ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2008 р.

№ 50/17-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Добролюбової Т.В.

суддів

Гоголь Т.Г., Дроботової Т.Б.

за участю представників сторін

позивача

не з'явились, повідомленні належним чином

відповідача

Натусенко Д.М., дов. від 10.12.2007року

№08-11/4151/12-07

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу

у справі

Харківської міської ради

№50/17-08

на постанову

Харківського апеляційного господарського суду

від

02.07.2008 року

за позовом

Приватного підприємства "Аврора-Сервіс Плюс"

до

Харківської міської ради

про

визнання нечинним рішення, зобов'язання вчинити певні дії

Приватне підприємство "Аврора-Сервіс Плюс" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом (з врахуванням доповнень до позовних вимог) про визнання нечинним рішення Харківської міської ради 14 сесії 5 скликання від 04.07.20007 року № 126/07 "Про скасування рішень Харківської міської ради" а саме: пункту 14 додатку 1 до рішення 44 сесії 4 скликання Харківської міської ради від 23.12.2005 року №247/05 про надання Приватному підприємству "Аврора-Сервіс Плюс" земельної ділянки по проспекту П'ятдесятиріччя СРСР, 241 в місті Харкові, загальною площею 0,0971 га. для будівництва автомийки на СТО до 01.12.2008 року (однак не пізніше прийняття об'єкта в експлуатацію) та подальшої експлуатації цього об'єкту до 01.12.2030 року; визнання укладеним договору оренди земельної ділянки, загальною площею 0,0971 га. згідно з проектом договору оренди від 31.05.2006 року.

Позов вмотивований тим, що рішення Харківської міської ради в оскаржуваній частині порушує права та охоронювані законом інтереси позивача та не відповідає вимогам Конституції України, Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування" та Закону України "Про основи містобудування ".

Господарський суд Харківської області рішенням від 01.04.2008 року (судді Тихий П.В., Жельне С.Ч., Швед Е.Ю.) позов задовольнив, визнав нечинним рішення Харківської міської ради 14 сесії 5 скликання від 04.07.20007 року №126/07 "Про скасування рішень Харківської міської ради" якими скасовано пункт 14 додатку 1 до рішення 44 сесії 4 скликання Харківської міської ради від 23.12.2005 року №247/05 про надання Приватному підприємству "Аврора-Сервіс Плюс" земельної ділянки по проспекту П'ятдесятиріччя СРСР, 241 в місті Харкові, загальною площею 0,0971 га. для будівництва автомийки на СТО до 01.12.2008 року та подальшої експлуатації цього об'єкту до 01.12.2030 року; визнав укладеним договір оренди земельної ділянки площею 0,0971 га., за адресою: місто Харків, проспект П'ятдесятиріччя СРСР, 241, згідно із проектом договору оренди земельної ділянки від 31.05.2006 року між Харківською міською радою та Приватним підприємством "Аврора-Сервіс Плюс". Судові витрати суд поклав на відповідача. Рішення вмотивоване доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог з посиланням на статтю 114 Конституції України, статтю 155 Земельного кодексу України та статтю 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Харківський апеляційний господарський суд постановою від 02.07.2008 року (судді Бондаренко В.П., Лакіза В.В., Камишева Л.М.) рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2008 року залишив без змін, з тих самих підстав.

Харківська міська рада звернулась з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить скасувати рішення господарського

суду Харківської області від 01.04.2008 року і постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Скаржник мотивує скаргу порушеннями норм матеріального та процесуального права при ухвалені судами попередніх інстанцій оскаржуваних судових актів, зокрема: статей 319, 324, 509 Цивільного кодексу України, статті 124 Земельного кодексу України, статей 24, 25, частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", частини 2 статті 2 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", пункту 2.14 Тимчасового положення "Про порядок визначення розмірів орендної плати при укладенні договорів оренди у м. Харкові", статей 2, 17, 19 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, скаржник зазначив, що судом першої інстанції порушено вимоги статей 12, 80 Господарського процесуального кодексу України. Дана справа, на його думку, не підлягає розгляду в господарських судах України , оскільки Харківська міська рада є органом владних повноважень і спір є публічно-правовим.

Харківська міська рада подала до Вищого господарського суду України доповнення до касаційної скарги, в якому наголошувала на порушенні апеляційною інстанцією норм матеріального права, а саме: статей 6, 19, 144 Конституції України, статей 3, 12, 83, 124 Земельного кодексу України, статей 202, 203 Цивільного кодексу України, статей 24, 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г. та пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий госпо дарський суд України зазначає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Предмет спору у даній справі складається з двох матеріально-правових вимог :

- про визнання нечинним рішення Харківської міської ради від 04.07.20007 року № 126/07 "Про скасування рішень Харківської міської ради" в частині скасування пункту 14 додатку 1 до рішення 44 сесії 4 скликання Харківської міської ради від 23.12.2005 року №247/05 про надання Приватному підприємству "Аврора-Сервіс Плюс" земельної ділянки по проспекту П'ятдесятиріччя СРСР, 241 в місті Харкові, загальною площею 0,0971 га. для будівництва автомийки на СТО до 01.12.2008 року (однак не пізніше до прийняття об'єкту в експлуатацію);

- про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки, загальною площею 0,0971 га. згідно із проектом договору оренди від 31.05.2006 року між Харківською міською радою та Приватним підприємством "Аврора-Сервіс Плюс" за адресою: місто Харків, проспект П'ятдесятиріччя СРСР, 241.

Задовольняючи позовні вимоги Харківський апеляційний господарський суд виходив з того, що чинне законодавство не передбачає повноважень органу місцевого самоврядування скасовувати власне рішення, отже при винесенні оскаржуваного рішення Харківська міська рада перевищила свої повноваження визначені статтею 144 Конституції України та Законом України "Про місцеве самоврядування". Крім того Харківський апеляційний господарський суд постановою визначив, що Харківська міська рада та Приватне підприємство "Аврора-Сервіс Плюс" зобов’язані укласти договір оренди відповідно до поданого позивачем проекту від 31.05.2006 року.

Проте висновки до яких дійшов Харківський апеляційний господарський суд задовольняючи позовні вимоги є передчасними з огляду на наступне.

Право користування земельними ділянками унормоване главою 15 Земельного кодексу України. Різновидом права користування земельною ділянкою є право на її оренду.

За приписами статті 16 цього Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Отже, наведеною нормою врегульовані відносини щодо набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками та встановлена підстава набуття такого права, а саме: рішення органів місцевого самоврядування (виконавчої влади) в межах повноважень встановлених Земельним кодексом України.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений статтею 124 Земельного кодексу України, якою також встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. З зазначеною нормою кореспондується і стаття 16 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, посадові особи, органів місцевого самоврядування зобов’язанні діяти тільки на підставі та в межах своєї компетенції.

Пленумом Верховного суду України у постанові від 14.04.2007 року №7 "Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що виходячи з установлених законодавством умов надання земельних ділянок не можна вважати таким, що суперечить закону, рішення органу виконавчої влад чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування.

Отже, в розумінні зазначеної постанови скасуванню підлягають лише ті рішення, які прийняті неправомірно, всупереч законодавству, що регулює земельні правовідносини.

Господарськими судами попередніх інстанцій в ході розгляду справи не було надано належної оцінки доводам відповідача щодо узгодженості між сторонами розміру орендної плати та правомочності прийняття рішення Харківської міської ради від 23.12.2005 року №247/05, та іншим доводам скаржника. Також передчасним є висновок апеляційного господарського суду щодо зобов’язання сторін укласти договір оренди відповідно до поданого позивачем проекту від 31.05.2006 року.

Статтею 93 Земельного кодексу України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземним громадянам і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин віднесено до компетенції сільських, селищних, міських рад, які вирішуються виключно на пленарних засіданнях. З приписами наведеної норми кореспондується і стаття 12 Земельного кодексу України, якою передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок громадянам і юридичним особам із зміною їх цільового призначення та із земель запасу під забудову здійснюється за проектами відведення в порядку, встановленому статтями 118, 123 цього Кодексу.

Статтею 181 Господарського кодексу України встановлений загальний порядок укладання господарських договорів, відповідно до якого, господарський договір за загальним правилом, викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Проте допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін . У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Поняття договору оренди землі, вимоги до його форми та умови договору оренди землі визначено у розділі І І Закону України "Про оренду землі".

За приписами статті 14 цього Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням однієї сторони може бути посвідчений нотаріально. Типова форми договору затверджуються постановою Кабінету Міністрів України.

Стаття 15 Закону України "Про оренду землі" визначає істотні умовами договору оренди землі. За її приписами до істотних умов належить: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю та повернення її орендодавцеві, існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини та відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися і інші умови.

Частиною 2 наведеної норми встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 Закону України "Про оренду землі" є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Крім того, за приписами статті 15 зазначеного Закону невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об'єкта оренди, проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Розглянувши спір та спонукавши відповідача укласти договір оренди земельної ділянки з позивачем, апеляційний господарський суд не встановив та не дослідив усі обставини справи з якими законодавство пов'язує можливість передачі земельної ділянки в оренду, правові підстави для укладення договору оренди, а у разі їх наявності не з'ясовував чи відповідає цей проект вимогам Закону України "Про оренду землі".

На необхідності дослідження усіх доказів та доводів щодо права оренди відповідач (Харківська міська рада) наголошував упродовж усього розгляду справи.           Стосовно доводів скаржника, щодо порушення судом апеляційної інстанції підсудності справи Вищий господарський суд України зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 17 зазначеного Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його дій чи бездіяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України унормовано перелік категорій справ, які підвідомчі господарським судам. Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав. Спори, що віднесені до підвідомчості господарських судів, кваліфікуються за сукупністю предметного та суб’єктного критеріїв. За предметним критерієм до компетенції господарських судів відносяться спори, виниклі при здійсненні господарської діяльності. За суб’єктним критерієм до компетенції господарських судів відносяться спори, що виникають між підприємствами, установами, організаціями, іншими юридичними особами, громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, та у випадках, передбачених законодавчими актами України за участю державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних осіб, що не є суб’єктами підприємницької діяльності. Даний спір є спором про право, а відтак, він підлягає розгляду в господарських судах України, за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв'язку із неповним дослідженням обставин справи, що мають значення для її вирішення, рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2008 року та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини та прийняти нове рішення.

З огляду на зазначене та керуючись статтями 108, 1115 , 1117, 1119, 11110 , 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Харківської області від 01.04.2008 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року у справі № 50/17-08 скасувати, справу скерувати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Касаційну скаргу Харківської міської ради задовольнити частково.

Головуючий суддя                                                            Т. Добролюбова

Судді                                                                                          Т.Гоголь

Т.Дроботова