ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

28.10.2008р.                                                              Справа № 2/57

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Закарпатський коледж управління та бізнесу „Ерудит”, м. Ужгород

До відповідача відкритого акціонерного товариства „Плодоовоч”, м. Ужгород

Про визнання дії договору оренди нежитлових приміщень адміністративно-конструкторського корпусу площею 1107кв.м. розташованих в м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30 за №4 від 31.12.2002р. поновленою на строк, який був раніше встановлений договором,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача – не з’явився

від відповідача – Рудова Ю.В. –представник за дорученням №21 від 24.01.08р.

СУТЬ СПОРУ: визнання дії договору оренди нежитлових приміщень адміністративно-конструкторського корпусу площею 1107кв.м. розташованих в м. Ужгород, вул. Гагаріна, 30 за №4 від 31.12.2002р. поновленою на строк, який був раніше встановлений договором.

Позивач просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказує на продовження існування договірних відносин у сторін після закінчення терміну дії договору оренди, належне виконання договірних зобов’язань орендарем, а відтак, наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання дії договору оренди поновленою на строк, який був визначений договором.

Водночас, позивачем не зважаючи на неодноразові вимоги ухвал суду, доказів про звернення до відповідача з вимогою продовження договірних відносин суду не подано. Однак, відсутність даних доказів не є підставою неможливості вирішення спору з огляду на наявні відповідні правовідносини сторін за договором оренди. Відтак, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) за наявними в ній матеріалами.

Представник відповідача заперечує стосовно доводів позивача з підстав, наведених у поданому суду письмовому поясненні та вказує на те, що договірні правовідносини сторін з приводу використання позивачем орендованого майна припинились у зв’язку з закінченням строку дії договору, на який його було укладено. Про відсутність наміру продовжувати відповідні правовідносини відповідач неодноразово попереджав позивача відповідними листами, отримання яких підтверджується наявними у справі матеріалами. Також зазначає про те, що підставою припинення відповідних договірних правовідносин було не зміна власника орендованого майна, а припинення дії договору оренди, відсутність у власника

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 28.10.2008 року по справі №2/57

наміру передавати таке приміщення в подальше використання іншим суб’єктам господарювання та намір використовувати таке у власний інтересах.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Проектним конструкторсько-технологічним бюро „Едельвейс”, м. Ужгород та Закарпатським коледжем управління та бізнесу „Ерудит”, м. Ужгород 31.12.2002 року було укладено договір №4 оренди нерухомого майна, а саме приміщення 3-го та частини 2-го поверху адміністративно-конструкторського корпусу, загальною площею 1107 м.кв., що розташоване за адресою: м. Ужгород вул. Гагаріна, 30, факт укладення якого та його підписання не заперечується сторонами. Згідно договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне володіння та користування вищезгадане нерухоме майно за яке зобов’язується сплачувати орендну плату в розмірі визначеному умовами договору оренди. Термін дії договору згідно пункту 8.1 договору встановлений сторонами на термін з 01.01.2003р. до 31.12.2006р. і може бути продовжений виключно за згодою сторін. Згідно пункту 8.5 договору визначено, що дія договору оренди припиняється внаслідок закінчення строку дії договору.

В подальшому вищезгадане приміщення було викуплене згідно договору купівлі-продажу від 07.08.2005р. орендним підприємством „Ужгородський коньячний завод”, м. Ужгород (первісний набувач), а пізніше відкритим акціонерним товариством „Плодоовоч”, м. Ужгород (позивач у даній справі), що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке видане КП „Ужгородське МБТІ” № 7905915 від 28.07.2005р.

А відтак, позивач у справі –відкрите акціонерне товариство „Плодоовоч”, м. Ужгород набув права власності на орендоване майно і є законним власником прав наймодавця за договором оренди.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем, тобто особою, якою набуто у визначеному законодавством порядку права та обов’язки орендодавця за договором №4 від 31.12.2002р., листом №115 від 04.09.2006р. було повідомлено позивача про заміну сторони у договорі оренди, закінчення строку дії договору оренди з 31.12.2006р. та номер рахунку, на який орендар повинен вносити орендну плату за користування орендованим майном. Листом №193 від 12.12.2006р. відповідачем знову було повідомлено позивача про відсутність наміру продовження договірних відносин сторін за договором оренди, припинення строку його дії та наявність заборгованості у орендаря по салаті орендних платежів. Листом №207 від 27.12.2006р. відповідачем попереджено позивача про припинення строку дії договору оренди та вказано на необхідність у відповідності до вимог ст. 785 Цивільного кодексу України звільнити займані приміщення 02.01.2007р. Листом №2 від 03.01.2007р. відповідачем повідомлено позивача про наявність обов’язку по поверненню орендованого майна та складенню акту приймання-передачі. Зазначено, що призначена на 02.01.2008р. передача орендованого майна не відбулась через неявку представників орендаря.

Позивач заперечує закінчення строку дії договору оренди, однак, відповідних доказів суду з приводу наведених ним підстав не надав.

Аналізуючи позицію сторін з приводу спірних правовідносин, суд констатує наступне.

Відповідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 28.10.2008 року по справі №2/57

Оскільки господарські відносини сторін, що розглядаються у цій справі, виникли до набрання чинності відповідними положеннями ЦК України та ГК України, але продовжують існувати після набрання ними чинності, до прав і обов'язків, що існують між сторонами Договором, господарським судом застосовуються, зазначені положення.

Статтею 764 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

В свою чергу, ст. 777 ЦК України визначено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов'язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Аналіз чинного законодавства вказує на те, що переважне право може бути реалізовано лише у випадку наявності інших претендентів на оренду одного й того ж майна та рішення власника про передачу цього майна в оренду іншій особі, оскільки як передбачено пунктом 2 статті 777 ЦК після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умовах, на продовження договору оренди на новий термін.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, орендодавець у порядку вимог ст. 764 ЦК України повідомив орендаря протягом одного місяця після спливу строку дії договору про відсутність бажання продовження строку його дії (лист №2 від 03.01.2007р.). Отримання даного повідомлення позивачем підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого лист 05.01.2007р. та позивачем даних обставин в ході судового розгляду не спростовано. Крім того, як вбачається з наявного листування, у відповідача був відсутній намір передачі даного майна в подальше користування на умовах оренди, і таке не передано іншому орендарю.

Відповідно до частини І статті 4 Закону України "Про власність" та частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник на свій розсуд володіє, користується, розпоряджається належним йому майном.

Матеріалами справи підтверджується, що 31.12.2006 року закінчився строк дії спірного договору №4 оренди нерухомого майна, а саме приміщення 3-го та частини 2-го поверху адміністративно-конструкторського корпусу, загальною площею 1107 м.кв., що розташоване за адресою: м. Ужгород вул. Гагаріна, 30, укладеного між позивачем та відповідачем, як правонаступником орендодавця.

Відповідач листом від 03.01.2007 року №2 повідомив позивача про припинення дії договору №4, а також про вимогу звільнити займане приміщення.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень, а відповідно до ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтвердженими іншими засобами доказування.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Разом з тим, аналізуючи заявлену позивачем позовну вимогу та норми чинного законодавства, суд констатує про неправильно обраний позивачем спосіб

Продовження рішення господарського суду Закарпатської області від 28.10.2008 року по справі №2/57

захисту свого немайнового або майнового права та інтересу, що випливає з наступного.

Відповідно до статті 20 Господарського кодексу України (аналогічні норми містяться у ст. 16 ЦК України) кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової шкоди); визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Право вибору способу захисту порушеного або оспорюваного права належить позивачеві, тоді як перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового розгляду є обов'язком суду, який має приймати рішення зі справи в межах позовних вимог та з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, беручи до уваги як можливість у той чи іншій спосіб захистити порушене право (за наявності підстав для цього), так і необхідність подальшого виконання прийнятого судом рішення.

Норми чинного Цивільного кодексу України не містять способи захисту, які стосуються визнання дії договорів поновленими.

Позивач стверджує про те, що договір оренди нежитлових приміщень у зв’язку з наявністю у нього переважного права на його продовження може бути визнаний судом поновленим у відповідності до вимог ст.764 Цивільного кодексу України, оскільки така обставина випливає з факту належного виконання зобов’язань за угодою та продовження користування орендованим майном після закінчення строку дії договору оренди.

Дані доводи позивача не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки позовні вимоги про визнання дії договору оренди поновленою фактично є вимогами про встановлення юридичних фактів, тоді як ст. 16 ЦК України не передбачає такого способу захисту цивільних прав та інтересів як встановлення юридичного факту, і такі обставини можуть встановлюватись судом виключно при розгляді вимоги майнового чи немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.Ф. Ремецькі