ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
справа № 20-3/345-12/392
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

"14" січня 2008 р. 12:33                                                                                          м. Севастополь

За позовом: Закритого акціонерного товариства “Автотранспортне підприємство №2628” до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Севастополя про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень №/0 від 03.03.2005, №/1 від 25.07.2005,

Суддя Харченко І.А.,

при секретарі Пірог О.В.,

за участю представників:

позивача – Мамарасулов В.У., довіреність №26 від 23.01.2006, представник;

відповідача –Турчин Д.С., довіреність №10-004/271 від 05.07.2007, головний податковий інспектор юридичного відділу;

Суть спору:

10.10.2005 позивач звернувся в господарський суд з позовом (вх. №2670) до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Севастополя про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень №/0 від 03.03.2005, №/1 від 25.07.2005, рішень заступника начальника ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя №6814/10/10-20 від 05.05.2005, виконуючого обов’язки голови ДПА м. Севастополя №1071/10/25-041 від 15.07.2005, заступника голови ДПА України №9310/6/25-0215 від 28.09.2005.

Ухвалою від 14.10.2005 позовна заява прийнята до розгляду та порушено провадження у справі №20-3/345.

В процесі судового розгляду позивач відмовився від позовних вимог в частині визнання недійсними рішень заступника начальника ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя №6814/10/10-20 від 05.05.2005, виконуючого обов’язки голови ДПА м. Севастополя №1071/10/25-041 від 15.07.2005, заступника голови ДПА України №9310/6/25-0215 від 28.09.2005.

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 12.12.2005 та додатковим рішенням від 06.02.2006 позовні вимоги задоволені повністю, визнані недійсними податкові повідомлення-рішення №/0 від 03.03.2005, №/1 від 25.07.2005, в частині визнання недійсними рішень заступника начальника ДПІ у Ленінському районі м. Севастополя №6814/10/10-20 від 05.05.2005, виконуючого обов’язки голови ДПА м. Севастополя №1071/10/25-041 від 15.07.2005, заступника голови ДПА України №9310/6/25-0215 від 28.09.2005 провадження у справі припинено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.02.2006 рішення господарського суду міста Севастополя від 12.12.2005 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2007 рішення господарського суду міста Севастополя від 12.12.2005, постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 08.02.2006 скасовані, справа №20-3/345 передана до господарського суду міста Севастополя на новий розгляд за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою від 08.11.2007 справа №20-3/345 прийнята до провадження суддею Харченко І.А., її присвоєно №20-3/345-12/392, призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою від 04.12.2007 закінчено підготовче провадження у справі №20-3/345-12/392, справа призначена до судового розгляду.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав суду письмові заперечення від 08.11.2005.

Згідно статей 27-32, 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні представникам сторін роз’яснені процесуальні права та обов’язки.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухав представників сторін, суд,

в с т а н о в и в :

3 березня 2005 року Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя на підставі акту перевірки №2723-103328698 від 28 лютого 2005 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0 про визначення закритому акціонерному товариству „Автотранспортне підприємство №2628” податкового зобов'язання по збору за забруднення навколишнього природного середовища у сумі 141565,18грн. та застосовані штрафні (фінансові) санкції в сумі 47030,10грн., усього 188595,28грн. (том 1 а.с.18).

Зазначене податкове повідомлення-рішення було оскаржено позивачем у апеляційному порядку, за результатами якого скарга залишена без задоволення, вказане податкове повідомлення-рішення –без змін (том 1 а.с. 30-53), але у зв’язку з закінченням строку сплати 25 липня 2005 року Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Севастополя на підставі вказаного акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №1 про визначення позивачу такого же податкового зобов'язання (том 1 а.с. 19).

Вказаним актом комплексної планової перевірки було встановлено, що закрите акціонерне товариство „Автотранспортне підприємство №2628” у 2003-2004 роках у встановлені законом строки надавало податковому органу розрахунки збору за забруднення навколишнього природного середовища, нараховувало та сплачувало збір, але лише за вироблені самим платником податків тверді побутові відходи та за стаціонарні і переносні джерела забруднення, хоч відповідно до акту перевірки Державного управління екології і природних ресурсів у місті Севастополі платник податків у періоді III-IV квартал 2003 року - 2004 рік фактично розташовував без ліміту на полігоні у Першотравневій балці тверді побутові відходи. З урахуванням фактичної кількості розташованих твердих побутових відходів, нормативів збору, корегуючого коефіцієнту розмір збору склав за III квартал 2003 року –20663,10грн., за IV квартал 2003 року –19942,20грн., за I квартал 2004 року –22737,60грн., за II квартал 2004 року –24776,10грн., за III квартал 2004 року –27911,70грн., за IV квартал 2004 року –25549,20грн., усього 141565,18грн. (том 1 а.с. 28-27).

Позивач не оспорює встановлених перевіркою обставин розміщення без ліміту у Першотравневій балці твердих побутових відходів і не оподаткування цих відходів, але вважає, що ці відході є власністю громади і тому позивач не зобов’язаний сплачувати за ці відходи вказаний збір.

Податковий орган не заперечує проти того, що позивач не є власником побутових твердих відходів, але вважає, що платником збору є суб’єкти, які фактично здійснюють над лімітні розміщення відходів незалежно від отримання права власності на такі відходи.

З наказів начальника Громадської оборони міста Севастополя від 19 липня 2001 року і 15 квітня 2003 року на позивача були покладені функції експлуатуючої організації по використанню полігона для складування твердих побутових відходів у Першотравневій балці (том 1 а.с. 54-55).

Однак як слідує з листів Севастопольської державної міської адміністрації позивач не є власником відходів, а тому йому не можуть бути встановлені ліміти на розміщення відходів (том 1 а.с. 57, 59).

Також з листів Державного управління екології та природних ресурсів в місті Севастополі від 28 лютого і 9 червня 2005 року слідує, що у 2003 році ліміт на розміщення відходів позивачу не був встановлений тому, що права та обов’язки по експлуатації полігона позивач прийняв після настання строку визначення лімітів, у 2004 році ліміт встановлений був, у 2005 році ліміт не встановлений, тому що не встановлено підприємство, яке буде отримувати ліміт (том 1 а.с. 58).

З рішення колегії цього управління від 25 квітня 2003 року слідує, що обов’язок надати документи на отримання ліміту покладено на Севастопольську державну міську адміністрацію, а на закрите акціонерне товариство „Автотранспортне підприємство №2628” покладений обов’язок дотримувати технологію складування відходів (том 1 а.с. 61).

Рішенням Гагарінського районного суду міста Севастополя від 9 квітня 2001 року по справі №2-1623 (яке набрало силу у той ж день) було встановлено, що закрите акціонерне товариство „Автотранспортне підприємство №2628” через його посадовця - начальника експлуатації, не є власником відходів і на нього законом не покладені обов’язки по розміщенню відходів, а тому складу правопорушення –порушення правил розміщення відходів, в діях цього посадовця не має (том 1 а.с. 70-71).

З листа Севастопольського міського управління земельних ресурсів слідує, що Першотравневий полігон розташований в адміністративних межах міста Севастополя і відноситься до земель лісного фонду (том 1 а.с. 72).

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 14 Закону України “Про систему оподаткування”(в редакції Закону №7797-ВР від 18 лютого 1997 року, зі змінами) і статті 44 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”№1264-ХП від 25 червня 1991 року (зі змінами) збір за забруднення навколишнього природного середовища є загальнодержавним збором (обов'язковим платежем), який визначається на основі фактичних обсягів викидів, лімітів скидів забруднюючих речовин в навколишнє природне середовище і розміщення відходів.

Згідно зі статтею 44 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” порядок встановлення нормативів збору і стягнення зборів за забруднення навколишнього природного середовища визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №303 від 1 березня 1999 року затверджений Порядок встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору. Згідно пункту 2 збір за забруднення навколишнього природного середовища справляється у тому числі за розміщення відходів. Пунктом 4 передбачено, що суми збору, який справляється за розміщення відходів, обчислюються платниками збору самостійно на підставі затверджених лімітів (щодо розміщення відходів) виходячи з фактичних обсягів розміщення відходів, нормативів збору та визначених за місцем знаходження цих джерел коригуючих коефіцієнтів, наведених відповідно в таблицях додатків 1 і 2.

Постановою Кабінету Міністрів України N1218 від 3 серпня 1998 року затверджений Порядок розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, відповідно до якого ліміт (максимальний обсяг відходів) надається суб'єкту права власності на відходи, а розміщенням відходів є зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах.

Як слідує з акту перевірки податковий орган дійшов висновку про те, що позивач по над ліміту розміщував відходи, а тому зобов’язаний доплатити збір.

Однак як встановлено пунктом 4 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору (порушення якого ставиться в вину позивачу) суми збору, який справляється за розміщення відходів, обчислюються платниками збору самостійно на підставі затверджених лімітів, а затвердження лімітів відповідно до Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів, встановлюється суб'єкту права власності на відходи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України „Про відходи” N187/98-ВР від 5 березня 1998 року територіальні громади є власниками відходів, що утворюються на об'єктах комунальної власності чи знаходяться на їх території і не мають власника або власник яких невідомий (безхазяйні відходи).

Як слідує зі справи, позивач розміщував тверді побутові відходи, які були утворені на об’єктах комунальної власності і знаходяться на території громади, а тому позивач не є власником відходів, з цієї причини йому не встановлювались ліміти на розміщення побутових твердих відходів, про що неодноразово відповідала Севастопольська міська державна адміністрація.

Також Першотравнева балка не відповідає поняттю спеціально відведеного місця чи об'єкту, наданому у статті 1 Закону України „Про відходи” - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл спеціально уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

У зв’язку з наведеним, господарський суд дійшов висновку, що діючим законодавством України на позивача не покладений обов’язок сплачувати збір за вказані відходи.

На підставі зазначеного суд вважає, що податкові повідомлення - рішення №/0 від 03.03.2005, №/1 від 25.07.2005 про визначення податкового зобов’язання по збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 188595,28 грн., з яких: 141565,18 грн. - основний платіж, 47030,10 грн. –штрафні санкції винесені в порушення норм діючого законодавства, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статей 94, 98 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому в сумі 3,40 грн. судовий збір.

Керуючись п. 4 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору, ст. 1, 9 Закону України „Про відходи ”, ст. 69, 70, 71, 79, 92, 94, 98, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П о с т а н о в и в :

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ в Ленінському районі м. Севастополя №/0 від 03.03.2005, №/1 від 25.07.2005 про визначення податкового зобов’язання по збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 188595,28 грн., з яких: 141565,18 грн. - основний платіж, 47030,10 грн. –штрафні санкції.

3.          Стягнути з Державного бюджету України (п/р 0007 в УДК у м. Севастополі, одержувач Держбюджет, Ленінський район 22090200, МФО 824509, ) на користь Закритого акціонерного товариства “Автотранспортне підприємство №2628” (місто Севастополь, вул. Шабаліна, 19, ідентифікаційний код 03328698) 03,40 грн. –судовий збір.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Севастопольського апеляційного господарського суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя І.А. Харченко

Постанова складена та підписана

в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України

21.01.2008.