Господарський суд
Житомирської області
————————————————————————————————————————
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" квітня 2008 р.

Справа № 6/75

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

при секретарі Гаврушкевич О.О.

за участю представників сторін

від позивача Пасічник А.Й. - довіреність №128 від 14.12.07р.

від відповідача Вернигора Л.В. - довіреність від 01.09.05р.

Розглянув справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Малинська промислово-фінансова компанія" (м.Малин)

до Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в особі філії Житомирського регіонального управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"(м.Житомир)

про стягнення 96847,12 грн.

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача 96847,12грн. збитків, спричинених внаслідок нарахування банком та сплати ним пені за прострочення повернення кредиту. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Житомирським регіональним управлінням ЗАТ КБ "ПриватБанк" порушено вимоги ст.232 ГК України в частині припинення нарахування пені через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Фактично відповідачем неправомірно нараховувалась пеня впродовж 26-ти календарних місяців в загальній сумі 108030,51грн., яку товариство сплатило в повному обсязі. Позивач визнає, що правомірною є пеня за шість місяців в загальній сумі 11183,39грн. Різницю в сумі 96847,12грн. (108030,51 - 11183,39) вважає збитками та просить стягнути з відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві (а.с.49). Зокрема пояснив, що у відповідності з п.5.7 кредитних договорів термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років. Пунктом 5.4 договорів передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано позичальником. Вважає, що пеня нарахована правомірно та у відповідності з умовами договору, а тому підстав для її повернення позивачу немає.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2004 року між ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія" (Позивач) та ЗАТ КБ "ПриватБанк" (Відповідач) укладений кредитний договір №R04-04, згідно якого банк надає позичальнику кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом 150000,00грн. Кредитний ліміт встановлено на термін до 25 травня 2005р.

24 березня 2005 року між тими ж сторонами укладений кредитний договір №25-05, згідно якого банк надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом 200000,00грн. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту у строк до 23 березня 2006 року, сплаті відсотків, комісії та винагороди, шрафу і пені в обумовлені терміни.

Договірні зобов'язання ТОВ "Малинська промислово-фінансова компанія" по вищезгаданих кредитних договорах виконані в повному обсязі, однак з порушенням терміну сплати.

ЗАТ КБ "ПриватБанк" за порушення умов кредитних договорів нарахована пеня станом на 25.06.07р. в загальній сумі 111325,42грн., в тому числі за кредитним договором від 28.05.04 №R04-04 - 56461,54грн., за кредитним договором від 24.03.05 №25-05 -54863,88грн.

Пеня Позивачем сплачена в повному обсязі, що не заперечується Відповідачем. Однак, вважаю неправомірним нарахування пені більше ніж за шість місяців, Позивач просить відшкодувати йому надмірно сплачену пеню в сумі 96847,12грн., яку вважає збитками.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, господарський суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Як зазначалось вище, сторони уклали кредитні договори №R04-04 від 28.05.04р. та №25-05 від 24.03.05р. без заперечень. Їх умови не оскаржувались та є чинними.

Пунктом 5.1 вказаних кредитних договорів передбачено, що при порушенні Позичальником якого-небудь із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту, винагороди, Позичальник виплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня.

Оскільки Позивачем кредитні кошти повернуті з порушенням строків, визначених кредитними договорами, банком нараховувалась пеня по день фактичного виконання Позичальником (Позивачем) зобов'язань. По обох договорах кредит погашено 22.06.07р., що підтверджується наданими відповідачем розрахунками та не заперечується позивачем.

Згідно пункту 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.4 кредитних договорів передбачено, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п.5.1, 5.2, 5.3 договороів, здійснюється протягом 3(трьох) років із дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконане Позичальником.

Отже, оскільки сторони в кредитних договорах передбачили термін нарахування штрафних санкцій, в тому числі і пені, більший за шість місяців, то Відповідачем правомірно нарахована пеня по день фактичного виконання Позивачем зобов'язань за вказаними кредитними договорами.

Крім того, Позивач, заявляючи вимогу про стягнення грошової компенсації в сумі 96847,12грн., називає її збитками, які спричинені йому Відповідачем при нарахуванні пені за більший термін, ніж встановлено законодавством.

Слід зазначити, що відповідно до ст.22 ЦК України під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальними підставами для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв’язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач, укладаючи кредитні договори, усвідомлював свої права та обов'язки і відповідальність відповідно до їх умов. Сплачена ним пеня не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Пеня за прострочення повернення кредиту нарахована Відповідачем правомірно відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитних договорів.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Суддя

Терлецька-Байдюк Н.Я.

Дата підписання рішення : 14 квітня 2008 року.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 -сторонам