ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.08                                                                                           Справа№ 18/35А

Господарський суд Львівської області в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

при секретарі судового засідання Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні в м.Львові

розглянувши справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) „Підприємство Мальви ЛТД”

до

Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Галицькому районі м.Львові

про

визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

з участю представників:

від позивача – Івченко О.В. –представник (довіреність за №05/2008 від 04.02.2008 року);

від відповідача – Рождественська Л.П. –головний державний податковий інспектор (довіреність за №1615/10-007 від 31.01.2006 року),

ВСТАНОВИВ:

що ТзОВ „Підприємство Мальви ЛТД” звернулося до господарського суду з позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення за №/0/04-23-5-20815632/20254 від 04.10.2004 року, прийнятого ДПІ у Галицьому районі м.Львова.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.06.2007 року у даній справі скасовано постанову Господарського суду Львівської області від 06.12.2005 року та ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 09.03.2006 року, а справу направлено Господарському суду Львівської області на новий розгляд.

В згаданій ухвалі суду касаційної інстанції зазначено, що судами не надано правової оцінки щодо розрахунку за контрактом №131/ЄГ від 10.12.2003 року шляхом зарахування заборгованості позивача перед фірмою нерезидентом „Werand-Sohlen GmbH” згідно контракту №2А99 від 19.01.1999 року, враховуючи положення ч.4 п.1 ст.602 ЦК України.

Позивач у позовній заяві вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення органом державної податкової служби прийнято протиправно без врахування вимог чинного законодавства та норм міжнародних договорів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та дав аналогічні пояснення. Просить позов задоволити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вважає, що орган державної податкової служби діяв у відповідності до вимог чинного законодавства на підставі, у спосіб та в межах чинного законодавства. В клопотанні зареєстрованому в канцелярії суду за №6511 від 18.03.2008 року вважає, що при зарахуванні заборгованості мало місце пропущення строків позовної давності.

Представник відповідача в судовому засіданні дав аналогічні пояснення, просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

Актом перевірки від 01.10.2004 року №306/23-2/20815632 «Про результати комплексної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТзОВ «Підприємство Мальви ЛТД»за період з 01.10.2002 року по 01.07.2004 року»зафіксовано порушення підприємством ст.ст. 1, 2, 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»від 23.09.1994 року №185-94/ВР (надалі Закон №185-94/ВР), із змінами та доповненнями, в результаті чого йому нараховано пеню в сумі 98135 грн. 20 коп., та ст.ст.9, 10 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю” за №15-93 від 19.02.1993 року, з наступними змінами та доповненнями (надалі Декрет №15-93), за що застосовано штрафну санкцію в сумі 1122 грн. 00 коп.

На підставі акту перевірки податковим органом 04.10.2004 року прийнято податкове повідомлення-рішення №/0/04-23-5-20815632/20254, яким згідно з підп. «а, б, в, г»підп.4.2.2 п.42 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 року №2181-III, із змінами та доповненнями, відповідно до ст.ст. 1, 2, 4 Закону №185-94/ВР, ст.ст.9, 16 Декрету №15-93, п.2.7 Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.02.2000 року №49, із змінами та доповненнями, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2000 року за №209/4430 (далі Положення №49), позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем пеня за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 99257 грн. 00 коп.

В ході оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення №/0/04-23-5-20815632/20254 від 04.10.2004 року в адміністративному порядку було прийнято податкові повідомлення-рішення №/1/04-23-5-20815632/24598 від 16.12.2004 року та №/4/04-23-5-20815632/11883 від 05.07.2005 року, якими визначену суму податкового зобов'язання позивачу залишено без змін.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Підприємство Мальви ЛТД»(продавець) уклало з фірмою „Werand-Sohlen GmbH” (покупець) контракт №131/ЄГ від 10.12.2003 року, наявний в справі, відповідно до умов якого, на підставі вантажно митної декларації №4025, позивачем експортовано машину для виробництва підошв на загальну вартість 45098,38 ЄВРО, яку покупець повинен оплатити шляхом банківського переводу цих коштів на розрахунковий рахунок продавця (п.З цього контракту). Проте, оплата за поставлений товар на розрахунковий рахунок позивача не надійшла, про що свідчать довідка банку №25-17/105 від 10.06.2005 року та №901/490 від 10.06.2005 року.

За таких підстав, податковою інспекцією за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності, згідно вимог Закону №185-94/ВР, позивачу нарахована пеня за кожен день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми несвоєчасно одержаної виручки в іноземній валюті, перерахованій у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості, що становить 98093 грн. 53 коп.

У відповідності до ст.2 Закону №185-94/ВР імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 90 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують індивідуальної ліцензії Національного банку України.

При застосуванні розрахунків щодо імпортних операцій резидентів у формі документального акредитиву термін, передбачений ч.1 ст.2 цього Закону, діє з моменту здійснення уповноваженим банком платежу на користь нерезидента (ст.2 Закону №185-94/ВР доповнено ч.2 згідно із Законом №184/97-ВР від 07.05.1996 року).

Також, органом державної податкової служби в акті перевірки виявлено, що ТзОВ «Підприємство Мальви ЛТД»не задекларувало станом на 01.04.2004 року прострочену дебіторську заборгованість за контрактом №131/ЗГ, тому відповідно до ст.16 Декрету №15-93 та п.2.7 Положення №49 до нього застосована штрафна санкція в розмірі 1 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян за кожен день неподання декларації про валютні цінності станом на 01.04.2004 року, за період з 27.04.2004 року по 01.07.2004 року в сумі 1122 грн. 00 коп.

Валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України, яким встановлено порядок і терміни декларування (ст.9 Декрету №15-93).

Відповідно до ст.10 цього ж Декрету порядок, види, форми і терміни подання звітності резидентами і нерезидентами про їх валютні операції визначаються Національним банком України за погодженням з Міністерством статистики України з урахуванням чинного законодавства України. Несвоєчасне подання, приховування або перекручування звітності про валютні операції тягне за собою відповідальність, передбачену ст.16 вказаного Декрету.

При цьому, у відповідності до вказівок суду вищестоящої інстанції судом досліджено обставини зарахування заборгованості з врахуванням положень ч.4 п.1 ст.602 ЦК України.

Так, зміни до контракту №131/ЄГ від 10.12.2003 року, які наявні в матеріалах справи до винесення постанови від 06.12.2005 року у цій справі (а.с.101), були укладені 30.12.2003 року, згідно яких оплата здійснюється по згаданаму контракту шляхом зарахування заборгованості позивача в сумі 45098,38 ЄВРО перед фірмою „Werand-Sohlen GmbH” по контракту №2А99 від 19.01.1999 року в рахунок погашення заборгованості сторін по контракту №131/ЄГ.

Оскільки згадані зміни укладались до набрання чинності ЦК України, в даному випадку, визначаючи правомірність такого зарахування, суд керується положеннями ЦК Української РСР.

У відповідності до вимог ст.218 ЦК Української РСР, не допускається зарахування вимог:

1) по яких минув строк позовної давності;

2) про відшкодування шкоди, викликаної ушкодженням здоров'я або заподіянням смерті;

3) про довічне утримання (стаття 425 цього Кодексу);

4) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, як і в ЦК Української РСР так і в ЦК України, містилась заборона зарахування вимог по яких минув строк позовної давності.

Однак, в матеріалах справи наявні зміни до контракту №2А/99 від 19.01.1999 року, від 16.04.1999 року, згідно яких оплата по даному контракту здійснюється частково після отримання обладнання до закінчення терміну дії контракту. Також, у згаданих змінах, які наявні в матеріалах справи зазначено, що контракт вступає в силу з моменту його підписання; термін дії контракту змінено до 31.12.2001 року.

У відповідності до вимог ст.71 ЦК Української РСР, чинного на момент укладення угоди про зарахування від 30.12.2003 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Початок перебігу строку позовної давності, у відповідності до вимог ст. 76 цього ж Кодексу, пов‘язується з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, фірма „Werand-Sohlen GmbH” дізналася про порушення свого права по контракту №2А99 від 19.01.1999 року, після 31.12.2001 року –коли у позивача виник обов‘язок повністю розрахуватись за згаданим контрактом.

А відтак, на момент укладення змін до контракту №131/ЄГ від 30.12.2003 року по розрахунках за контрактом 2А/99 від 19.01.1999 року не минув строк позовної давності.

Отже, зарахування заборгованості вчинено у повній відповідності до вимог чинного законодавства –без порушення строків позовної давності.

Зміни до контракту №131/ЄГ від 30.12.2003 року, якими передбачено здійснення оплати по даному контракту в ЄВРО шляхом зарахування заборгованості позивачем в сумі 45098,38 ЄВРО перед фірмою „Werand-Sohlen GmbH” по контракту №2А99 від 19.01.1999 року в рахунок погашення заборгованості сторін по контракту №131/ЄГ, та довідка Львівської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк»№10-04/185 від 02.12.2005 року, якою підтверджується зняття банком контракту №131/ЄГ з контролю і відповідно до п.7.4 Інструкції №136 повідомлення ним податкового органу про зміну умов договору, які передбачають виконання нерезидентом зобов'язань за експортним контрактом шляхом поставки товару, свідчать про безпідставність застосування відповідачем штрафних санкцій згідно ст.4 Закону №185-Н/ВР, оскільки позивачем не порушено 90-денний термін з моменту оформлення продукції, та за незадекларування простроченої дебіторської заборгованості за контрактом №131/ЄГ, оскільки він не порушив ст.ст.9, 10 Декрету №15-93, в сумі 99215 грн. 53 коп.

З огляду на викладене, орган державної податкової служби протиправно прийняв оспорене податкове повідомлення-рішення, а тому, позовні вимоги є підставні та обґрунтовані, у зв‘язку з чим підлягають до задоволення.

Окрім того, у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.162 КАС України, суд може прийняти постанову, зокрема, про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Зі змісту ч.11 ст.171 КАС України, термін „нечинності” стосується нормативно-правових актів.

Враховуючи те, що позивачем оспорюється ненормативно-правовий акт (акт індивідуальної дії), який він просить визнати недійсним, та положення абзацу 1 та 2 ч.2 ст.162 КАС України, суд, встановивши протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, вважає за необхідне скасувати його в частині.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ч.3 ст.94 КАС України, їх належить присудити позивачу з врахуванням положень п.3 Прикінцевих та перехідних положень КАС України.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1          Позов задоволити.

2           Скасувати, прийняте ДПІ у Галицькому районі м.Львова, податкове повідомлення-рішення за №/0/04-23-5-20815632/20254 від 04.10.2004 року.

3          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство Мальви ЛТД” (), що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Литвиненка,3, 3 грн. 40 коп. судового збору.

4           Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5           Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                     Мартинюк В.Я.