СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

16 січня 2008 року

Справа № 2-8/5750-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Латиніна О.А.,

суддів                                                                      Дугаренко О.В.,

Прокопанич Г.К.,

за участю представників сторін:

позивача: Орєхов В.С. дов. б/н від 20.08.2007 року;

відповідача: (Оленівська сільська рада) - не з`явився;

відповідача: (ВАТ "Московський машинобудівельний завод "Авангард") - Ушаков М.В. дов. б/н від 13.08.2007 року;

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Московський машинобудівельний завод "Авангард" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Чумаченко С.А.) від 09 жовтня 2007 року у справі № 2-8/5750-2007

за позовом          закритого закціонерного товариства "Санаторій "Сонячна Долина" (вул. Єлісеєва, 25, с.Оленівка, Чорноморський р-н, АР Крим, 96440)

до Оленівської сільської ради (вул. Леніна, 60, с.Оленівка, Чорноморський р-н, АР Крим, 96440)

до відкритого акціонерного товариства "Московський машинобудівельний завод "Авангард" (вул. К. Цеткін, 33, м.Москва, Російська Федерація, 125130) (АР Крим, м.Алушта, вул.50 років Жовтня, 16 кв. 20)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство „Сонячна долина” звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Оленівської сільської ради та відкритого акціонерного товариства „Московський машинобудівний завод „Авангард” про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 16.05.2006 року між Оленівською сільською радою та відкритим акціонерним товариством „Московський машинобудівний завод „Авангард”. Завою про збільшення позовних вимог позивач також просить суд визнати недійсним рішення 34 сесії 4-го скликання Оленівської сільської ради від 20.03.2006 року, на підставі якого було укладено договір оренди земельної ділянки від 16.05.2006 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відкритому акціонерному товариству „Московський машинобудівний завод „Авангард” на підставі рішення Оленівської сільської ради від 20.03.2006 року було надано в оренду земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні закритого акціонерного товариства „Сонячна долина” в силу норм 120,125 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України у зв`язку із переходом права власності на об`єкт нерухомого майна. Позивач зазначає, що оскільки право власності на цілісний майновий комплекс пансіонату „Сонячна долина” належить саме йому, то ВАТ „ММЗ „Авангард” не має підстав використовувати спірну земельну ділянку під будівництво й обслуговування курортно-оздоровчого комплексу.

Рішенням господарського суду АР Крим від 09.10.2007 року у справі № 2-8/5750-2007 позов закритого акціонерного товариства „Сонячна долина” задоволено. Суд визнав недійсним рішення 34-ої сесії 4-го скликання Оленівської сільської ради від 20.03.2006 року, а також визнав недійсним договір оренди земельної ділянки, укладеного 16.05.2006 року між Оленівською сільською радою та відкритим акціонерним товариством „Московський машинобудівний завод „Авангард”.

При прийнятті рішення суд першої інстанції встановив факт набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомості та, як наслідок право користування відповідною земельною ділянкою. Тим самим, передача спірної земельної ділянки в користування відкритому акціонерному товариству „Московський машинобудівний завод „Авангард” на підставі оскаржуваного договору оренди від 16.05.2006 року, укладеного між відповідачами, являється порушенням прав та законних інтересів позивача.

Не погодившись з рішенням господарського суду АР Крим, відкрите акціонерне товариство „Московський машинобудівний завод „Авангард” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, у позові закритого акціонерного товариства „Сонячна долина” відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неповне дослідження судом першої інстанції усіх обставин справи, а також невірне застосування положень Земельного та Цивільного кодексів України.

Представник позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Представник відповідача - Оленівської сільської ради у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, хоча про час та місце слухання справи сповіщався належним чином ухвалою від 19.12.2007 року. Клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не надходило. За таких обставин, судова колегія визнала можливим розглянути справу за відсутності представника Оленівської сільської ради.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судовою колегією встановлено наступне.

16.05.2006 року між Олєнівською сільською радою та відкритим акціонерним товариством „Московський машинобудівний завод „Авангард” був укладений договір оренди земельної ділянки рекреаційного призначення (будівництво та обслуговування курортно-оздоровчого комплексу), який знаходиться по вул. Єлісєєва у с.Оленівка Чорноморського району, АР Крим.

Згідно умов укладеного договору, його предметом виступила земельна ділянка площею 13,22 га, у тому числі ділянка № 1 площею 10,3566 га кадастровим номером № 010010402; земельна ділянка № 2 площею 0,3597 га кадастровим номером № 010010403, земельна ділянка № 3 площею 0,3927 га кадастровим номером № 010010404, земельна ділянка № 4 площею 0,2336 га кадастровим номером № 010010405, а також земельна ділянка № 5 площею 1,8774 га кадастровим номером № 010010406.

Вказаний договір був зареєстрований у Чорноморському відділі Кримської регіональної філії Державного підприємства „Центр державного земельного кадастру” при Держкомземі України, про що зроблено в державному реєстрі земель запис від 26.02.2007 року за № 01.

Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У даному випадку позивач посилається на недійсність вказаного вище договору оренди земельної ділянки з підстав порушення його прав як належного землекористувача.

Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судовою колегією встановлено, що Фонд державного майна України, діючи згідно тимчасового Положення про Фонд державного майна України, у відповідності з Постановою Верховної Ради України від 21.10.1994 року № 217/94-ВР, дорученням Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 року № 15549/96 про створення господарських товариств на базі майна санаторно-курортних та оздоровчих установ, що розташовані на території Автономної Республіки Крим, будівництво яких здійснювалося підприємствами колишнього союзного підпорядкування, прийняв рішення виступити засновником закритого акціонерного товариства „Пансіонат „Сонячна долина”. Зазначене рішення відображене в наказі Фонду державного майна України № 1018 від 11.06.2002 року.

11.062002 року між Фондом державного майна України та товариством з обмеженою відповідальністю „Виробничо-комерційна фірма „Варіант” був укладений установчий договір про створення закритого акціонерного товариства „Пансіонат „Сонячна долина”.

Згідно зі статтею 13 Закону України „Про господарські товариства”, статтею 86 Господарського кодексу України, статтею 115 Цивільного кодексу України вкладами учасників та засновників товариства можуть бути цілісні майнові комплекси, будівлі, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності.

За умовами укладеного установчого договору ЗАТ „Пансіонат „Сонячна долина”, Фонд державного майна України, як акціонер господарського товариства, сплатив належні йому акції шляхом внесення до статутного капіталу акціонерного товариства цілісний майновий комплекс пансіонату „Сонячна долина” на загальну суму 760009,00 гривень, що складало 49 % статутного фонду товариства.

З матеріалів справи вбачається, що за актом прийому-передачі від 25.06.2002 року Фонд державного майна України передав закритому акціонерному товариству „Пансіонат „Сонячна долина” майно цілісного майнового комплексу пансіонату „Сонячна долина”, зокрема, будівлі та споруди, що знаходяться на території пансіонату в с.Оленівка Чорноморського району.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до статті 115 Цивільного кодексу України та статті 12 Закону України „Про господарські товариства”, товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність як вклад до статутного капіталу.

Відповідно до вимог Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 7/5 від 07.02.02 року, право власності на цілісний майновий комплекс (пансіонат) було зареєстровано Кримським республіканським підприємством „Бюро реєстрації та технічної інвентаризації Євпаторії”, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, господарський суд АР Крим вірно встановив, що закрите акціонерне товариство „Пансіонат „Сонячна долина” у передбаченому законом порядку набуло право власності на цілісний майновий комплекс пансіонату „Сонячна долина”.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, при переході права власності на об'єкти нерухомого майна до особи, яка їх придбала, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни його цільового призначення. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Судовою колегією встановлено, що в провадженні господарського суду АР Крим знаходилась справа № 2-22/6214-2004 за позовом ЗАТ „Пансіонат „Сонячна Долина” до Оленівської сільської ради про визнання недійсним рішення. Так, 20.04.2004 року господарським судом АР Крим у справі № 2-22/6214-2004 було постановлено рішення, пунктом 3 якого було зобов'язано Оленівську сільську раду оформити закритому акціонерному товариству „Пансіонат „Сонячна долина” право користування земельною ділянкою, що розташована під будівлями та спорудами пансіонату „Сонячна долина” по вул. Єлисеєва, 12, 14, 19, 25, 26, 30 в с. Оленівка Чорноморського району АР Крим шляхом укладення договору оренди зазначеної земельної ділянки строком на 49 років. Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.08.2004 року вказане вище рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Крім того, мало місце рішення господарського суду АР Крим від 20.07.2005 року у справі № 2-2/6531.1-2005, залишеним без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2006 року, яким було припинено право користування відкритим акціонерним товариством „Московський машинобудівний завод „Авангард” земельною ділянкою площею 13,22 га, наданою під об`єкти ЗАТ „Пансіонат „Сонячна долина” рішеннями Чорноморського райвиконкому Ради народних депутатів № 398 від 26.12.1989 року, № 22 від 24.01.1990 року та № 30 від 13.12.1990 року.

Пунктом 7 рішення господарського суду АР Крим від 20.07.2005 року у справі № 2-2/6531.1-2005 було визнано недійсним акт на право постійного користування землею, виданий Московському машинобудівному заводу „Авангард” 1-КМ № 001068 від 10.09.1997 року (а.с.44-59).

Згідно з частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, наявні у справі матеріали підтверджують право саме позивача на користування спірною земельною ділянкою.

Як стверджує апелянт у скарзі, Оленівська сільська рада не порушувала вимог закону під час укладення договору оренди спірної земельної ділянки із ВАТ „Московський машинобудівний завод „Авангард”, оскільки спірний договір оренди був укладений на підставі рішення сесії Оленівської сільської ради.

Судова колегія не може погодитись з таким твердженням виходячи з наступного.

Предметом спору у даній справі є дійсність (чи недійсність) укладеного між сторонами у справі договору оренди земельної ділянки.

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Судова колегія зазначає, що волевиявлення відповідного органу як орендодавця здійснюється у формі рішення такого органу і лише реалізується шляхом укладення договору оренди. Тому, рішення сільської ради та підписання останньою договору оренди не являється самостійними актами волевиявлення орендодавця при укладенні цього договору.

На підставі викладеного, позивачем правомірно заявлені позовні вимоги про визнання недійсним як рішення Оленівської сільської ради від 20.03.2006 року так і договору оренди земельної ділянки, який був укладений на підставі вказаного рішення.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що позивач не сплачує земельний податок за земельну ділянку площею 0,97 га, яку займають будівлі та споруди ЗАТ „Санаторій „Сонячна долина”, також не можуть бути взяті до уваги, оскільки судовою колегією встановлено факт сплати позивачем земельного податку за всю земельну ділянку загальною площею 13,22 га, що підтверджується платіжними дорученнями.

Крім того, ВАТ „Московський машинобудівний завод „Авангард”, в апеляційній скарзі посилається на те, що територія, необхідна для обслуговування будівель і споруд ЗАТ „Санаторій „Сонячна долина”, складає 2,0271 га.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, у даному випадку, відповідач не надав до суду жодних доказів того, що саме вказана площа –2,0271 га є необхідною для обслуговування будівель і споруд ЗАТ „Санаторій „Сонячна долина”. За відсутності на спірній земельній ділянці будь-яких об'єктів нерухомого майна відповідач також не довів суду доказів та належного обгрунтування необхідності надання йому саме 13,22 га землі.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України, правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства

Згідно зі статтями 152, 210 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання угоди недійсною.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до пункту 2 Роз`яснень Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” від 26.01.2000 року № 02-5/35, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

У даному випадку, господарським судом АР Крим правомірно встановлено факт набуття позивачем права власності на об`єкт нерухомості та, як наслідок, набуття права користування відповідною земельною ділянкою. Також є вірним висновок про те, що передача спірної земельної ділянки в користування відкритому акціонерному товариству „Московський машинобудівний завод „Авангард” на підставі оскаржуваного договору оренди від 16.05.2006 року, укладеного між відповідачами, являється порушенням прав та законних інтересів позивача, як належного землекористувача та власника об`єктів нерухомості.

На підставі викладеного, господарський суд АР Крим правомірно задовольнив позовні вимоги, визнавши недійсними рішення Оленівської сільської ради від 20.03.2006 року та укладений на підставі цього рішення договір оренди земельної ділянки.

Судова колегія вважає оскаржуване рішення таким, що постановлене з урахуванням фактичних обставин справи та вірним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим, підстави для скасування оскаржуваного рішення від 09.10.2007 року відсутні.

Керуючись статтями 101, 103 п.1,105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Московський машинобудівельний завод "Авангард" залишити без задоволення, рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 09 жовтня 2007 року у справі № 2-8/5750-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                        О.А.Латинін

Судді                                                                      О.В. Дугаренко

Г.К. Прокопанич