ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

08 квітня 2008 р., 10 год. 30 хв.                                                  Справа № 8/274

Суддя – В.С. Русняк

Секретар судового засідання - помічник судді – Н.Ю. Рабцун

За позовом Приватного підприємства „Вандея тандем”, м. Ужгород

до відповідача 1 Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгород, м. Ужгород

до третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача 1 Державної податкової адміністрації в Закарпатській області, м. Ужгород

до відповідача 2 Головного управління Державного казначейства України у Закарпатській області, м. Ужгород

про визнання неправомірними дії УПФ в місті Ужгород по неврахуванню в рахунок майбутніх платежів по страховим внескам позивача та неповерненню суми переплати по страхових внесках та інших платежах на суму 5790,54 грн., скасування та визнання нечинними рішення УПФ в місті Ужгород №1273, №1274, №1275; стягнення з УПФ в місті Ужгород суми надмірно сплачених страхових внесків та інших платежів (переплати) на користь позивача в розмірі 5790,54 грн.; стягнення з УПФ в місті Ужгород суму сплачених позивачем коштів на виконання оскаржених рішень в розмірі 1581,11 грн.; стягнення з Головного управління Державного казначейства України у Закарпатській області суму заподіяних позивачу збитків в розмірі 5032 грн. витрат, які позивач змушений понести для захисту та відновлення свої прав; стягнення з УПФ в місті Ужгород на користь позивача судові витрати позивача в розмірі 3624 грн., з яких 128 грн. судового збору, 4968 грн. витрат на правову допомогу

Представники:

Від позивача – Маркусь М.І. –директор;

Від відповідача 1 –Карп’юк В.М. –завідувач юридичного сектору, довіреність №8700/07 від 21.09.07;

–          Фабіан Н.А. –начальник юридичного відділу, довіреність №1409/07 від 14.02.08;

Від третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача 1 –не з’явився;

Від відповідача 2 –не з’явився

СУТЬ СПОРУ: Позивачем заявлено позов про визнання неправомірними дії Управління Пенсійного фонду в місті Ужгород по неврахуванню в рахунок майбутніх платежів по страховим внескам позивача та неповерненню суми переплати по страхових внесках та інших платежах на суму 5790,54 грн., скасування та визнання нечинними рішення Управління Пенсійного фонду в місті Ужгород №1273, №1274, №1275; стягнення з Управління Пенсійного фонду в місті Ужгород суми надмірно сплачених страхових внесків та інших платежів (переплати) на користь позивача в розмірі 5790,54 грн.; стягнення з Управління Пенсійного фонду в місті Ужгород суму сплачених позивачем коштів на виконання оскаржених рішень в розмірі 1581,11 грн.; стягнення з Головного управління Державного казначейства України у Закарпатській області суму заподіяних позивачу збитків в розмірі 5032 грн. витрат, які позивач змушений понести для захисту та відновлення свої прав; стягнення з Управління Пенсійного фонду в місті Ужгород на користь позивача судові витрати позивача в розмірі 5096 грн., з яких 128 грн. судового збору, 4968 грн. витрат на правову допомогу (з рахуванням заяв про уточнення позовних вимог поданих позивачем в ході розгляду справи).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він являється платником страхових внесків та зареєстрований як такий з 05.05.2005р., у відповідача не було підстав для винесення оскаржених рішень, бо в позивача не було заборгованості по сплаті страхових внесків. Стверджує, що відповідач неправомірно не врахував в рахунок сплати позивачем страхових внесків кошти в розмірі 5790,60 грн., які надійшли до Управління Пенсійного фонду в місті Ужгород з квітня 2006 по травень 2007 року, як частина єдиного податку в розмірі 42%, сплаченого позивачем в порядку та відповідно до положень законодавства про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва. Кошти в розмірі 5790,60 грн., сплачені ним згідно платіжних доручень з квітня по листопад 2007 року є надмірно сплаченими, які підлягають поверненню за його заявою. Просить також стягнути на його користь сплачені ним на виконання оскаржених рішень відповідача 11581,11 грн., а також заподіяні йому збитки та судові витрати.

Відповідач 1, заявлений позов не визнає та заперечує щодо його задоволення з мотивів викладених у запереченнях та поясненнях наданих суду. Стверджує, що діючим законодавством не передбачено механізм врахування коштів, які надійшли як частина єдиного податку, сплаченого позивачем в 2006році, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, а тому у відповідача 1 немає обов’язку враховувати такі суми в рахунок страхових внесків, що підлягали сплаті позивачем в 2007 році, а оскільки такі внески сплачувалися позивачем несвоєчасно, то відповідач 1 виніс оскаржені рішення. Також вказує, що частина єдиного податку сплаченого позивачем, яка зараховується до Управління Пенсійного фонду в місті Ужгород не є страховими внесками та не підлягає зарахуванню в рахунок їх сплати. Вважає, що немає підстав для врахування відповідних сум, які надійшли в 2006 році як частина єдиного податку сплаченого позивачем в рахунок страхових внесків, бо позивачем в 2006 році нарахування на заробітну плату не проводились, що підтверджується звітністю підприємства. Відповідач 2 в поясненні за №12-15/894 від 17.03.2008 р., наданого суду, вказує, що відсутні правові підстави для участі Головного управління Державного казначейства в Закарпатській області в даній справі як відповідача. В обґрунтування чого покликається на положення ст.ст. 96 та 176 ЦК України.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на боці відповідача 1 свою позицію щодо заявленого позову виклала письмово в поясненнях, наданих суду, зазначивши, що позивач незалежно від перебування на спрощеній системі оподаткування одночасно є платником страхових внесків.

Розгляд справи, в зв’язку з необхідністю витребування нових доказів, залучення до участі в справі інших учасників відкладався згідно ухвал суду від 17.01.08, 01.02.08, 18.02.08, 25.02.08, 18.03.08.

В судовому засіданні 08.04.08 оголошено вступну та резолютивну частини постанови, повний текст якої виготовлений та складений відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України 10.04.2008 р.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача 1, розглянувши матеріали справи та дослідивши наявні докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Вандея тандем” перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності та є платником єдиного податку за ставкою 10%, що підтверджується свідоцтвами про право сплати єдиного податку суб’єктом малого підприємництва –юридичною особою від 01.01.2006 р. № та від 01.01.2007р. №, виданих Державною податковою інспекцією в місті Ужгород.

Позивач перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду в місті Ужгород та відповідно до ст. 1 Закону України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування” (далі –Закон №400), ст.ст. 14, 15 Закону України „Про загальнообов’язкове пенсійне страхування” (далі –Закон №1056) набув статусу страхувальника –платника страхових внесків до Пенсійного фонду України. Взяття позивача на облік 05.05.2005 р. як платника страхових внесків підтверджується Повідомленням про реєстрацію платника страхових внесків від 23.05.2005 р., а також доказами наданими відповідачем 1. Позивач не знімався з обліку як платник страхових внесків відповідачем на протязі всього періоду, в тому числі в період існування спірних правовідносин.

Норма ч. 3 ст. 15 Закону №1058 передбачає, що страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду. Доводи відповідача 1, що позивач з січня 2006 року по грудень 2006 року не мав статусу платника страхових внесків, бо не використовував у вказаний період працю фізичних осіб на умовах трудового договору не ґрунтуються на законодавстві. Набуття статусу платника страхових внесків пов’язується виключно з фактом взяття суб’єкта господарювання на облік територіальними органами Пенсійного фонду. Використання праці фізичних осіб на умовах трудового договору має значення для нарахування та обчислення розміру страхових внесків, які підлягають до сплати платником в конкретний звітний період та визначаються від суми фактичних витрат на оплату праці (ст.ст. 19, 20 Закону №1058).

Позивачем в 2006 році згідно платіжних доручень було сплачено єдиного податку в розмірі 16487грн., з яких 5790,54грн. надійшли відповідачу 1 відповідно до п. 2 Указу Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва” за №727/98 від 03.07.1998 р. (далі –Указ №727/98), що підтверджується матеріалами справи, в тому числі листом відповідача 1 за №122/10 від 08.01.2008 р., а також визнається відповідачем 1.

Позивач нарахування заробітної плати з січня по грудень 2006 року не проводив, страхові внески за вказаний період не нараховував та не сплачував, що підтверджується розрахунками сум страхових внесків наявними в матеріалах справи. Відповідач 1 вказані суми коштів, які надійшли до нього в 2006 році як частина єдиного податку не враховував в рахунок сплати позивачем страхових внесків нарахованих в наступних звітних періодах (за грудень 2006 року та в 2007 році). На думку відповідача 1, кошти, які надійшли як частина єдиного податку, та перевищують розмір страхових внесків, що підлягають сплаті за відповідний період, до особового рахунку платника страхових внесків не зараховуються, участі в зарахуванні страхових внесків нарахованих в майбутніх періодах не приймають, зараховуються до бюджету Пенсійного фонду України та використовуються за призначенням. В обґрунтування наведеного позивач покликається на листи Пенсійного фонду України, в яких визначено, що кошти, які надходять до Пенсійного фонду України як частина єдиного податку, сплачуваного суб’єктами підприємницької діяльності, які перебувають на спрощеній системі оподаткування, враховуються в рахунок сплати страхових внесків лише у відповідному звітному періоді при умові нарахувань на заробітну плату та страхових внесків, а сам механізм врахування вказаних коштів в рахунок сплати платниками страхових внесків в майбутніх періодах діючим законодавством не регламентовано.

На даний момент одночасно діють Закон України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та Указ Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва»від 03.07.1998 р. №727, в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 р. №746. Не врегульованим залишається питання щодо вилучення із законодавства про спрощену систему оподаткування положень, які стосуються спрямування коштів до Пенсійного фонду України. Враховуючи принцип верховенства права, закріплений в ст. 8 Конституції України, п. 16 Прикінцевих положень Закону України №1058 Указ Президента України від 03.07.1998 р. №727, в редакції Указу Президента України від 28.06.1999 р. №746 щодо спірних правовідносин діє в частині, що не суперечить йому, тобто в даному випадку він регулює механізм зарахування частини єдиного податку (фіксованого податку) в рахунок розрахунків з Пенсійним фондом України, зокрема по страхових внесках. Інших видів правовідносин для даного випадку між позивачем та відповідачем 1 законодавством не передбачено. Згідно зі ст. 58 Закону №1058 Пенсійний фонд є органом, який провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. (Такої ж позиції притримується і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 14.12.2006р. у справі №К-7717/06).

Згідно ч. 13 ст. 20 Закону №1058 суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду. Зі змісту норми п. 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 р. №21-1 передбачено, що зарахуванню в рахунок майбутніх платежів страхових внесків, крім сум надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків підлягають також і інші платежі (в тому числі частина єдиного та фіксованого податків, що надходить за найманих працівників суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали відповідний особливий спосіб оподаткування).

З огляду на вказане, не підтверджуються доводи відповідача 1 про відсутність визначеного механізму для проведення такого зарахування та відсутність відповідної норми права. Тому відповідачем 1 не доведено наявність в нього правових підстав для не зарахування і не врахування сплачених позивачем у складі єдиного податку та перерахованих до бюджету Пенсійного фонду України коштів в рахунок страхових внесків майбутніх звітних періодів. Лист Пенсійного фонду України від 16.11.2006 року, на який покликається відповідач 1 не містить відповідного нормативного обґрунтування тих доводів, які викладені в ньому. Крім того, Пенсійний фонд України в листі від 15.10.2007 р. за №16442/03-30 зазначив, якщо частина єдиного податку (з урахуванням внесків, нарахованих на суми дивідендів), що спрямована до бюджету Пенсійного фонду за звітний місяць, перевищує суму нарахованих до сплати страхових внесків за відповідний звітний місяць, то зазначена сума зараховується в рахунок сплати страхових внесків за наступні звітні періоди або повертається страхувальникам.

Відповідач 1 не довів тих обставин, якими обґрунтовує свої заперечення щодо заявленого позову. В даному випадку обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача 1, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України). Норми права, з врахуванням приписів Закону №1058, яка б дозволила Пенсійному фонду України дані кошти і додатково вимагати сплату внесків коштами не існує. Крім того, не існує і норми права, яка б не враховувати у відносинах сторін кошти, отримані в період тимчасового не нарахування заробітної плати.

Таким чином, сплачені позивачем у складі єдиного податку та перераховані органом Державного казначейства України до бюджету Пенсійного фонду України кошти підлягають зарахуванню у рахунок сплати страхових внесків нарахованих позивачем в наступних звітних періодах. Підписання позивачем та відповідачем Акту звірки станом на 01.0.2007 р. в якому не відображено переплату по страховим внескам, з яким начебто погодився позивач на той момент, не спростовує висновків суду та не відповідає матеріалам справи, фактичним обставинам справи підтвердженим належними доказами. Тому позовні вимоги в частині визнання неправомірними дії Управління Пенсійного фонду в місті Ужгород по неврахуванню в рахунок майбутніх платежів по страховим внескам позивача суми коштів в розмірі 5790,54 грн., сплачених позивачем у складі єдиного податку та перерахованих до бюджету Пенсійного фонду України підлягають до задоволення.

Позивач сплачував страхові внески нараховані в 2007 році з врахуванням коштів, які надійшли до відповідача 1 як частина єдиного податку в 2006 році та які повинні були враховуватися відповідачем 1 в рахунок сплати позивачем страхових внесків наступних звітних періодів. Враховуючи, що таких коштів було достатньо для їх зарахування в рахунок сплати страхових внесків в повному обсязі, недоїмки по сплаті страхових внесків в нього протягом 2007року не виникало.

Позивачем з квітня по грудень 2007 року згідно платіжних доручень було сплачено на користь відповідача 15926,82 грн., які в частині 5790,54 грн., з врахуванням відсутності у позивача недоїмки по страховим внескам, є надміру сплаченими в розумінні ч. 13 ст. 20 Закону №1058. Такі, надміру сплачені позивачем кошти, за його заявою підлягають поверненню відповідно до положень ч. 13 ст. 20 Закону №1058 та п. 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України.

Відповідач 1, не враховуючи суму коштів в розмірі 5790,54 грн. в рахунок сплати страхових внесків нарахованих позивачем з грудня 2006 року по листопад 2007 року, приймаючи до уваги, що сума коштів сплачуваних позивачем згідно платіжних доручень з квітня 2007 по листопад 2007 року проводилась не в строки визначені ч. 6 ст. 20 Закону №1058, прийшов до висновку про наявність у позивача недоїмки по страховим внескам.

Тому, УПФ в місті Ужгород 12.12.2007 р. відповідно до ч. 9 ст. 106 Закону №1058 з підстав несвоєчасної сплати позивачем у 2007 році страхових внесків на загальнообов’язкове пенсійне страхування, щодо нього прийнято три рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду за №1273, №1274 та №1275, яким застосовано штрафи та пеню відповідно: за період з 20.04.2007 по 25.07.2007р. на суму 369,67 грн. та 70,92 грн. пені; за період з 20.01.2007 по 21.09.2007р. на суму 751,10 грн. та 195,88 грн. пені; за період з 22.01.2007 по 21.09.2007р. на суму 168,79 грн. та 24,75 грн. пені.

Враховуючи, що у позивача не було недоїмки по сплаті страхових внесків, а така недоїмка в обліковій картці позивача відображалась внаслідок не проведення відповідачем 1 зарахування коштів сплачених позивачем в 2006році як частина єдиного податку, перерахованих органами Державного казначейства України до Пенсійного фонду України в рахунок майбутніх платежів страхових внесків належних до сплати позивачем з грудня 2006 року та в 2007 році, були відсутні підстави для винесення оскаржених позивачем рішень відповідача 1 від 12.12.2007 р.

Вказані рішення були винесені відповідачем на підставі п. 2 ч. 9 ст. 106 Закону №1058, якою передбачено відповідальність за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду. Позивач у справі не вчиняв правопорушення передбачене вказаною нормою, а тому підстав для застосування щодо нього відповідальності та винесення оскаржених рішень у відповідача не було. Тому позовні вимоги в частині скасування та визнання нечинними рішень УПФ в місті Ужгород від 12.12.2007 р. №1273, №1274 та №1275 підлягають задоволенню.

Оскільки відповідачем 1 листом за №122/10 від 08.01.2008 р. було відмовлено в задоволенні заяви позивача за №01/12 від 24.12.2007 р. про повернення надмірно сплачених страхових внесків в розмірі 5790,60 грн., то саме їх позивач просить стягнути. При цьому згідно ч. 13 ст. 20 Закону №1058 та п. 11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України відмова позивачу в поверненні за його заявою суми коштів, надмірно сплачених ним є неправомірною. Згідно ч. 2 ст. 21 КАС України позивач вправі одночасно з вимогою вирішити публічно-правовий спір також вимогу про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин.

Право позивача на повернення за його заявою коштів, сплачених ним як страхові внески надмірно, закріплено ч. 13 ст. 20, ст. 107 Закону №1058. Тому підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення на його користь суми коштів надмірно сплачених ним як страхові внески згідно платіжних доручень з квітня по листопад 2007 року в частині 5790,54 грн.

Позивач на виконання оскаржених рішень відповідача 1 14.12.2007р. сплатив 1581,11 грн. штрафів та пені, що підтверджується розрахунковими квитанціями №004-16 та №004-17. Оскільки рішення відповідача 1 на виконання яких позивачем було сплачено вказану суму коштів є неправомірними та підлягають скасуванню, то відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України понесені позивачем витрати в цій частині є його збитками, тому позовна вимога щодо їх повернення підлягає задоволенню.

Позивачем в ході розгляду справи заявою від 25.02.2008 р., поданою суду, відкликано позовні вимоги в частині стягнення з Державного бюджету України суми заподіяних позивачу збитків в розмірі 5032 грн. витрат, які позивач змушений був понести для захисту та відновлення своїх прав. Тому, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 155 КАС України позовні вимоги в цій частині слід залишити без розгляду.

З огляду на вищевикладене, керуючись Законами України „Про збір на обов’язкове державне пенсійне страхування”, „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, ст.ст. 17, 49, 71, ст.ст. 160 –163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати неправомірними дії Управління пенсійного фонду України в місті Ужгород по неврахуванню суми коштів в розмірі 5790,54 грн., сплачених Приватним підприємством „Вандея тандем” в 2006 році та зарахованих до Пенсійного фонду України як частина єдиного податку, в рахунок майбутніх платежів по страховим внескам.

3.          Визнати неправомірною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в місті Ужгород по неповерненню Приватному підприємству „Вандея тандем” суми коштів в розмірі 5790,54 грн., надміру сплачених ним в 2006 році, як страхові внески до Пенсійного фонду України.

4.          Скасувати та визнати нечинними рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгород про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду за №1273, яким щодо Приватного підприємства „Вандея тандем” застосовано штраф на суму 369,67 грн. та пені в розмірі 70,92 грн. за період з 20 квітня 2007 по 25 липня 2007р.; за №1274, яким застосовано штраф на суму 751,10 грн. та пені в розмірі 195,88 грн. за період з 20 січня 2007 по 21 вересня 2007р.; за №1275 від 12 грудня 2007 р., яким застосовано штраф на суму 168,79 грн. та пені в розмірі 24,75 грн. за період з 22 січня 2007 по 21 вересня 2007р.

5.          Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгород суми надмірно сплачених страхових внесків на користь Приватного підприємства „Вандея тандем” в розмірі 5790,54 грн.

6.          Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгород на користь Приватного підприємства „Вандея тандем” суму коштів в розмірі 1581,11грн., сплачених ним на виконання неправомірних рішень Управління Пенсійного фонду України в місті Ужгород.

7.          Вимогу про стягнення з Головного управління Державного казначейства України у Закарпатській області, м. Ужгород суми заподіяних Приватному підприємству „Вандея тандем” збитків в розмірі 5032 грн. залишити без розгляду.

8.          Повний текст постанови виготовлений і підписаний 10.04.2008 р.

9.          Постанова набирає законної сили і підлягає оскарженню в порядку і строки, визначені ст. 186 КАС України.

Суддя В.С. Русняк