ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 р.

№ 40/155-06 (40/177-05)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Козир Т.П.

суддів :

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Харківської міської ради

(надалі –Рада)

на рішення

від 20.02.2006 р. господарського суду Харківської області

у справі

№ 40/155-06 (40/177-05)

за позовом

Багатопрофільної приватної фірми

“Корал”

(надалі –Фірма)

до

Управління комунального майна та

приватизації Харківської міської ради

(надалі –Управління)

про

спонукання до укладення договору

за участю представників:

від позивача

- Красніков П.І.

від відповідача

- не з’явились

від скаржника

- не з’явились

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2006 р. Фірма звернулась до суду з позовом до Управління про спонукання до укладення договору купівлі-продажу двох одноповерхових, відокремлених нежитлових будівель, розміри яких дорівнюють відповідно 462,50 кв. м. та 138,70 кв. м., які знаходяться за адресою: місто Харків, вулиця Скорохода, будинок 7/9, літери “Б-1” та “В-1”, у наданій ним редакції.

За наслідком уточнення позовних вимог в порядку ст. 22 ГПК України, позивач просив суд вважати укладеним у наданій ним редакції договір купівлі-продажу двох одноповерхових, відокремлених нежитлових будівель, розміри яких дорівнюють відповідно 462,50 та 138,70 кв. м., які знаходяться за адресою: місто Харків, вулиця Скорохода, будинок 7/9, літери “Б-1” та “В-1”, що підлягають приватизації шляхом викупу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20.02.2006 р. (судді: Хотенець П.В., Жельне С.Ч., Тихий П.В.) позов задоволено: визнано укладеним договір купівлі-продажу від 01.10.2004 р. нежитлових одноповерхових будівель загальною площею 601,20 кв. м. літ. “Б-1” (площа 462,50 кв. м.) та “В-1” (площа 138,70 кв. м.), які знаходяться за адресою: місто Харків, вулиця Скорохода, будинок 7/9, літери “Б-1” та “В-1”, що підлягають приватизації шляхом викупу, у редакції, наданій позивачем.

До Вищого господарського суду України з касаційною скаргою звернулась Рада, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 20.02.2006 р. скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи скаргу тим, що оскаржуване рішення стосується її прав та обов’язків, проте суд не залучив її до участі в справі, а також посилається на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в період розгляду справи між Управлінням та Фірмою існували орендні відносини відповідно до договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 2478 від 04.10.2000 р. Відповідно до умов договору позивач орендував нежитлові будівлі, загальною площею 601,20 кв. м., які знаходяться за адресою: місто Харків, вулиця Скорохода, будинок 7/9, літери “Б-1” та “В-1” (надалі –спірні будівлі), право на оренду яких отримав на підставі розпорядження міського голови (рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 605 від 24.05.2000 р.).

Додатковою угодою № 4 від 04.10.2000 р до договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 2478 від 04.10.2000 р. встановлено, що даний договір діє до 04.08.2006 р.

Судом встановлено, що в період розгляду справи вказаний договір був дійсним, спори щодо його дійсності розірвання відсутні.

Як встановлено судом, відповідно до рішення 13 сесії 24 скликання Харківської міської ради Харківської області № 75/03 від 30.04.2003 р. “Про програму приватизації об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2003-2006 р.р.” (надалі –рішення № 75/03) та додатку № 1 до програми приватизації об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2003-2006 р.р. (надалі –додаток № 1) визначений перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова, які підлягають приватизації шляхом викупу орендарями.

Рішенням 16 сесії 24 скликання Харківської міської ради Харківської області № 193/03 від 24.09.2003 р. “Про внесення змін та доповнень до Програми приватизації об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2003-2006 р.р.” (надалі –рішення № 193/03) додаток № 1 доповнений переліком об'єктів комунальної власності, що підлягають приватизації (відчуженню) шляхом викупу орендарями, відповідно до якого приватизація спірних будівель здійснюється шляхом їх викупу позивачем.

Відповідно до пункту 2 рішення № 75/03 відповідача зобов'язано провести за рахунок орендарів незалежну оцінку вартості об'єктів, зазначених в додатку № 1 до програми, та укласти договори купівлі-продажу даних об'єктів.

Судом встановлено, що після реєстрації заяви позивача щодо приватизації спірних будівель відповідач наказом № 1707 від 27.07.2004 р. доручив суб'єкту оціночної діяльності ТОВ ІКК “Проконсул” проведення незалежної оцінки вартості даного об'єкту з метою приватизації їх шляхом викупу позивачем. Згідно висновку ТОВ ІКК “Проконсул” загальна ринкова вартість спірних будівель з урахуванням ПДВ склала 238680 грн.

Наказом № 2112 від 30.09.2004 р. відповідач затвердив вказаний висновок суб'єкту оціночної діяльності.

Як встановлено господарським судом 01.10.2004 р. позивачем направлено відповідачу проект договору купівлі-продажу спірних будівель.

Згідно ст. 3 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)” (надалі –Закон) приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється шляхом: викупу; продажу на аукціоні, за конкурсом.

Частина 1 статті 7 Закону передбачає, що Фонд державного майна України, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, місцеві ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які підлягають: продажу на аукціоні, за конкурсом, а також викупу.

Відповідно до ст. 4 Закону продавцями об'єктів малої приватизації, що перебувають у державній та комунальній власності, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва, органи приватизації, створені місцевими Радами.

Згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України від 21.05.1997 р. N 280/97-ВР “Про місцеве самоврядування в Україні” питання про прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності належать до виключної компетенції міської ради, що вирішуються на її пленарних засіданнях.

Господарський суд встановив наявність відповідного рішення щодо відчуження спірного комунального майна, а також включення даного майна до переліку об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації.

Згідно ч. 5 ст. 7 Закону орган приватизації розглядає подану заяву і в разі відсутності підстав для відмови у приватизації включає підприємство до переліків, зазначених у частині першій цієї статті. Результати розгляду не пізніш як через місяць з дня подання заяви доводяться до заявника у письмовій формі. Відмова у приватизації можлива тільки у випадках, коли: особа, яка подала заяву, не може бути визнана покупцем підприємства згідно з цим Законом; є законодавчо встановлене обмеження на приватизацію цього підприємства; не затверджено переліків, передбачених частиною першою цієї статті.

Суд дійшов правомірних висновків, що включення відповідним рішенням Ради спірних будівель до переліку об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації шляхом викупу орендарями та затвердження відповідачем, виконавчим органом Ради, наказу щодо проведення незалежної оцінки спірних будівель, свідчить про задоволення заяви позивача про приватизацію вказаного об'єкту. Отже, позивач одержав право на викуп спірних будівель.

Судом встановлено проведення незалежної оцінки, відповідно до ст. 12 Закону, та затвердження її Управлінням, уповноваженим Радою органом.

Відповідно ст. 23 Закону право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації. Договір включає: назву підприємства, його адресу; відомості про продавця та покупця; остаточну ціну продажу об'єкта на аукціоні, за конкурсом або розмір викупу; взаємні зобов'язання продавця і покупця; номери їх розрахункових рахунків; назви і адреси банківських установ; умови внесення платежів.

Судом належним чином досліджено та встановлено, що Фірмою 01.10.2004 р. направлено Управлінню, уповноваженому Радою органу, договір купівлі-продажу спірних будівель.

Судом встановлено, що редакція договору, надана позивачем, містить всі передбачені законом істотні умови, його положення повністю відповідають чинному законодавству, умовам приватизації та програмі приватизації об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2003-2006 р.р., що затверджена рішенням № 75/03.

Також судом встановлено, що спори про внесення до вказаного договору змін та доповнень між сторонами на час розгляду справи відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновків про те, що господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення встановлено всі фактичні обставини справи, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін, правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, обґрунтовано задоволено позов.

В касаційній скарзі Рада посилається на ст. 11110 ГПК України та зазначає, що судом прийнято рішення, яке стосується її прав і обов'язків, проте її не було залучено до участі у справі.

Дане твердження слід визнати необґрунтованим, оскільки воно спростовується обставинами справи. Саме оскаржувачем прийнято рішення щодо приватизації спірних об'єктів шляхом їх викупу позивачем та уповноважено відповідача здійснити оцінку даного майна, а також укласти договори купівлі-продажу щодо нього.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення господарського суду прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суд в порядку ст. ст. 43, 47, 33, 34, 43 ГПК України всебічно, повно і об’єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізував відносини сторін.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117 ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності матеріалам справи.

Твердження оскаржувача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення не знайшли свого підтвердження, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 20.02.2006 р. у справі № 40/155-06 (40/177-05) залишити без змін.

Головуючий, суддя Т. Козир

С у д д і Н. Мележик

О. Подоляк