Умовами даного договору сторонами також визначено порядок розрахунку кількості стічних вод, які надходять в міську каналізаційну мережу, що здійснюється по показних лічильника. Спеціальними умовами в розділі договору „Перелік об’єктів” сторонами визначено, що розрахунок за водовідведення проводиться згідно показника лічильника, встановленого на свердловині позивача, а за послуги липневої каналізації розрахунок проводиться згідно довідки Закарпатського обласного центру гідрометеорології по станції Виноградів виходячи з загальної площі підприємства позивача, яка згідно генплану складає 4,5тис.кв.м.

Пунктами 15 та 16 договору сторонами передбачено, що розрахунок за відпуск води та прийом стоків складається один раз в місяць на основі тарифів, що діють в м. Виноградів та проводиться їх оплата на підставі виданих виконавцем споживачу рахунків на оплату. В усіх інших випадках, не передбачених даним договором, сторонами визначено, що вони керуються „Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в м. Виноградів”.

Позивач заперечує дійсність даного договору з підстав невизначеності сторонами угоди всіх істотних умов та просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Аналізуючи позицію сторін з приводу укладеного правочину, суд констатує наступне.

Предметом регулювання Закону України “Про житлово-комунальні послуги” від 24 червня 2004 року №1875-IV (далі –Закон №1875- IV) є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Згідно статті 4 цього Закону законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

У відповідності до статті 7 Закону №1875-IV встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, державне регулювання яких базується на принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій, а також нормативного регулювання надання житлово-комунальних послуг споживачам за цінами/тарифами, затвердженими в установленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. А відповідно до статей 19, 20 та 21 цього ж закону, споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов’язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а також надавати в установленому

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.2008 року по справі №2/7

законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Таким чином, законом передбачена обов'язковість укладення договорів на постачання житлово-комунальних послуг.

Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Державного Комітету України по житлово-комунальному господарству від 1 липня 1994 р. №65, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 22 липня 1994 р. за №165/374 запроваджено порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначено взаємовідносини між об'єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційного господарствами або іншими експлуатаційними організаціями, комбінатами комунальних підприємств та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України. У відповідності до вимог пункту 1.2 Правил їх дотримання є обов'язковим для всіх осіб, підприємств, установ, організацій, що користуються комунальними водопроводами і каналізаціями, незалежно від їхньої відомчої належності і форми власності та Водоканалу. Пунктом 1.10 Правил передбачено, що тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення.

Відповідно до вимог пункту 1.9 Правил приймання стічних вод від промислових підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності й відомчої належності до комунальних каналізацій здійснюється згідно з вимогами Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 №37, зареєстрованих Мінюстом України 26.04.2002 за №403/6691 (пункт 1.8 в редакції Наказу Державного комітету з питань житлово-комунального господарства №1 від 04.01.2005).

Стічні води Підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів. На підставі цих Правил та Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових стічних вод у системи каналізації населених пунктів Водоканали розробляють місцеві Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту, які є обов'язковими для всіх Підприємств, яким Водоканали надають послуги з водовідведення та які розташовані на території даної місцевої ради.

Кількість стічних вод, що надходять до каналізації, визначається за кількістю води, що надходить з комунального водопроводу або місцевих джерел, згідно з показниками водолічильників, а в разі відсутності останніх - за діючими нормами водоспоживання та іншими видами взаємних розрахунків з абонентами згідно з п. 21.2. цих Правил. Метод визначення кількості стічних вод встановлюється Водоканалом. Якщо облік кількості стічних вод визначено одним із методів, вказаних у цьому пункті Правил, і зафіксовано договором або двостороннім актом між Водоканалом та абонентом на обумовлений термін, то останній, протягом цього терміну може не надавати Водоканалові таких даних.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.2008 року по справі №2/7

У відповідності до вимог пункту 15 Правил кількість стічних вод, що потрапляє у каналізаційні мережі через зливоприймачі та каналізаційні колодязі у періоди дощів та сніготанення, підприємства оплачують при загальносплавній системи каналізації - відповідно до території, що займає підприємство, за нормами БНіП 2.04.03-85 Каналізація. Зовнішні мережі і споруди та даними гідрометеослужби.

Вищевикладене дає підстави стверджувати про те, що умовами договору виконавцем було обумовлено у визначеному законодавством порядку вимоги щодо визначення кількості стічних вод, що потрапляють у каналізаційну мережу відповідача від позивача, і такий метод визначення кількості стічних вод повністю відповідає вимогам чинного законодавства, що відповідно спростовує позицію позивача щодо невідповідності умов договору в частині визначення обсягів послуг, що надаються виконавцем та розмір їх оплати споживачем.

Крім того, матеріали справи підтверджують те, що відповідачем надавались позивачу, а останнім споживались послуги по водопостачанню та водовідведенню, а каналізаційними мережами відповідача приймались стічні води підприємства позивача, що утворилися за рахунок поверхневих та дощових вод. Відтак, визначення умовами договору порядку обліку стічних вод та визначення ціни та приймання таких до каналізаційної мережі пропорційно території підприємства, яку він займає, повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

У відповідності до вимог статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори та видавати правила, обов'язкові для сторін публічного зобов'язання, в тому числі щодо встановлення або регулювання цін. Умови зобов'язання, що не відповідають цим правилам або встановленим цінам, є недійсними.

В даному випадку, правила, обов’язкові для сторін у сфері виконання договору на водопостачання та водовідведення (публічного зобов’язання), встановлено не тільки Законом України „Про житлово-комунальні послуги”, а й Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України та Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України.

Даними актами визначено порядок укладення типового договору, який є формою державного регулювання договірних відносин у сфері господарювання та застосується для спрощення процесу укладання конкретних господарських договорів та визначення бажаної, з точки зору держави, моделі договірного зобов’язання.

Згідно вимог статті 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 03.04.2008 року по справі №2/7

В даному випадку сторонами при укладенні договору №133 від 20.07.2005р. було погоджено предмет договору – надання послуг по постачанню води та послуг по водовідведенню, ціну –що полягає у зазначенні сторонами порядку формування такої ціни/тарифу органами місцевого самоврядування, яким такі повноваження в даному випадку надано з врахуванням положень глави 21 ГК України „Ціни і ціноутворення у сфері господарювання” у вигляді встановлення державних фіксованих цін, а також строк дії договору.

Сторонами письмово підтверджено умови договору №133 від 20.07.2005р., що полягає у його скріпленні печатками споживача та виконавця, а також підписами уповноважених осіб (керівників підприємств). Крім того, підписання такого договору доводить те, що між сторонами відсутні будь-які неузгодження стосовно предмету договору, порядку визначення обсягів споживання води та водовідведення, тощо.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Ф. Ремецькі