ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 101
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2008

Справа
№2-7/404-2008

За
позовом Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Центру
електрозв'язку № 1 в м. Євпаторії Кримської філії (97400, АР Крим, м.
Євпаторія, пр. Перемоги, 34, )

До  відповідача Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Про
стягнення 159,77 грн.

Суддя ГС АР  Крим І.І. Дворний

представники:

Від
позивача - Волкова Ж.М., довіреність № 8205 від 15.08.2005 р., у справі

Від
відповідача  - не з'явився.

Обставини справи: Відкрите акціонерне
товариство „Укртелеком” звернулось в особі Центру електрозв'язку № 1 Кримської
філії ВАТ «Укртелеком» до Господарського суду Автономної Республіки Крим з
позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 про стягнення 159,77
грн.

Позовні
вимоги мотивовані порушенням відповідачем своїх зобов'язань по повній та
своєчасній оплаті наданих за договором № 102 від 12.11.2004 р.
телекомунікаційних послуг, через що заборгованість Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 перед ВАТ „Укртелеком” в особі Центру електрозв'язку № 1 в
м. Євпаторії складає 145,16 грн. та в добровільному порядку не погашена. Крім
того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 2,32 грн., 3% річних в
розмірі 2,16 грн. та 10,13 грн. інфляційних втрат.

Відповідач
у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав, вимоги суду не
виконав, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи
був поінформований належним чином рекомендованою кореспонденцію.

Статтею
77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський
відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд
справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття
22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в
судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки
матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін,
підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Суд
вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку
статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення  представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

12.11.2004
р. між Відкритим акціонерним товариством „Укртелеком” в особі Центру
електрозв'язку № 1 Кримської філії ВАТ «Укртелеком» (Підприємство зв'язку) та
Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Споживач) був укладений договір
№102 про надання послуг електрозв'язку.

Відповідно
до п. 1 договору Підприємство зв'язку надає послуги електрозв'язку,
перераховані в додатку 1, та безоплатні послуги, перераховані в додатку 2.

Згідно
з п. 4.5 Договору розрахунки за фактично отримані в кредит послуги
електрозв'язку за кожен попередній місяць здійснюються Споживачем протягом 10
днів з дня отримання рахунку, але не пізніше 20-го числа місяця, наступного за
розрахунковим.

У
випадку застосування авансової системи оплати Споживач для отримання послуг
електрозв'язку здійснює щомісячно,  до 20
числа поточного місяця, передоплату їх вартості в розмірі не менше суми послуг,
наданих в попередньому звітному періоді, з наступним перерозрахунком (до 10
числа місяця, що наступає після звітного періоду), виходячи з фактично наданих
послуг (п. 4.6 Договору).

Згідно
умов договору, а також пункту 5 статті 33 Закону України „Про телекомунікації”,
пунктів 51, 61 Правил користування місцевим телефонним зв'язком, затверджених
Постановою Кабінету міністрів України № 385 від 22.04.1997 р., пунктів 32, 40,
108, 184 Правил надання і отримання телекомунікаційних послуг, затверджених
Кабінетом міністрів України № 720 від
09.08.2005 р., відповідач своєчасно не провів оплату наданих
телекомунікаційних послуг, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість
станом на 01.07.2007 р. у розмірі 145,16 грн., що підтверджується доданими до
матеріалів справи оборотною відомістю, довідкою-розрахунком та стало підставою
для звернення з позовом до суду й
нарахування штрафних санкцій.

Згідно
з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити
гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно
до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим
Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити
гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч.
1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають
між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним
кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
стосовно господарських зобов'язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського
кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються
відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно
до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст.
525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від  зобов'язання або одностороння зміна його умов
не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не
допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з
мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано
належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач
не надав суду доказів оплати ним заборгованості у розмірі 145,16 грн., у той
час як відповідно до приписів статей 33, 34 Господарського процесуального
кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим
чинним законодавством України для доведення такого роду фактів. За таких
обставин, матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем
своїх обов'язків за договором № 102 від 12.11.2004 р. в частині своєчасної та
повної оплати вартості наданих послуг, через що вимоги позивача щодо стягнення
з Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 145,16
грн. суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім
того, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних витрат у розмірі
10,13 грн. у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, 3% річних у
розмірі 2,16 грн.

Ч. 2
ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом
встановлено, що суми інфляційних втрат та 3% річних, згідно з доданим до
позовної заяви розрахунком, обчислені Центром електрозв'язку № 1 Кримської
філії ВАТ «Укртелеком» правомірно, через що вимоги позивача в частині їх
стягнення суд також визнає обґрунтованими.

Крім
того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання у розмірі 2,32 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з
частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується,
якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до статті
549 Цивільного кодексу  України
розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Отже,
види забезпечення виконання зобов'язань є спеціальними мірами майнового
характеру, які стимулюють належне виконання зобов'язання боржником шляхом
встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому
забезпечення виконання зобов'язань будь-яким з видів, передбачених статтею 546
Цивільного кодексу України, також створює зобов'язувальні правовідносини між
кредитором та боржником.

Відповідно
до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Причому,
згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції
за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких
визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час
користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом
або договором.

Статтею
36 Закону України «Про телекомунікації», пунктом 5.8 Договору сторони
передбачили відповідальність Споживача за несвоєчасну оплату за Договором із
розрахунку облікової ставки Національного Банку України за кожен день
прострочення від суми простроченого платежу.

Таким
чином, заявлена позивачем сума пені у розмірі 2,32 грн. судом визнається
обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки
правомірність її розрахунку підтверджується матеріалами справи.

Державне
мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
підлягають стягненню з відповідача відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь
Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в особі Центру електрозв'язку №
1 в м. Євпаторії Кримської філії (97400, АР Крим, м. Євпаторія, пр. Перемоги,
34, ) суму заборгованості у розмірі 145,16 грн.,  2,32 грн. пені, 2,16 грн. річних, 10,13 грн.
інфляційних втрат, 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Дворний
І.І.