ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.08 Справа № 30/328

За первісним позовом: Служба автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів

до відповідача: Громадський фонд „Безпека”, м. Львів

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Регіональне відділення ФДМУ, м.Львів

про розірвання договору оренди

За зустрічним позовом: Громадський фонд „Безпека”, м. Львів

до відповідача: Служба автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів

про спонукання до переукладення договору оренди

Cуддя Мороз Н.В

Представники:

від позивача (за первісним позовом): Сворень Р.Р.

від відповідача (за первісним позовом): Сороколєтова О.В.

від третьої особи: Жуган І.О.-гол.спец.ю/к.

Суть спору:

Позов подано Службою автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів, до громадського фонду безпеки дорожнього руху Львівської області “Безпека”, м. Львів, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів, про розірвання договору оренди від 01.08.2002 р., укладеного між Службою автомобільних доріг у Львівській області та громадським фондом безпеки дорожнього руху Львівської області “Безпека”.

Громадський фонд безпеки дорожнього руху Львівської області “Безпека” подав зустрічну позовну заяву до Служби автомобільних доріг у Львівській області, м. Львів, про спонукання до укладення договору оренди приміщення за адресою м. Львів, вул. Великого, 54 3 пов. на умовах договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна від 01.08.2002 р. з врахуванням змін до законодавства.

26.10.2007 р. господарський суд Львівської області порушив провадження по справі та призначив розгляд на 13.11.2007 р. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 13.11.2007 р., 18.12.2007 р., 15.01.2008 р., 04.02.2008 р., в судових засіданнях 21.02.2008 р. та 04.03.2008 р. оголошувались перерви.

Представникам сторін роз’яснено їх права згідно ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній матеріалами.

В судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві та уточненні позовних вимог. Зустрічний позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві на зустрічний позов. Ствердив, зокрема, що договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна від 01.08.2002 р., що належить до державної власності, був укладений без дотримання п. 2 Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 р. –без погодження розміру орендної плати із РВ ДМ України по Львівській області. На підставі п. 10.6. договору договір пролонговувався. Однак, всупереч вимогам ст. 118 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” він

не був приведений у відповідність із законодавством. У відповідності до п. 10.6. договору листом від 28.08.2007 р. позивач звернувся до відповідача про припинення договірних

стосунків, але відповідач приміщення не звільнив. Вважає зустрічний позов безпідставним, оскільки відповідач не звертався із документами та у порядку, передбаченому у ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”. Просить у зустрічному позові відмовити, а первісний позов задовольнити з урахуванням уточнення позовних вимог.

Представник відповідача первісний позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві, а зустрічний позов підтримав з мотивів, зазначених у зустрічній позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Ствердив, зокрема, що умови договору оренди належно виконувались відповідачем, що у відповідності до ч. 1 ст. 777 ЦК України надає йому переважне право на укладення договору оренди, обов’язок погодження розміру та розрахунку орендної плати покладається не на відповідача, а на позивача. Порядок перегляду договорів оренди нерухомого майна на реалізацію вимог ст. 118 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, позивачем дотриманий не був, а розмір орендної плати з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №1846 від 27.12.2007 р. “Про внесення змін до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна” був фактично погоджений сторонами. Просить у первісному позові відмовити, а зустрічний задовольнити з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог –зобов’язати Службу автомобільних доріг у Львівській області відповідно до п. 10.6. договору оренди індивідуально-визначеного майна від 01.08.2002 р. переукласти договір оренди приміщення, розташованого у м. Львові по вул. Великого, 54 на 3 поверсі з врахуванням змін до чинного законодавства (ст. 118 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” та постанови Кабінету Міністрів України №1846 від 27.12.2007 р. “Про внесення змін до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна”).

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору надав пояснення, ствердивши, що договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.08.2002 р., був укладений без дотримання п. 2 Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 р. –без погодження розміру орендної плати із РВ ДМ України по Львівській області. Повідомив, що укладення договору оренди із відповідачем можливе на підставі трьохстороннього договору у встановленому порядку. Ствердив також, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №1231-р від 24.12.2007 р. “Про деякі питання розпорядження об’єктами державної власності” зупинено укладення нових договорів оренди об’єктів державної власності до прийняття Кабінетом Міністрів України окремого рішення.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд встановив наступне.

01.08.2002 р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) був укладений договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності, згідно із п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно –приміщення (окрему кімнату) площею 44,7 кв.м., розміщене за адресою м. Львів, вул. Великого, 54, на третьому поверсі будинку, що знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг у Львівській області для використання під офіс.

У відповідності до ст. 5 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, підприємства є орендодавцями щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому ст. 5. - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м. Доказів передачі в оренду майна більшої площі суду не надано. З матеріалів справи, зокрема, акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.08.2002 р. вбачається, орендодавець фактично передав орендарю приміщення в оренду площею 44,7 кв.м. Договір фактично виконувався сторонами. Водночас, у відповідності до п. 5.5. договору, обов’язок орендаря протягом місяця після укладення цього договору застрахувати орендоване майно виконаний не був. З матеріалів справи випливає, що відповідач уклав договір страхування лише 02.11.2007 р. –вже під час розгляду справи судом.

Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, передбачених договором або законом. Згідно із п. 10.4. договору, він може бути розірваний за ініціативою однієї з сторін за рішенням суду у випадках, передбачених законодавством.

У відповідності до п. 10.1. договору від 01.08.2002 р., він укладений на один рік і діє з 01.08.2002 р. по 31.07.2003 р. включно. У відповідності до п. 10.6. договору, у разі відсутності заяв однієї з сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що договір неодноразово пролонговувався у порядку, передбаченому цим пунктом до 31.07.2007 р., належних доказів зворотнього суду не надано.

Листом від 23.07.2007 р. №18-01/1687 позивач звернувся до відповідача про звільнення орендованого приміщення, а претензією –вимогою від 28.08.2007 р. №18-01/2035, із дотриманням строку, встановленого в п. 10.6. договору від 01.08.2002 р. та ст.764 ЦК України, повідомив про припинення договору та повторно просив звільнити приміщення. З відміток на вказаних документах вбачається їх отримання відповідачем.

Посилання відповідача на ч. 1 ст. 777 ЦК України, згідно із якою наймач, який належно виконує свої обов’язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк, не заслуговує на увагу, оскільки, як випливає з вищенаведеного, виконання відповідачем умов п. 5.5. договору оренди не може вважатись належним. Крім того, право на переважне укладення договору найму виникає лише щодо інших осіб –потенційних орендарів. Однак, доказів намагання позивача передати в оренду зазначене приміщення будь-яким іншим особам, суду не надано.

Посилання відповідача на погодження розміру орендної плати з урахуванням змін до законодавства не заслуговує на увагу, оскільки, як вбачається з розрахунку плати за перший місяць оренди, він не погоджений третьою особою, а проект угоди про внесення змін до договору оренди не скріплений печаткою орендодавця, що суперечить ч. 2 ст. 207 ЦК України.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушення відповідачем свого зобов’язання щодо фактичного звільнення орендованих приміщень після припинення дії договору оренди від 01.08.2002 р. не породжує у нього права на подальше користування ним. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.08.2002 р. у відповідності до його п. п. 10.6, 10.8 припинив чинність, а відтак не може бути розірваним. Згідно із п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З врахуванням наведеного, посилання на норми ст. 118 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік”, постанову Кабінету Міністрів України №1846 від 27.12.2007 р. “Про внесення змін до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна”, положення п. 2 Методики розрахунку і порядку використання орендної плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 р. щодо встановлення та погодження розміру орендної плати, що послужило підставою для звернень щодо внесення змін до договору оренди від 01.08.2002 р., не заслуговують на увагу, як такі, що не стосуються суті справи, оскільки вимог про стягнення розміру орендної плати сторони не заявляли.

Згідно ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Як вбачається з п. 4 Прикінцевих положень ГК України, він застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями. До господарських відносин, що виникли до набрання ним чинності відповідні положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями. Відповідно до п. 9 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до договорів, що були укладені до 01.01.2004 р. і продовжують діяти після цієї дати застосовуються правила ЦК України щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Відповідач у зустрічному позові просить зобов’язати Службу автомобільних доріг у Львівській області відповідно до п. 10.6. договору оренди індивідуально-визначеного майна від 01.08.2002 р. переукласти договір оренди приміщення, розташованого у м. Львові по вул. Великого, 54 на 3 поверсі з врахуванням змін до чинного законодавства (ст. 118 Закону України “Про державний бюджет України на 2007 рік” та постанови Кабінету Міністрів України №1846 від 27.12.2007 р. “Про внесення змін до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна”). По суті, заявлено позовні вимоги про спонукання до укладення договору оренди на відповідних, визначених у зустрічній позовній заяві умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони та РВ ДМ України по Львівській області не виключають можливості укладення договору оренди із дотриманням порядку, передбаченого законодавством. З матеріалів справи вбачається, що з дати припинення договору оренди від 01.08.2002 р. відповідач не звертався із заявами про переукладення договору оренди.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України, відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього закону. Однак, належних доказів звернення у встановленому порядку та дотримання встановленої процедури, суду не надано.

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Згідно ст.49 ГПК України, судові витрати залишити за сторонами.

Керуючись ст.5, 207,526,629,651,777 ЦК України, ст. 33, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.          В частині позовних вимог за первісним позовом провадження у справі припинити.

2.В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                           Мороз Н.В.