ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
698-166, факс 7-44-62
ПОСТАНОВА

"07"
лютого 2008 р.
Справа № 3/347/10

« 07 »  лютого  2008
року
справа №  3/347/10

11 год. 40 хв.

За
позовом  Управління Пенсійного фонду
України в м.Прилуки м.Прилуки, вул.1-го Травня, 48 А

до  Суб”єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи  ОСОБА_1                                 АДРЕСА_1

про
стягнення 164,82 грн.

Суддя               В. М. Репех

За
участю секретаря судового засідання
Карнабеда Т. О.

Представники сторін :

від
позивача:   Фетісова Н. В. -завідувач юридичного
сектора  УПФУ в м.Прилуки, довіреність №
40/06 від 03.01.2008р.

від
відповідача: не
з”явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач
заявив позов про стягнення 164,82 грн. заборгованості по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідач
не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та участь у
судовому засіданні. Суд вважає, що дана обставина не перешкоджає розгляду
справи, оскільки про час та місце розгляду справи він повідомлений належним
чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення №
706030, № 717431, № 735413, № 755546 та № 776632, причини неявки суду не
повідомив.

Суд,  з'ясувавши обставини та докази по справі,
встановив наступне:

Суб”єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований в управлінні
Пенсійного фонду України в м.Прилуки 29.11.1995р.  за НОМЕР_1.

З 1
січня 2004р. набрав чинності Закон України “Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-ІV.

Правові,
фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування з 01.01.2004р. регулюються нормами Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Виходячи
з вимог статті 1 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування” від 9 липня 2003 року N 1058-ІV, його дія  поширюється на всі правовідносини зі сплати
страхового внеску незалежно від часу їхнього здійснення. Отже, особливістю
цього спеціального Закону є його зворотня дія.

Цим
Законом виключно визначаються: принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники
страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками; види
пенсійних виплат.

Статтею 5 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня 2003 року N
1058-IV передбачено, що цей  Закон
регулює відносини,  що виникають між
суб'єктами системи загальнообов'язкового державного  пенсійного
страхування. Дія  інших  нормативно-правових  актів
може  поширюватися  на  ці
відносини  лише  у
випадках,  передбачених  цим
Законом,  або  в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до  Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 9
липня 2003 року N 1058-ІV фізичні особи - підприємці, які обрали особливий
спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований та єдиний податки),  за себе та членів своїх сімей повинні
сплачувати внески у  фіксованому  розмірі.
Фіксований  розмір   страхових
внесків приймається окремим законом.

Позивач, як страхувальник є платником
страхових внесків.

З
1  січня
до 1 квітня 2005 року діяв порядок сплати єдиного та  фіксованого
податків  та   страхових
внесків   до   фондів, встановлений Законом   України
від   23.12.2004   р.  N  2285-IV "Про Державний бюджет України на
2005 рік".  Відповідно до  цього порядку,  сума єдиного та фіксованого податків у
повному обсязі зараховувалася до
місцевих  бюджетів.

Так,
статтею 45 Закону України "Про Державний бюджет  України на
2005  рік" у цей період було
встановлено,  що для фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали  особливий
спосіб  оподаткування  (фіксований
та   єдиний податки),  та
членів  сімей зазначених фізичних
осіб,  які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності,  на 2005
рік установлюється  фіксований  розмір
страхових  внесків  у
розмірі мінімального
страхового  внеску  на
місяць   на   кожну
особу, визначеного  Законом  України  "Про
загальнообов'язкове  державне
пенсійне страхування".

Тобто
фіксований  розмір  страхового
пенсійного  внеску   на 2005 рік
становить  32  відсотки
мінімального розміру заробітної плати,
установленої законом на  той  час,
за  який  здійснюється розрахунок сум страхових
внесків.

Статтею  82
Закону  України  "Про
Державний бюджет України на 2005 рік"  з
1  січня  2005
року встановлено  розмір  мінімальної
заробітної  плати  262 гривні на місяць. Отже, фіксований розмір
страхового пенсійного внеску   складав
83,84 (262 грн. х 0,32).

З
31 березня   2005   року
набрав   чинності Закон України
„Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005
рік" та деяких інших законодавчих актів України” від 25 березня
2005 року N 2505-IV, яким фіксований розмір страхових внесків встановлений не
був.

У зв'язку з цим сума страхового
внеску за березень 2005 року становить 81,14 грн.

Враховуючи законодавчу   неузгодженість   питання
із  сплати пенсійних внесків
суб'єктами - спрощенцями,  16 березня 2006 року був прийнятий Закон України „Про вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів
господарської діяльності, які застосовують особливі умови оподаткування, обліку
та звітності, у зв'язку з неперерозподілом Державним казначейством України
частини податків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування на випадок
безробіття протягом 2004 року - I кварталу 2005 року” N 3583-IV.

Цей
Закон  регулює  суперечності,
які виникли  при прийнятті Закону
України  "Про  Державний
бюджет  України  на
2005   рік" від  23 грудня 2004 року N 2285-IV  та
Закону України "Про внесення змін та доповнень до Закону України  "Про
Державний бюджет  України  на
2005  рік"    від
25   березня   2005
року N 2505-IV у суб'єктів господарської
діяльності,   які
застосовують  особливі  умови
оподаткування,  обліку та
звітності щодо сплати внесків до Пенсійного фонду України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності,
Фонду соціального страхування
на   випадок   безробіття
і   виникнення   у
них заборгованості.

Відповідно до Закону України „Про
вирішення питання щодо заборгованості суб'єктів господарської діяльності, які
застосовують особливі умови оподаткування, обліку та звітності, у зв'язку з
неперерозподілом Державним казначейством України частини податків до Пенсійного
фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального страхування на випадок безробіття протягом
2004 року - I кварталу 2005 року” N 3583-IV від 16.03.2006р. та Закону
України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” від 9 липня
2003 року N 1058-ІV провідним спеціалістом відділу надходження доходів
проведено розрахунок сум страхових внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, які не надійшли на рахунок управління,  але зараховуються як сплачені в складі єдиного
( фіксованого ) податку за результатами підприємницької діяльності за період з
01.01.2005р. по 31.03.2005р., про що складено акт-розрахунок № 154 від
15.06.2007р.

Виходячи з норм Закону N 3583-IV,
сума боргу визначена з врахуванням сплаченої суми боргу 84,00 грн., за період з
01.01.2005р. по 31.03.2005р. складає 164,82 грн.

Разом
з тим,  слід зазначити, що пунктом 2
ст.106 Закону N 1058-ІV передбачено, що
суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені ст. 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених
ч.3 ст. 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати
страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Згідно
ч. 1-3 п. 3 ст. 106 Закону № 1058 територіальні органи Пенсійного фонду за
формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, яка є виконавчим
документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату
недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Управлінням
Пенсійного фонду України в м.Прилуки
була направлена відповідачу вимога про сплату боргу  № Ф-971 від 06.07.2007р. на суму 164,82 грн.
Дана вимога отримана підприємцем 10.07.2007р.

У
разі, якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного
фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти  робочих  днів
після  її  отримання
не  сплатив зазначену у вимозі
суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією,  включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним  органом  Пенсійного фонду,  або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а
також у  разі якщо страхувальник  узгодив вимогу,  але не сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний
орган Пенсійного фонду має  право  звернутися
до суду з позовом про стягнення недоїмки, що передбачено п.3 ст.106
Закону № 1058.

Оскільки вимога про сплату
недоїмки відповідачем не оскаржувалась, вона вважається узгодженою.

При таких обставинах, враховуючи
вищезазначене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись
ст.ст. 69, 70, 71, 72, 86, 158, 160-163, 167, 186, 254, 255, пунктом 6 розділу
VII  Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Суб”єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1  (
АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Управління Пенсійного
фонду України в м.Прилуки ( м.Прилуки, вул.1-го Травня, 48 А, р/р 272
в Прилуцькому відділенні № 221 ВАТ „Державний ощадний банк України” ) 164,82
грн. заборгованості по сплаті страхових внесків.

Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України  заява  про
апеляційне  оскарження  постанови
суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її
проголошення,  а в разі   складення
постанови  у  повному
обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з
дня  складення  в
повному  обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження.

Згідно
статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої
інстанції  набирає законної сили
після  закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження,  встановленого
цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву
про  апеляційне  оскарження,
але апеляційна  скарга  не
була  подана  у
строк,  встановлений  цим Кодексом,
постанова  суду  першої
інстанції  набирає законної сили
після закінчення цього строку.

У
разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його
не  скасовано,  набирає
законної  сили   після
закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова суду,  яка набрала законної сили,  є обов'язковою для осіб,  які беруть
участь  у  справі,
для  їхніх правонаступників,  а також для всіх органів,  підприємств, установ та організацій,
посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій
території України.

Обставини,  які
були  встановлені постановою,  що набрала законної  сили,
в  одній  адміністративній   справі
не   можуть оспорюватися в іншій
судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя
В.
М. Репех

Повний текст постанови
підписаний