КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2008                                                                                           № 30/121-42/391

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:           Михальської Ю.Б.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Більдін О.В. – за дов.

від відповідача - Шубін В.М. – за дов., Дорохов В.С. – за дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль"

на рішення Господарського суду м.Києва від 02.10.2007

у справі № 30/121-42/391

за позовом                               ЗАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль"

до                                                   Державне підприємство "Енергоринок"

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, ціна позову 2 196 939,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2007 року ЗАТ “Білоцерківська теплоелектроцентраль” (позивач) звернулося до ДП “Енергоринок” (відповідач) про стягнення 2 196 939,50 грн., в тому числі 1 520 034,01 грн. основного боргу, 245 806,51 грн. пені, 347 559,43 грн. витрат від інфляції, 83 539,55 грн. 3% річних, 21969,40 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами укладено Договір купівлі-продажу електроенергії №309/01, за умовами якого позивач зобов’язався продавати, а відповідач зобов’язався купувати електроенергію. вироблену позивачем та здійснювати її оплату відповідно до умов Договору. Починаючи з грудня 2003 року у відповідача почалася накопичуватися заборгованість за електроенергію, яка склала 1 520 034,01 грн. згідно акту звірки розрахунків № 03/72-544 від 22.01.2007 (з урахуванням оплати за грудень 2006 року). На підставі пункту 5.6.1. Договору та статті 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано пеню, втрати від інфляції та 3 % річних.

Згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог (одержано Господарським судом м.Києва 02.04.2007) позивач просив стягнути з відповідача 2 911 862,41 грн. основного боргу, 286 237,97 грн. пені, 372 426,32 грн. втрат від інфляції, 98 124,79 грн. 3% річних, 25500 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач проти позову заперечував, оскільки позивач не наводить доказів порушення ДП „Енергоринок” існуючого між сторонами порядку розрахунків, встановленого, зокрема, Законом України „Про електроенергетику”, постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 26.04.2007 у справі №30/121, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2007, позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2007 по справі № 30/121 були скасовані рішення попередніх інстанцій і справу передано до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

В постанові Вищого господарського суду України зазначено, що так як за умовами договору від 15.11.1996 діяльність членів оптового ринку електроенергії є різновидом спільної господарської діяльності за наслідками і спільної відповідальності у визначених договором аспектах, з визначенням конкретних повноважень ДП „Енергоринок”, то відповідальність за незабезпечення ДП „Енергоринок” повної оплати виробникам електроенергії закупленої у них продукції наступає лише при встановленні вини ДП „Енергоринок” у неналежному виконанні ним власних повноважень.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 02.10.2007 у справі № 30/121-42/391 (оскаржуване рішення) у позові відмовлено.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів недотримання відповідачем встановленого алгоритму використання коштів оптового ринку електричної енергії та порушення останнім прав позивача на одержання коштів за продану електричну енергію.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення по справі № 30/121-42/391 та задовольнити позов.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що всупереч статті 526 Цивільного кодексу України, згідно з якою зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ДП „Енергоринок” здійснював оплату за поставлену електроенергію лише частково, внаслідок чого утворилась заборгованість. Факт неналежного виконання ДП „Енергоринок” Договору №309/01 від 31.01.2001 підтверджується Актом звірки розрахунків № 03/72-1237 від 21.02.2007.

Апелянт вважає, що Договір між членами Оптового ринку електричної енергії України від 15.11.1996 року не регулює відносини між ЗАТ “Білоцерківська теплоелектроцентраль” та ДП „Енергоринок”, так як цей Договір датований 15.11.1996р., тоді як ДП „Енергоринок” було створене 05.05.2000 року відповідно до Постанови КМ України №755 „Про утворення державного підприємства „Енергоринок”; цей договір підписано іншими виробниками електричної енергії з протоколами розбіжностей, які не врегульовано до цього часу.

Постановою № 30/121 Вищого господарського суду України від 02 серпня 2007 року справу передано на новий розгляд для дослідження наявності вини ДП „Енергоринок” у неналежному виконанні ним власних зобов’язань. Незважаючи на обов’язковість виконання судом першої інстанції вказівок Вищого господарського суду, ці обставини не були досліджені, а у позові було відмовлено.

Крім того, позивач вважає, що було порушено норми процесуального права, а саме було порушено статтю 22 Господарського процесуального кодексу України, так як направлена позивачем до суду заява про зміну позовних вимог від 01.10.2007 року не була розглянута у судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її доводів, вважає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Відповідач вважає, що відповідно до Закону України „Про електроенергетику” кошти за електричну енергію перераховуються з поточного рахунку за спеціальним режимом використання згідно з алгоритмом, що встановлюється НКРЕ. НКРЕ шляхом встановлення алгоритму, визначає розмір грошових коштів, що перераховуються енергогенеруючим компаніям, отже, визначає яким чином ДП „Енергоринок” виконає зобов’язання з оплати купленої останнім електроенергії.

Розглянувши в судових засіданнях апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

31.01.2001 між позивачем та відповідачем було укладено договір № 309/01 (надалі – Договір), згідно з умовами якого позивач зобов'язався продавати, а відповідач купувати електричну енергію та здійснювати її оплату відповідно до умов договору. Договір згідно пункту 8.5. вступає в силу з 31.01.2001 та діє до 31.12.2006 згідно додаткових угод до нього.

Відповідно до пункту 2.1. Договору сторони визнають свої зобов’язання за ДЧОРЕ, який позивачем підписано в жовтні 2000 року.

У відповідності до п.4.1. Договору (із змінами згідно додаткової угоди від 25.03.2002) розрахунок за куплену відповідачем електроенергію здійснюється грошовими коштами, які перераховуються на поточний рахунок позивача та на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (для розрахунків з податку на додану вартість), та за згодою сторін, іншими формами, що передбачені чинним законодавством.

Пунктом 4.2. Договору передбачено, що платежі за отриману відповідачем електроенергію здійснюються кожного банківського дня з поточного рахунку із спеціальним використанням ДП „Енергоринок” відповідного алгоритму ОРЕ (оптового ринку електроенергії), який затверджується Національною комісією регулювання електроенергетики України.

Відповідно до статті 15-1 Закону України „Про електроенергетику” кошти за електричну енергію, закуплену на оптовому ринку електричної енергії, всіма енергопостачальниками перераховуються виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії. З поточного рахунку із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії зазначені кошти спрямовуються зокрема енергогенеруючим компаніям та іншим суб’єктам підприємницької діяльності, які провадять продаж електричної енергії оптовому постачальнику електричної енергії.

Відповідно до п.1 Постанови НКРЕ від 30.12.2005 № 1278 „Про алгоритм розподілу коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії” ДП „Енергоринок” щоденно із суми коштів, що надходять на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, за виключенням коштів, які надходять як оплата ПДВ, коштів що надійшли відповідно до постанов НКРЕ від 29.10.2003 № 1086, від 27.01.2006 № 123, від 31.08.2006 № 1155, та коштів, що надходять відповідно до постанови НКРЕ від 12.01.2007 № 11, де учасниками розрахунків є теплоцентралі, зобов’язано здійснювати перерахування, зокрема теплоцентралям (крім ВАТ “Харківська ТЕЦ-5” та АЕК „Київенерго”) суми коштів (за виключенням коштів, які надійшли відповідно до постанови НКРЕ від 12.01.2007 № 11), яка визначається як добуток вартості фактичної товарної продукції попереднього дня (у перший банківський день тижня – фактичної товарної продукції трьох попередніх днів) та коефіцієнту, зазначеного в додатку до цієї постанови.

Пунктом 3.7 - 3.11 Договору передбачено складання актів про продаж ДПЕ електроенергії, пунктом 4.5. Договору передбачено порядок складання актів звірки розрахунків.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивачем протягом 2001-2006 років вироблялась електроенергія та у відповідності до договору № 309/01 від 31.01.2001 передавалась відповідачеві.

Факт продажу відповідачем електроенергії за договором № 309/01 від 31.01.2001, починаючи з грудня 2003 року із зазначенням обсягів та ціни проданої електроенергії позивачу, підтверджується Актами про продаж у відповідних періодах, які залучені до матеріалів справи.

В порушення умов договору відповідач здійснював оплату за поставлену йому електроенергію лише частково, внаслідок чого накопичилась заборгованість, що підтверджується актами звірки розрахунків.

Актом звірки розрахунків №03/72-544 від 22.01.2007 станом на 01.01.2007 заборгованість визначена в сумі 2 825 415,68 грн.

Актом звірки розрахунків № 03/72-1237 від 21.02.2007 станом на 01.02.2007 заборгованість визначена в сумі 2 911 862,41 грн.

Відповідно до п. 5.6.1 Договору при порушенні відповідачем розподілу коштів для позивача відповідно до алгоритму розподілу коштів ОРЕ, який затверджується НКРЕ, може нараховуватись пеня в розмірі 0,5% від несплаченої згідно з цим алгоритмом суми (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день розрахунку) за кожен день ненадходження таких коштів на рахунок ТЕЦ.

За час прострочення виконання грошового зобов'язання відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

У відповідності до статті 161 Української РСР, норми якого діяли на час укладання Договору, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору.

У відповідності до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, які діють на даний час, зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк згідно умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до статті 209 Цивільного кодексу Української РСР особа, яка не виконала зобов'язання або виконала його неналежним чином, несе майнову відповідальність лише при наявності вини (умислу або необережності), крім випадків, передбачених законом або договором. Відсутність вини доводиться особою, яка порушила зобов'язання.

Згідно зі статтею 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, при цьому відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач не надав суду доказів, підтверджуючих дотримання ДП „Енергоринок” алгоритму відрахування коштів з поточного рахунку ДП „Енергоринок” із спеціальним режимом використання на поточний рахунок ЗАТ „Білоцерківська теплоелектроцентраль” за відпущену електричну енергію.

Відповідачем надані документи щодо розрахунків за електричну енергію в період з грудня 2003 року по вересень 2006 року, але вони лише підтверджують дані, які викладені в акті звірки і не свідчать про дотримання алгоритму перерахування коштів, встановленому НКРЕ та про відсутність вини у виконанні грошового зобов’язання.

Разом з тим, наявність заборгованості в сумі 2 911 862,41 грн. – вартість купленої відповідачем електроенергії за договором № 309/01 від 31.01.2001, що утворилася станом на 01.02.2007, підтверджується актом звірки розрахунків №03/72-1237 від 21.02.2007.

Самий факт наявності цієї заборгованості та її сума не заперечується відповідачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивач правомірно звернувся до відповідача про стягнення зазначеної суми боргу, яка заявлена позивачем в межах строку позовної давності за певний період та підтверджена доказами щодо обсягів, вартості відпущеної електроенергії.

Акти аудиторської перевірки, надані відповідачем як доказ дотримання ним алгоритму, встановленому НКРЕ, оцінюється відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України разом з іншими доказами у справі.

Основним принципом зобов’язального права є принцип обов’язкового виконання зобов’язань.

Колегія суддів вважає, що алгоритм розрахунків не припиняє встановленого договором зобов’язання по оплаті електричної енергії та не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов’язань щодо оплати за куповану електричну енергію.

Таким чином, заборгованість за договором №309/01 від 31.01.2001 станом на 01.02.2007 в сумі 2 911 862,41 грн., що виникла за певний період в межах строку позовної давності, підтверджена належними доказами, заявлена правомірно та має бути стягнута з відповідача, що відповідає принципу обов’язковості виконання зобов’язань.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, мали місце факти порушення відповідачем алгоритму.

Заперечення відповідача щодо його неможливості впливати на розрахунки з позивачем спростовується фактом надіслання позивачеві пропозиції (лист № 01/81-4959 від 04.08.2006) про реструктуризацію боргу та проекту двостороннього договору про реструктуризацію заборгованості за договором № 309/01 від 31.01.2001.

Разом з тим, як зазначено в постанові Вищого господарського суду України від 02.08.2007, так як за умовами договору від 15.11.1996 діяльність членів оптового ринку електроенергії є різновидом спільної господарської діяльності за наслідками і спільної відповідальності ,в стягненні інфляційних збитків, 3 % річних та пені слід відмовити.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва від 02.10.2007 у справі № 30/121-42/391 підлягає частковому скасуванню, а позов частковому задоволенню, апеляційна скарга – частковому задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Білоцерківська теплоелектроцентраль” задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м.Києва від 02.10.2007 у справі №30/121-42/391 скасувати частково.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства „Енергоринок” (01032, м. Київ, вул. Комінтерну, 27, ) на користь Закритого акціонерного товариства „Білоцерківська теплоелектроцентраль” (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Петра Запорожця, 361, ) 2 911 862 грн. 41 коп. – основного боргу, 25 500 грн. 00 коп. – державного мита за подання позову; 12 750 грн. 00 коп. – державного мита за подання апеляційної скарги, 93 грн. 66 коп. – витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства „Білоцерківська теплоелектроцентраль” в доход Державного бюджету України 3 530 грн. 60 коп. недоплаченого державного мита.

Доручити Господарському суду м.Києва видати накази відповідно до законодавства.

Матеріали справи № 30/121-42/391 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в місячний термін до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Михальська Ю.Б.