ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"05"
серпня 2008 р.                                        м.
Черкаси                                               Справа
№  17/3162

Господарський суд Черкаської області в
складі головуючого судді Боровика С.С., з секретарем Петько Л.В., за участю
представників сторін:  позивача -Яюк
Т.А. (довіреність),        відповідача
- Некрашевич О.П. (довіреність)

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу № 17/3162

за
позовом

товариства
з обмеженою відповідальністю "Діскордія-Київ"

до

суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення
26 461 грн. 02 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У
червні 2008 року товариство з обмеженою відповідальністю
"Діскордія-Київ" (далі-позивач) звернулося в суд з позовом про
стягнення з суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи
ОСОБА_1(далі-відповідач) 26 461,02 грн. збитків, завданих втратою вантажу під
час його перевезення згідно заявки б/н від 22.04.2008 року.

В
судовому засіданні представник позивача позов з підстав, викладених в позовній
заяві, підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач
-суб'єкт підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1проти позову
заперечує через безпідставність заявлених вимог, стверджуючи, що він не є
перевізником в розумінні Конвенції про договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів.

Заслухавши
пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та
оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє в позові з наступних підстав.

Правовідносини
між сторонами виникли на підставі заявки б/н від 22.04.2008 року, згідно з якою
позивач -ТОВ "Діскордія-Київ" задля виконання заявки-договору
(доручення) № 22/04 від 22.04.2008 року, укладеного з товариством з обмеженою
відповідальністю "Легпромсервіс", доручив відповідачу -СПД ОСОБА_1
перевезення вантажу (нитки для шиття) по маршруту: м. Санкт-Петербург, Росія
-м. Київ, Україна.

Як
вбачається з матеріалів справи, водієм ОСОБА_2 25.04.2008 року на фабриці ниток
ВАТ "Красная нить" був прийнятий для перевезення вантаж (нитки для
шиття) у відповідності з товарними накладними №№ 570, 571, 572 від 22.04.2008
року та рахунком фактурою № 570 від 22.04.2008 року. Автомобілем марки IVECO
держномер НОМЕР_1було здійснено перевезення зазначеного вантажу (нитки для шиття
в кількості 381 коробка) по маршруту: м. Санкт-Петербург (Росія) -м. Київ
(Україна).

При
передачі вантажу замовнику - ТОВ "Легпромсервіс" у м. Києві (Україна)
було виявлено нестачу вантажу в кількості 27 коробок, про що відповідальним
представником ТОВ "Легпромсервіс" А.Луцом та відповідача - водієм
ОСОБА_2було складено акт б/н та дати.

Відповідно
до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»чинні міжнародні
договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,
є частиною національного законодавства і застосовується у порядку,
передбаченому для норм національного законодавства.

Організацію
міжнародних перевезень пасажирів і вантажів згідно зі статтею 53 Закону України
«Про автомобільний транспорт»здійснюють перевізники відповідно до міжнародних
договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Відповідно
до статті 1 Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів,
ця Конвенція застосовується до всякого договору перевезення вантажу, коли
вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене
для видачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, із яких хоча б
одна є учасником Конвенції.

Оскільки
товарно-транспортна накладна (CMR 0168356) відповідно до статті 4 Конвенції про
договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів посвідчує факт укладення договору
перевезення вантажу, а відповідальність в силу пункту 1 статті 17 цієї
Конвенції за повну або часткову втрату вантажу, що сталося у проміжку часу між
прийняттям вантажу до перевезення та його здачею, несе перевізник, то при
застосуванні такої відповідальності необхідно встановити особу, яка є перевізником
по договору.

Аналогічні
правила містяться і в національному законодавстві України, зокрема, в статті
133 Статуту автомобільного транспорту, відповідно до якої автотранспортні
підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з
моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до
передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо
не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися
через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не
залежало.

Так
само встановлено і статтею 924 Цивільного кодексу України, згідно з якою
перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття
їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата,
нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок
обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не
залежало.

При
цьому, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження
прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди,
якщо не доведе, що це сталося не з його вини (частина 2 статті 924 Цивільного
кодексу України).

Актом
б/н та дати приймання товару, підписаним відповідальним представником ТОВ
"Легпромсервіс" А.Луцом та водієм А.Полапою, зафіксовано факт нестачі
вантажу в кількості 27 коробок, про що також зазначено в товарно-транспортній
накладній (CMR 0168356).

Суд
дослідивши товарно-транспортну накладну (CMR 0168356)(а.с.40) та п/п (попереднє
повідомлення) № 100000014.2008.123482 (а.с.41) встановив, що перевізником
отриманого вантажу згідно цих документів в кількості - 381 коробка ниток для
шиття, про що вказано у товарних накладних №№ 570, 571, 572 від 22.04.2008
року, рахунку-фактурі № 570 від 22.04.2008 року, є ОСОБА_3 (АДРЕСА_1).

ОСОБА_3
згідно з договором найму транспортного засобу від 02.10.2008 року, укладеного з
ПП ОСОБА_4 є власником автомобілю марки IVECO держномер НОМЕР_1здійснившим
перевезення вказаного вантажу, а водієм цього автомобілю є ОСОБА_2, який
знаходиться в трудових відносинах з ПП ОСОБА_4

При
цьому суд зазначає, що відповідач - суб'єкт підприємницької діяльності -фізична
особа ОСОБА_1в даних спірних правовідносинах виступив як суб'єкт
транспортно-експедиційних відносин на підставі укладеного з ПП ОСОБА_4 договору
від 22.04.2008 року № 22-4/08, і лише ця обставина унеможливлює застосування до
нього відповідальності за втрату вантажу під час перевезення.

Отже,
позивачем за правилами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу
України не дотримано вимоги процесуального закону щодо належності та допустимості
доказів, а саме, не доведено факт прийняття СПД -фізичною особою ОСОБА_1
замовлення від ТОВ "Діскордія-Київ" до виконання, а отже наявності
договірних відносин з відповідачем та наявності підстав для стягнення з нього
вартості втраченого вантажу в розмірі фактичної шкоди.

Відповідно
до частини 1 статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських
відносин, який порушив господарські зобов'язання або установлені вимоги щодо
здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено, і особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її цивільного права, в силу статті 22 Цивільного
кодексу України має право на їх відшкодування.

Збитками
є:

1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2)
доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право
не було порушене (упущена вигода).

З
наведеного випливає, що збитки як категорія цивільно-правової відповідальності
являють собою ті негативні наслідки, що виникають як невідворотній результат
порушення цивільного права особи.

Для
їх застосування необхідна наявність складу цивільного правопорушення як то
протиправна поведінка, шкідливий результат поведінки, причинний зв'язок між
поведінкою та її результатом, де збитки є наслідком, а неправомірні дії
-причиною, вина правопорушника.

Позивачем
відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, за
якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень, не подано належних доказів, які б
беззаперечно свідчили про наявність у ТОВ "Діскордія-Київ" збитків,
заподіяних саме незаконними діями СПД ОСОБА_1

З
урахуванням викладеного, відповідно до обставин справи та вимог законодавства
суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись
ст.ст. 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У
позові відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду
через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня
прийняття.

Суддя
С.С.Боровик