Кіровоградської області
УХВАЛА

"19"
лютого 2008 р.
№ 17/15

Господарський
суд Кіровоградської області в складі судді С.В. Таран, розглянувши матеріали
справи №17/15

за
позовом: суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Умань
Черкаської області

до
відповідача: Гаївської сільської ради, с. Гаївка Добровеличківського району
Кіровоградської області

про
стягнення 163159,80 грн. збитків та 10000 грн. моральної шкоди

ПРЕДСТАВНИКИ:

від
позивача - ОСОБА_2, довіреність №4211
від 11.09.07р., представник;

від
відповідача - Поліщук А.І., довіреність б/н від 07.02.2008р., представник;

від
відповідача - голова сільської ради Коваленко М.М., на підставі рішення №1 від
21.04.06р.

ВСТАНОВИВ:

Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 подано позов про стягнення
з Гаївської сільської ради матеріальних збитків (додаткових витрат) в сумі
123753,80 грн. та (втраченої вигоди) в сумі 39406 грн., а також моральної шкоди
в розмірі 10000 грн.

Ухвалою
господарського суду Кіровоградської області від 21.01.2008 р. порушено
провадження у справі №17/15; розгляд справи призначено на 19.02.2008 року о
15:15 год., при цьому витребувано від учасників судового процесу документи,
необхідні для повного та всебічного вирішення спору по суті та визнано явку
повноважних представників сторін в судовому засіданні обов'язковою.

Між
тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця серії НОМЕР_1, державним реєстратором
23.01.2007р. до Єдиного державного реєстру був внесений запис
№2000925 про державну реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (а.с.46).

Частиною
другою пункту 15 статті 47 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та
фізичних осіб-підприємців»  визначено,
що  дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою-підприємцем є датою державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною собою-підприємцем.

Згідно
з пунктом 3 статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних та
фізичних осіб-підприємців» фізична особа позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Відповідно
до правил статтей 1, 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами
в господарському процесі, позивачем і відповідачем, можуть бути лише  підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності, а також фізичні особи, що не є  суб'єктами підприємницької діяльності у
випадках, передбачених законодавчими актами України, зокрема у спорах, що
виникають з корпоративних відносин між господарським товариством та його
учасником, у тому числі учасником, який вибув, між учасниками господарських
товариств,  а також при розгляді грошових
вимог громадян в межах справи про банкрутство.

Проте
із матеріалів справи вбачається, що відповідач не має статусу підприємця,
оскільки до Єдиного державного реєстру було внесено запис про державну
реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Пунктом
7 статті 59 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкт
господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру
запису про припинення його діяльності.

Відповідно
до вимог пункту 6 статті 80 Господарського процесуального кодексу України
господарський суд припиняє провадження у справі, якщо підприємство чи
організацію, які є сторонами, ліквідовано.

Враховуючи
наявність в матеріалах справи доказів, що підтверджують відомості про внесення
до Єдиного державного реєстру запису про припинення діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, провадження у справі
підлягає припиненню.

При
цьому господарський суд роз'яснює, що відповідно до  частини другої статті 80 Господарського
процесуального кодексу України у випадку припинення провадження у справі повторне
звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав не допускається.

Витрати
по сплаті державного мита у відповідності до вимог статті 49 Господарського
процесуального кодексу України покладаються на позивача, оскільки згідно  пункту 3 статті 8 Декрету Кабінету Міністрів
України від 21.01.1993 року №7-93 „Про державне мито” останнє підлягає
поверненню позивачеві тільки у випадках припинення провадження у справі з
підстав, передбачених пунктами 1 і 3 статті 80 ГПК України (пункт 9 Роз'яснення
президії Вищого арбітражного суду України від 23.08.1994 року №02-5/612 „Про
деякі питання практики застосування статей 80 та 81 Господарського
процесуального кодексу України” з подальшими змінами та доповненнями).

Керуючись
статтями 1, 21, пунктом 6 статті 80, статтею 86 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Провадження
у справі №17/15 припинити.

Дана
ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського
суду через господарський суд Кіровоградської області в порядку, встановленому
Господарським процесуальним кодексом України.

Копію
ухвали надіслати сторонам.

Суддя                                                                                         С.В.
Таран