СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

Справа №

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

представник позивача - Абалмасова
Наталя Сергіївна, довіреність № 116 від 29.01.08 - Севастопольське державне
підприємство "Атлантика";

представник позивача - Майницький
Максим Ігорович, довіреність №  114   від 29.01.08 - Севастопольське державне
підприємство "Атлантика";

представник відповідача - ОСОБА_2,
довіреність №  1320   від 11.12.07 - Фізична особа -
підприємець  ОСОБА_1;

представник 3-ої особи - не
з'явився - Регіональне відділення Фонду державного майна України в Автономній
Республіці Крим та місті Севастополі;

представник позивача - Майницький
Максим Ігорович, довіреність №  114   від 29.01.08 - Севастопольське державне
підприємство "Атлантика";

розглянувши апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1 на
рішення господарського суду міста Севастополя (суддя Дмитрієв В.Є.) від 04
грудня 2007 року у справі № 20-11/442

за позовом           Севастопольського державного підприємства
"Атлантика" (вул. Правди, 10, м.Севастополь, 99014)

до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, м.Севастополь, 99014)

3-тя особа  Регіональне відділення Фонду державного майна
України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі  (майд. Повсталих, 6, м.Севастополь, 99008)

про усунення перешкод у
користуванні майном

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом до відповідача про усунення перешкод  у користуванні майном.

Свої вимоги позивач обґрунтовував
тим, що Договір оренди є розірваним, а тому відповідач безпідставно займає
спірне приміщення.

Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що договір оренди
діє,  тому він правомірно займає спірне
приміщення.

Рішенням господарського суду міста
Севастополя від 04.12.2007 (суддя Дмитрієв В.Є.)  позов задоволено в повному обсязі. Суд
зобов`язав фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні
Севастопольському державному підприємству “Атлантика” нежитловим приміщенням на
першому поверсі гуртожитку “Буривісник” загальною площею 198кв.м., яке
розташоване за адресою місто Севастополь, вул. Блюхера, 9-А впродовж семи днів
з моменту набрання рішенням законної сили. З фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  на користь Севастопольського державного
підприємства “Атлантика” стягнуто витрати по сплаті державного мита у
сумі 85,0грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу у  розмірі 118,0грн.

Не погодившись з вказаним судовим
рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду скасувати.

Заявник апеляційної скарги
посилається на те, що господарським судом при прийнятті рішення неповно
з'ясовані обставини справи, що мають значення для справи, а також судом
порушені норми матеріального права.

Розглянувши матеріали справи
повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України,
суд встановив наступне.

29.10.2001 між  позивачем та відповідачем було укладено
договір оренди  індивідуально -
визначеного нерухомого майна № 126 (далі - Договір), відповідно до умов якого
відповідач прийняв у платне строкове користування індивідуально - визначене
нерухоме майно на першому поверсі гуртожитку “Буривісник” загальною площею 198
кв.м., яке розташоване за адресою місто Севастополь, вул. Блюхера, 9-А.

Право власності на спірне майно
належить державі, що підтверджується свідоцтвом про право власності  від 21.09.2007 (арк.с.15) та занесено до
реєстрової книги 7 під реєстровим номером
2748 від 17.10.2007.

Відповідно до частини 5 статті
22  Господарського кодексу України
держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через
систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління
щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою
діяльність на основі права господарського відання або права оперативного
управління.

Будівля гуртожитку “Буривісник”
знаходиться на балансі позивача та закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до частини 1 статті 136
Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом
суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном,
закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням
правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у
випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

15.10.2002 було порушено
провадження у справі № 20-4/653 про банкрутство Севастопольського державного
підприємства “Атлантика” (арк.с.17).

Ухвалою господарського суду міста
Севастополя від 29.08.2006 у справі № 20-4/653-9/486-2/149-5/174-9/138-5/231
арбітражний керуючий ОСОБА_3 звільнений від виконання повноважень, на строк до
24.03.2007 керуючим санацією було призначено ОСОБА_4(арк.с.22-24).

04.11.2005 на адресу відповідача
позивач надіслав повідомлення № 01/1268 (арк. с. 27), відповідно до якого
керуючий санацією на підставі частини 10 статті 17 Закону України “Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” відмовився
від виконання Договору.

Відповідно до поштового
повідомлення  (арк. с. 28) відповідач
отримав вищезазначене повідомлення 09.11.2005.

В обґрунтування свого рішення,
господарський суд посилається на той факт, що позивач повідомив про відмову від
виконання договору оренди від 04.11.2005, отже господарський суд робить
висновок, що договір оренди був розірваний з моменту отримання вказаного
повідомлення відповідачем. При цьому, суд першої інстанції посилається на
частину 2 статті 782 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі
відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання
наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Однак, вказаний висновок суду,
апеляційна інстанція вважає помилковим, оскільки в частині 1статті 782
Цивільного кодексу України, розірвання договору після отримання відмови
орендодавця передбачено тільки при наявності невиконання наймачем своїх
зобов'язань по сплаті орендної плати. Вказаної обставини невиконання орендарем
умов договору, стосовно орендної плати, господарським судом встановлено не
було.

Відповідно до частини 10 статті 17
Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” керуючий санацією в трьохмісячний строк з дня прийняття рішення про
санацію має право відмовитися від виконання договорів боржника, укладених до
порушення провадження у справі про банкрутство, не виконаних повністю або
частково, якщо виконання договору завдає збитків боржнику; договір є
довгостроковим (понад один рік) або розрахованим на одержання позитивних
результатів для боржника в довгостроковій перспективі, крім випадків випуску
продукції з технологічним циклом, більшим за строки санації боржника; виконання
договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності
боржника.

Однак, для реалізації вказаного
права, необхідно звернення зацікавленої сторони до суду з вказаними вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи,
на підставі даних, наданих Севастопольською торгово-промисловою палатою (Акт
консультації ТПП № Нс-18 від 24.10.2005 (арк.с.25-26), в якому надані данні
вартості  оренди 1 кв.м. площі в
Гагарінському районі щодо різних категорій житлових приміщень), а також  аналізу фінансової діяльності  позивача керуючий санацією зробив висновок,
що виконання договору чинить збитки підприємству - боржнику, виконання Договору
утворює умови, які перешкоджають відновленню платоспроможності боржника.

Але, керуючий санацією повинен
обґрунтувати відмову від виконання договору. Зазначений акт консультації з
Севастопольською торгово-промисловою палатою не може бути обґрунтуванням того,
що договір завдає збитків боржнику. Акт консультації не містіть інформації про
ставки оренди державного майна. Ставка орендної плати за договором оренди
нерухомого державного майна визначена відповідно до вимог статті 19 Закону
України „Про оренду державного та комунального майна” на підставі „Методики
розрахунків і порядку використання плати за оренду державного майна”, крім
того, ставка орендної плати узгоджена Фондом державного майна України.

Отже, керуючий санацією не
обґрунтував того, що виконання договору завдає збитків боржнику; виконання
договору створює умови, що перешкоджають відновленню платоспроможності
боржника, тому, що не довів невідповідність ставки орендної плати за договором
оренди нерухомого майна вимогам „Методики розрахунків і порядку використання
плати за оренду державного майна”.

Відповідно до ст. 525 Цивільного
кодексу України  одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 598 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі
на підставах встановлених договором або законом.

Частина 1 статті 651 Цивільного
кодексу України встановлює, що розірвання договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, роблячи висновок про те, що
договір оренди був розірваний у 2005 році, господарський суд не прийняв до
уваги, що договір може бути розірваний лише в судовому порядку відповідно
частини 3 статті 26 Закону України „Про оренду державного та комунального
майна”, якою передбачено, що договір оренди може бути розірваний за згодою
сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково
розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з
інших підстав, передбачених законодавчими актами України. Аналогічний порядок
для розірвання господарських договорів містить в собі частина 3 статті 291
Господарського кодексу України.

Таким чином, положення частини 10
статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" суперечать положенням статті 26 Закону України
"Про оренду державного та комунального майна". Отже, судова колегія
вважає, що керуючий санацією при наявності відповідних умов має право вимагати
розірвання договору оренди державного майна тільки за рішенням суду.

Крім того, висновок керуючого
санацією про те, що виконання договору чинить збитки підприємству - боржнику,
виконання Договору утворює умови, які перешкоджають відновленню
платоспроможності боржника, не відповідає обставинам справи, оскільки виконуючи
договір оренди, позивач як орендодавець щомісячно отримує прибуток у вигляді
орендної плати відповідача.

На підставі висловленого,
судова колегія вважає, що підстав для задоволення позову не існує.

Керуючись статтями  Господарського процесуального кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця  ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення господарського суду міста
Севастополя від 04 грудня 2007 року у справі № 20-11/442 скасувати.

В позові - відмовити.

Головуючий суддя

Судді