донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

12.02.2008 р.                                                              справа №36/70

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Волкова Р.В.

суддів

Запорощенка М.Д. , Старовойтової Г.Я.

за участю представників сторін:

від позивача:

Притула С.В. - довір. № 1 від 20.03.2007р.,

від відповідача:

Салазський О.С. - довір. б/н від 10.01.2008р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Павлоградспецмаш", м.Павлоград Дніпропетровської області

на рішення

господарського суду

Донецької області

від

24.12.2007 року

по справі

№ 36/70 (Гассій О.В.)

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Павлоградспецмаш", м.Павлоград Дніпропетровської області

до

закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія", м. Донецьк

про

за зустрічним позовом

до

про

стягнення 348 416 грн. 30 коп.

закритого акціонерного товариства "Українська будівельна компанія", м. Донецьк

товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Павлоградспецмаш", м. Павлоград Дніпропетровської області

визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 36/70 від 24.12.2007р. відмовлено в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Павлоградспецмаш»(далі - позивач за первісним позовом, ТОВ «Завод «Павлоградспецмаш»), до закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія»(далі - відповідач, ЗАТ «Українська будівельна компанія») , про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 290346,92 грн., штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати в сумі 58069,38 грн. та задоволено зустрічний позов закритого акціонерного товариства «Українська будівельна компанія»до товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Павлоградспецмаш»про визнання недійсним господарського зобов'язання за договором № 03/ЗА від 28.04.2005р. між ТОВ «Завод «Павлоградспецмаш»та ЗАТ «Українська будівельна компанія», та додатковими угодами до договору від 26.07.2005р., від 17.05.2005р., від 30.01.2006р., від 24.01.2006р., від 20.12.2005р., від 21.11.2005р, та від 23.08.2005р.

Визнано недійсним господарське зобов'язання за договором № 03/ЗА від 28.04.2005р. між ТОВ «Завод «Павлоградспецмаш»та ЗАТ «Українська будівельна компанія», та додатковими угодами до договору від 26.07.2005р., від 17.05.2005р., від 30.01.2006р., від 24.01.2006р., від 20.12.2005р., від 21.11.2005р., та від 23.08.2005р.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач за первісним позовом, ТОВ «Завод «Павлоградспецмаш»звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити первісний позов, стягнути з ЗАТ «Українська будівельна компанія»на користь ТОВ «Завод»Павлоградспецмаш»борг по орендній платі в сумі 290346,92 грн., та штраф за несвоєчасну сплату орендної плати в сумі 58069,38 грн. та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимогах ЗАТ «Українська будівельна компанія»до ТОВ «Завод»Павлоградспецмаш»в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог заявник апеляційної скарги посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. При цьому заявник вважає, що в законодавстві відсутні вимоги щодо підтвердження повноважень у особи яка приймає товарно-матеріальні цінності від імені юридичної особи за договором оренди, а також наполягає на відсутності у суду повноважень на дослідження доказів які нібито були вже встановлені в Постанові прокуратури Київського району м. Донецька та прокуратури м. Павлограда. Крім того, заявник вказує на подальше схвалення дій директора Ісаєва В.Н. відповідачем, ЗАТ «Українська будівельна компанія». Скаржник також наполягає на неправильному встановленні судом першої інстанції моменту виникнення обов'язку у ЗАТ «Українська будівельна компанія»щодо оплати орендних платежів за спірним договором, а також; моменту виникнення нарахування штрафу за порушення зобов 'язання.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вимоги скаржника не визнав. Рішення господарського суду Донецької області вважає законним та обгрунтованим, а вимоги викладені в апеляційній скарзі такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

Вивчивши матеріали справи, доводи заявника скарги, вислухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Між позивачем та відповідачем 28.04.2005р. укладено договір оренди № 03/3 А (далі - Договір), який з боку ТОВ «Завод «Павлоградспецмаш»підписано директором Гальченко Г.А., що діє на підставі Статуту, а зі сторони ЗАТ «Українська будівельна компанія»- директором Ісаєвим В. М., який також діє на підставі Статуту підприємства.

Згідно умов Договору (п. 1.1) орендодавець - ТОВ «Завод «Павлоградспецмаш»взяв на себе зобов’язання передати, а орендар, ЗАТ «Українська будівельна компанія»- прийняти в оренду (тимчасове та платне користування) елементи будівельних лісів (1070 кв.м.).

Відповідно до п 3.1 договору оплата за тимчасове користування майном відповідно до додатку 1 складає 16050,00 грн. за місяць. Розмір орендної плати за 1 добу складає 535,00 грн. Строк оренди складає 90 діб. Сума орендної плати за весь строк оренди майна складає: 48150,00 грн.

Згідно п. 5.1 орендар зобов'язався здійснювати своєчасно оплату на умовах п. 3.5 договору. Пунктом 3.5 договору передбачено, що орендатор здійснює передплату за весь строк оренди майна на протязі 3-х календарних днів з моменту пред'явлення рахунку орендодавцем.

В якості доказів виконання зобов’язань за договором позивач долучив до матеріалів справи копії актів приймання-передачі майна в оренду № ЛА 15., та актів приймання-передачі виконаних послуг № 139 від 30.06.2005р., № 209 від 29.07.2005р., № 288 від 31.08.2005р., № 388 від 30.09.2005р., № 475 від 31.10.2005р., № 594 від 30.11.2005р., № 673 від 28.12.2005р., № 68 від 30.01.2006р., № 147 від 27.02.2006р., № 171 від 10.03.2006р., № 272 від 10.04.2006р., № 380 від 21.04.2006р., № 465 від 30.05.2006р., № 627 від 30.06.2006р., № 727 від 24.07.2006р., згідно з якими передано будівельне риштування в кількості 1070 м.кв. на суму 236913,70 грн.

За додатковою угодою від 17.05.2005р. до договору позивач взяв на себе зобов'язання передати відповідачу додатково елементи будівельного риштування на загальну суму 18258,60 грн. згідно додатку № 2 договору від 28.04.2005р. І якості доказу позивачем надана копія акту приймання-передачі майна в оренду № ЛА 27 від 17.05.2005р., згідно з яким за твердженням позивача відповідачу передану додаткові елементи риштування на суму 18258,60 грн.

Згідно з додатковою угодою б/н від 26.07.2005р. позивач взяв на себе зобов'язання передати відповідачу додатково елементи будівельного риштування у кількості 1080 м. кв. на загальну суму 228870,84 грн. відповідно до додатку № 3 до договору від 28.04.2005р. та надав суду копію акту приймання-передачі майна в оренду № ЛА 87 від 02.08.2005р., згідно якої відповідачу було передано додаткові елементи риштування у кількості 1080 м. кв. на суму 228870,84 грн.

Матеріали справи містять також додаткові угоди на продовження дії договору б/н від 21.11.2005р., б/н від 20.12.2005р., б/н від 30.01.2006р., та акти приймання-передачі виконаних послуг № 210 від 29.07.2005р., № 476 від 31.10.2005р., № 595 від 30.11.2005р., № 674 від 28.12.2005р., № 69 від 30.01.2006р., № 148 від 27.02.2006р., № 172 від 10.03.2006р., № 273 від 10.04.2006р., № 382 від 05.05.2006р., № 626 від 30.06.2006р., № 726 від 24.07.2006р., № 841 від 10.08.2006р.

За домовленістю сторін відповідно до додаткової угоди б/н від 23.08.2005р. позивач зобов'язався передати відповідачу додатково елементи будівельного риштування на загальну суму 219541,32 грн., кількістю 840 м.кв., відповідно до додатку № 4 до договору від 28.04.2005р. Позивачем надані акти приймання-передачі майна в оренду № ЛА111 від 25.08.2005р., додаткові угоди на продовження дії договору б/н від 21.11.2005р., б/н від 20.12.2005р., б/н від 30.01.2006р., акти приймання-передачі виконаних послуг № 477 від 31.10.2005р., № 596 від 30.11.2005р., № 675 від 28.12.2005р., № 70 від 30.01.2006р., № 149 від 27.02.2006р., № 170 від 10.03.2006р.

Як стверджує позивач за первісним позовом, відповідачу було передано додаткові елементи на суму 219541,32 грн., в кількості 840 м. кв.

За домовленістю сторін позивач зобов'язався передати відповідачу додатково елементи будівельного риштування на загальну суму 277,92 грн. та в якості доказу надав суду акт приймання-передачі майна в оренду № ЛА 139 від 19.09.2005р. на суму 277,92 грн. Відповідно до уточнення до позовних вимог № 451 наданих позивачем загальна кількість переданого в оренду майна, в метрах квадратних станом на 19.09.2005р. становить 2990 м.кв.

Всі вище перелічені документи, як-то: Договір, всі додаткові угоди до Договору та акти з боку відповідача підписані директором Ісаєвим В. М.

Згідно ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Також юридична особа може набувати прав та обов'язків через інститут представництва. Правовідносини представництва виникають відповідно на підставі закону, договору або акту органу юридичної особи. Тобто, законодавством визначено, що юридична особа бере участь у цивільному обороті через органи юридичної особи або через представників. При цьому визначальною є підстава, за якою діє суб'єкт (Статут чи довіреність).

Відповідно до ч. 2 статті 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріпляються печаткою.

З доданого до матеріалів справи Договору оренди (т.1 а.с. 10-11), укладеного між сторонами, від імені відповідача, ЗАТ «Українська будівельна компанія», спірний Договір підписано директором Ісаєвим В. К, що діє на підставі Статуту. Таким чином, при укладенні договору Ісаєв В. Н. виступав саме в якості органу підприємства.

Разом з тим, п. 10.1 Статуту ЗАТ «Українська будівельна компанія»(в редакції, що діяла на момент укладання спірного договору) (т.3, а.с. 4-17) встановлено вичерпний перелік органів ЗАТ «Українська будівельна компанія», якими є: загальні збори акціонерів, правління товариства (у складі голови правління та членів правління) та ревізійна комісія. Посада директора Статутом не передбачена.

Згідно довідки Головного управління статистики у Донецькій області від 16.10.2007 року № 14/4-23/1149 головою правління ЗАТ «Українська будівельна компанія»в період з 22.04.2002р. по 02.05.2007р. був Найданов М. А.

Оскільки позивачем по справі спірний Договір підписано належним чином, то посилання в тексті Договору на Статут ЗАТ «Українська будівельна компанія»свідчить про обізнаність позивача з цим документом, відсутність посади директора на підприємстві відповідача та відсутність повноважень у Ісаєва В.Н. підписувати від імені ЗАТ «Українська будівельна компанія»спірний договір.

Крім того, те, що позивач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про відсутність у Ісаєва В. Н. повноважень керівника відповідача підтверджується наявністю у Державному реєстрі даних про керівника ЗАТ «Українська будівельна компанія»Найданова М.А., що у відповідності до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців»дає підставу посилатися на це у спорах з третіми особами.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України, господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань. Частиною 1 статті 207 ГК України передбачене, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, може бути на вимогу однієї зі сторін визнано судом недійсним повністю, або в частині.

Враховуючи те, що господарське зобов'язання за спірним договором не відповідає ч. 7 ст. 179 Господарського Кодексу України, ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 207 Цивільного Кодексу України, то відповідно до ст. ст. 207 Господарського Кодексу України таке забов’язання повинно бути недійсним на підставі Господарського Кодексу України. Таким чином, місцевий господарський суд обгрунтовано дійшов висновку про задоволення зустрічних позовних вимог ЗАТ «Українська будівельна компанія».

Стосовно позовних вимог за первісним позовом слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Тобто підставою для нарахування орендної плати за користування майном є договір.

Статтею 33 ГПК України встановлений обов'язок сторін з надання доказів на підтвердження власних вимог та заперечень.

В якості доказів передачі майна відповідачу матеріали справи містять акти приймання-передачі та акти приймання-здачі виконаних послуг. Як зазначалося раніше, всі документи з боку відповідача підписані директором Ісаєвим В. М. , який діяв на підставі Статуту підприємства. Разом з тим, враховуючи те, що у відповідача відсутній такий орган управління, як директор, Ісаєв В. М. не мав права на підставі Статуту вчиняти будь-які дії від імені товариства, у тому числі отримувати товарно-матеріальні цінності.

Наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 р. N 99 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 р. № 293/1318) затверджена Інструкція про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей. Згідно з п. 1 цієї Інструкції вона поширюється на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності. Пунктом 2 Інструкції передбачено, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

З наведених норм випливає, що товарно-матеріальні цінності передаються уповноваженим на те особам, які мають підтвердити свої повноваження певним чином.

Проте матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про видачу довіреностей та наявність у Ісаєва В.Н. повноважень на отримання майна у оренду за Договором.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ч. І ст. 532 ЦК України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Пунктом 2.4 договору від 28.04.2005р. передбачено, що місцем передачі предмета оренди є склад ТОВ «Завод "Павлоградспецмаш»у м. Донецьку по вулиці Куйбишева.

Як вбачається з наданих позивачем актів приймання - передачі місцем їх складення є місто Павлограді, а не у Донецьк, як це передбачено п. 2.4 договору.

За таких обставин, додані до матеріалів справи акти не можуть бути доказами в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" обов'язковим реквізитом первинного облікового документу є місце складання.

Враховуючи вищенаведене, а саме: складання актів приймання-передачі в м. Павлоград, посилання позивача на фактичну передачу майна у м. Донецьку за місцем розташування його складу, який орендований за договорами з ЗАТ «Донснаб»є також недоведеним.

Крім того, як вбачається з доданих до матеріалів справи актів приймання-виконання виконаних послуг, в порушення ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в них не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. З урахуванням того, що візуально підписи на різних актах відрізняються один від одного, неможливо встановити наявність повноважень у осіб, що підписували його.

Пунктом п. 3.5 Договору передбачено, що орендар виконує оплату (передоплату) за весь строк оренди майна на протязі 3-х календарних днів з моменту виставлення рахунку Орендодавцем.

Відповідно до 5.1 Договору Орендар зобов'язаний своєчасно, на умовах п. 3.5 Договору, перераховувати орендну плату Орендодавцю.

Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Тому, обов'язок відповідача сплатити орендну плату виникає протягом 3-х днів після отримання рахунку від позивача.

В якості доказів позивачем до позову долучено рахунки-фактури. Разом з тим позивачем не доведено факт вручення цих рахунків відповідачу.

Посилання позивача на відправку претензії та одержання її відповідачем 21.12.2006р. та виникнення у останнього зобов'язання з оплати у місячний термін з дня отримання претензії є необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Строк виконання зобов'язання встановлено п. 3.5 договору а саме в триденний термін з моменту пред'явлення рахунку. У зв'язку з чим посилання позивача на настання строку для оплати в місячний строк з моменту отримання претензії є безпідставними. Згідно з умовами укладеного між сторонами Договору, то він не містить вимог про досудове врегулювання спорів.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд обгрунтовано дійшов висновку про відсутність доказів передачі майна відповідачу та фактичного отримання майна відповідачем, що виключає факт користування ним та обумовлює відсутність підстав для справляння орендної плати.

Що стосується посилань заявника скарги на відсутність у суду повноважень на дослідження доказів які нібито були вже встановлені в Постанові прокуратури Київського району м. Донецька та прокуратури м. Павлограда, а відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи є в даному випадку необгрунтованими.

З урахуванням статусу органів прокуратури встановленого Законом України «Про прокуратуру»та Кримінально-процесуальним Кодексом, прокуратура є лише слідчим органом. А тому висновки прокуратури не мають преюдиціального значення для суду та не є загальновідомими обставинами які не підлягають доведенню відповідно до ст. 35 ГПК України.

Крім того, згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Посилання заявника скарги на подальше схвалення відповідачем дій Ісаєва В. М. створює для товариства права і обов'язки за спірним правочином є також необгрунтованим з огляду на наступне.

Згідно ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Тобто вимоги зазначеної норми розповсюджуються на правовідносини, однією зі сторін якої є представник який діє з перевищенням повноважень наданих йому товариством. Проте, як вже зазначалося раніше, при укладенні спірного договору Ісаєв В. М. діяв на підставі Статуту, а отже як орган юридичної особи. Тобто, норми щодо представництва взагалі не розповсюджуються на регулювання спірних правовідносин.

Крім того, як зазначено вище, позивачем не доведено факт передачі майна відповідачу та факт отримання майна відповідачем.

Всі інші заперечення, викладені в апеляційній скарзі є необгрунтованими з огляду на вищевикладене та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення місцевого господарського суду.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Павлоградспецмаш", м. Павлоград на рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2007р. по справі № 36/70 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 24.12.2007р. по справі № 36/70 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд.

Результати розгляду апеляційної скарги оголошені в судовому засіданні.

Головуючий          Р.В. Волков

Судді:          М.Д. Запорощенко

Г.Я. Старовойтова

Надруковано: 4 прим.

1- позивачу

1- відповідачу

1- у справу

1- ДАГС