ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2008 Справа № 4/107-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ємленінової З.І. при секретарі Сокуренко Л.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом міського комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства м. Херсона" м. Херсон

до лікарні Дніпровського району ім.О.С.Лучанського міського відділу охорони

здоров'я м.Херсон

про стягнення 182.431грн.81коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа Карасьов І.О.

від відповідача - юрист Літвінова Т.В.

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 115.415грн.25коп. заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення. Підставою позовних вимог він зазначив договори №50 від 25.07.2001року, №50 від 25.07.2003року та №50 від 25.07.2006року. Крім того він просить стягнути 63.004грн.05коп. втрат від інфляції та 4.012грн.51коп. –3% річних у зв'язку з прострочкою сплати грошових коштів.

В засіданні суду представник позивача пояснив, що сума боргу склалася на підставі договорів надання послуг №50 від 25.07.2001 року, яка на день вирішення спору становить 64.031грн.32коп. та за договором №50 від 25.07.2003року, сума боргу за яким за червень, липень 2003року становить 51.529грн.70коп., а всього основний борг становить 115.415грн.25коп .

Відповідач позовні вимоги не визнає, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що лікарня є комунальним підприємством, фінансування якого здійснюється із місцевого бюджету. У зв'язку із збільшенням тарифів та не виділенням коштів із бюджету на різницю в тарифах, сплатити своєчасно борг за 2003-2004рік він не міг. Він посилається на те, що позивач звернувся з позовом за межами загального строку позовної давності та наполягає на застосуванні позовної давності, пояснивши, що борг за цей період в сумі 115.415грн.25коп. ним списано згідно з наказом Державного Казначейства України від 08.05.2001року №73 у зв'язку з закінченням строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Звертаючись з позовом, позивач, з урахуванням уточнень до позову від 26.02.2008року, посилався на те, що між сторонами укладено договір №50 від 25.07.2001 року та договір №50 від 25.07.2003року на подачу холодної води та прийом стоків згідно з якими відповідач має заборгованість в сумі 115.415грн.25коп. Однак до матеріалів справи договір від 25.07.2001року не надав, а замість нього надано договір №50 укладений 16.03.2001року.

За зазначеними договорами позивач прийняв на себе обов'язки забезпечити подачу відповідачу холодної води на господарсько-побутові потреби та прийом стоків за узгодженими сторонами обсягами, а відповідач зобов'язався сплачувати позивачу вартість наданих послуг за діючими тарифами.

Пунктами 2.2.1 зазначених договорів встановлено обов'язок відповідача проводити оплату наданих послуг за діючими тарифами на підставі виписаних позивачем рахунків самостійно, не пізніше п'яти банківських днів з дня вручення рахунку.

Посилаючись на несплату рахунків за надані послуги за договорами №50 від 25.07.2001 року (фактично договір укладено 16.03.2001року) та від 25.07.2003року за період з червня 2003року по липень 2006 року позивач просить стягнути заборгованість в сумі 115.415грн.25коп., однак із наданих до матеріалів справи розрахунків (арк. справи 23, 24) та актів-рахунків вбачається, що зазначена заборгованість виникла станом на 01.01.2004року. Зазначене, серед іншого, підтверджується також наданим відповідачем актом звірки розрахунків, підписаним сторонами станом на 15.12.2004року, згідно з якими борг в сумі 115.560грн.72коп обліковувався за даними бухгалтерського обліку сторін уже станом на 15.12.2004року. Таким чином, з урахуванням пункту 2.2.1 договорів, заборгованість, яка є предметом спору, підлягала сплаті на протязі 5 банківських днів з дати вручення рахунків відповідачу, але загалом - не пізніше 20.12.2004року.

Підставою позовних вимог позивач зазначає договори №50 від 25.07.2001року (фактично від 16.03.2001року) та від 25.07.2003року, посилаючись в позовній заяві на те, що за зазначеними договорами він надавав і продовжує надавати відповідачу послуги водопостачання та водовідведення.. Однак зазначене не відповідає матеріалам справи, оскільки строк дії зазначених договорів відповідно до пунктів 7.1 закінчився відповідно 16.03.2002року та 25.07.2004року. В наступному правовідносини сторін були врегульовані іншим договором - укладеним 25.07.2006року. Таким чином, правові підстави стягнення заборгованості саме на підставі договорів строк дії яких скінчився відсутні.

Крім того, відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. При цьому, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 статті 261 ЦК України).

Виставляючи щомісячно відповідачу рахунки за надані послуги, позивач безумовно на протязі 2003-2004років знав про порушення свого права, тому, з урахуванням виникнення загальної суми боргу станом на 15.12.2004року та обов'язком відповідача сплатити борг до 20.12.2004року, він повинен був звернутися до суду до 20.12.2007року. Фактично позивач звернувся з позовом після закінчення строку договорів - 29.01.2008року з перебігом загального строку позовної давності встановленого статтею 257 ЦК України, що відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, оскільки про застосування позовної давності просить відповідач.

Судом також встановлено, що наказом Державного казначейства України №73 від 08.05.2001року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.05.2001року за № 458/5649 затверджено Положення списання кредиторської заборгованості бюджетних установ, згідно з яким підлягає щоквартально списанню бюджетними установами кредиторська заборгованість, строк позовної давності якої минув.

Із наданих відповідачем документів вбачається, що заборгованість яка обліковувалася у відповідача в сумі 115.560грн.72коп. за надані позивачем послуги була списана згідно з наказом управління охорони здоров'я Херсонської міської ради №213 від 29.12.2007року, оскільки минув строк позовної давності. Таким чином, на момент звернення позивача з позовом, борг за 2003-2004роки у відповідача не обліковувався.

Представник позивача в засіданні суду не зміг пояснити чому вчасно не було заявлено позовні вимоги, а його посилання на те, що оскільки відповідач підписував акти звірки розрахунків і в 2005 та 2006 роках, то має місце переривання перебігу позовної давності є безпідставними. Відповідно до ч.1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивач не довів належними доказами, що відповідачем в 2006-2007роках визнавався борг, який склався станом на 15.12.2004року, а за посиланням відповідача після 15.12.2004року він проплачував поточні платежі, а не заборгованість 2002004років. До того ж за даними первинного бухгалтерського обліку відповідача на день вирішення спору цей борг не значиться. Крім того, акт звірки сторонами було підписано ще станом на 15.12.2004року і уже станом на цю дату позивач довідався про своє порушене право.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України відносяться на позивача.

В засіданні за згодою представників сторін оголошувалася вступна та резолютивна частина рішення.

На підставі ст. 257, ч. 1 ст. 261, ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України та керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя З.І. Ємленінова

Рішення оформлено відповідно до

ст.84 ГПК України 29.02.2008року.