ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

13.11.2008

Справа №2-2/9199-2008

за позовом - СПД Ярмольчук Тетяни Анатоліївни (73039, м.Херсон, пр-т.200 років Херсону, буд. 26, корпус 2, кв. 88)

до відповідача - ВАТ "Красноперекопський завод залізобетонних виробів" (96012, АР Крим, м. Армянськ, Північна Промзона)

про стягнення 139 958,06 грн.

Суддя Толпиго В.І.

Представники сторін:

Від позивача : Присяжний В.А. – представник, довіреність у справі.

Від відповідача : Котляренко – ю/к, довір у справі

Суть спору: Позивач звернувся у Господарський суд АР Крим із позовом до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 96 605,00грн., інфляції у сумі 5 096грн.69коп., трьох процентів річних у сумі 1 222грн.78коп., пені у сумі 9 985грн.59коп., збитків у сумі 18 348,00грн., а також витрат, пов’язаних з оплатою послуг по наданню правової допомоги у сумі 8 700,00грн, всього 139 958грн06коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами було укладено договір поставки товару №5 від 04.01.2008 р, відповідно до якого позивач здійснював поставку цементу відповідачу. Згідно вищевказаного договору відповідач зобов’язався здійснити розрахунок за поставлений товар. Проте, відповідач до наступного часу не сплатив заборгованість у сумі 96 60,00грн. в результаті чого, позивачу були заподіяні збитки, що і стало підставою для звернення із позовною заявою до суду.

04 листопада 2008 року у судовому засіданні представник відповідача надав суду відзив, відповідно до якого просить суд відмовити позивачу у стягненні суми основного боргу та звільнити від сплати санкцій, які складаються з інфляції, річних, пені, а також від стягнення збитків, мотивуючи тим, що оскільки у договорі не передбачений конкретний розмірі пені, то вона не може бути стягнута. Також відповідач зазначає, що строк виконання погашення боргу наступає з 16.9.2008р, а не з тих дат, які вказує позивач. Що стосується суми основного боргу, то відповідач зазначив, що сума боргу була погашена позивачу у повному об’ємі, але у зв’язку з Постановою правління НБУ №308 від 07.10.2008р про накладення мораторію на банківські операції сума у розмірі 70 000,00грн позивачу не переведена, що на думку відповідача, являється обставиною непереборної сили та звільняє відповідача від відповідальності за затримання розрахунків.

Позивач 04.11.2008 року у судовому засіданні підтвердив отримання від відповідача 01.10.2008р - 6 400,00грн, 31.10.2008р - 10 000,00грн та 04.11.2008р - 10 205,00грн.

Також у судовому засіданні позивач пояснив суду, що просить стягнути 8 700,00грн витрат, пов’язаних з оплатою послуг по наданню правової допомоги, як збитки, що відображено у протоколі судового засідання.

У судовому засіданні оголошувалась перерва на 13.11.2008р. Після перерви судове засідання було продовжене за участю того ж представника відповідача, представник позивача у судове засідання не з’явився.

Спір розглядається за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

Суд вважає необхідним дотримуватися принципів судочинства, що встановлені ст. 129 Конституції України, нормами якої вказано, що основними засідками судочинства є зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тобто суд вважає потрібним застосувати принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частина 1ст. 14 ЦК України передбачає, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)

Зобов'язання припиняється виконанням, виконаним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України невиконання або неналежне виконання зобов'язання визнається порушенням зобов'язання.

Відповідно до ст..629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст..525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Між СПД Ярмольчук Тетяною Анатоліївною, як поставником, та ВАТ "Красноперекопський завод залізобетонних виробів", як покупцем, був укладений договір №5 від 04.01.2008р поставки товару, відповідно до п.1.1 якого, продавець передає будівельні матеріали (товар) на умовах СРТ – станція покупця, а покупець проводить оплату продавцю. Кількість, марка товару вказуються у додатках до договору, що являються невід’ємною частиною договору.

Поставка товару продавцем здійснюється залізничним транспортом на умовах СРТ – станція покупця за реквізитами вказаними у заявках покупця, які являються невід’ємною частиною договору. Продавець відвантажує товар покупцю відповідно до графіку відвантаження у продовж 5 робочих днів з моменту отримання заявки покупця. (п.п.3.1, 3.4 договору).

Відповідно до п.6.1 договору покупець оплачує товар по рахункам, виставленим продавцем по факту відвантаження шляхом переводу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач здійснив поставку відповідачу цементу марки СС ШПЦ-400 у кількості 139тон на загальну суму 96 605,00грн, що підтверджується залізничними квитанціями про приймання товару та накладними №19 від 12.3.2008р та №28 від 31.3.2008р, згідно з якими поставлено товар в кількості 72 тон на суму 50 040,00грн та 67тон на суму 46 565,00грн відповідно, та які знаходяться у матеріалах справи.

Відповідачем на момент звернення позивача з позовом до суду оплата отриманого товару проведена не була, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі актом звірки розрахунків станом на 01.8.2008р підписаним обома сторонами, а також визнається сторонами.

Судом встановлено, що сума основного боргу у розмірі 26 605,00грн була погашена відповідачем у період з 01.10.2008р по 04.11.2008р., тобто після звернення позивача з позовом у суд, що підтверджується платіжним дорученням, які знаходяться у матеріалах справи та визнається позивачем, у зв’язку із чим суд вважає, що у частині стягнення основного боргу у розмірі 26 605,00грн провадження у справі підлягає припиненню за п. 1-1 ст. 80 ГПК України у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Позовні вимоги у частині стягнення 70 000,00грн. боргу обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, на відповідачі лежить обов'язок доведення виконання зобов'язань, або необґрунтованості позовних вимог, тоді як такі він до суду не надав, оскільки відповідач не довів виконання зобов’язань перед позивачем по сплаті 70 000,00грн боргу та позивач не підтверджує надходження вказаної суми на його рахунок.

При невиконанні банком зобов’язань перед відповідачем щодо виконання операції по перерахуванню грошових коштів не позбавляє відповідача у встановленому законом порядку вирішити спір з банком.

Окрім вимоги про стягнення боргу позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляції з квітня по червень 2008р у сумі 5 096грн.69коп., трьох процентів річних з 31.3.2008р до 01.9.2008р у сумі 1 222грн.78коп., пені з 12.3.2008р по 31.8.2008р у сумі 9 985грн.59коп., збитків у сумі 18348грн.00коп та збитків, пов’язаних з оплатою послуг по наданню правової допомоги у сумі 8 700,00грн, які не підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 547, 549 ЦК України правочин по забезпеченню виконання зобов'язання здійснюється у письмовій формі, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до роз’яснень Вищого Арбітражного суду України від 29.4.1994р №03-5/293 із змінами та доповненнями на 05.10.2004р № 04-5/1799 якщо сторони у відповідному договорі не встановили конкретного розміру відповідальності, передбаченої статтями 1 та 2 Закону «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», пеня стягненню не підлягає.

Пунктом 7.1 договору сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання по договору сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України.

Отже сторони у договорі не передбачили конкретний розмір пені, тому нарахована позивачем пеня у сумі 9 985грн.59коп стягненню не підлягає.

Крім того, вимога про стягнення 9 985грн.59коп пені не підлягає задоволенню виходячи з того, що відповідно до п.4 ст..12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тоді як Ухвалою ГС АРК від 22.11.2005р по справі №2-20/16474-2005 відносно ВАТ "Красноперекопський завод залізобетонних виробів" було порушено провадження у справі про банкрутство боржника та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів по зобов’язанням, строки яких настали до дня порушення провадження по справі про банкрутство згідно вимог п.4 ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуваннямвстановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом лише у разі прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як вже зазначалося, у п.6.1 договору передбачено, що покупець оплачує товар по рахункам, предявленим продавцем по факту відвантаження шляхом переводу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Давши аналіз даному пункту договору суд прийшов до висновку, що сторони фактично не встановили конкретний строк оплати отриманого товару, а отже договором не передбачений строк виконання зобов’язань, таким чином позивач не доказав порушення відповідачем строків оплати та не довів обґрунтованість нарахування річних та інфляції.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються у тому числі: додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною (ч.1ст.225 ГК України).

Особа, що порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявністю її провини, якщо інше не встановлене договором або законом, особа є невинною, якщо доведе, що прийняла всі залежні від неї заходи по належному виконанню зобов'язання, відсутність своєї провини доводить особа, що порушила зобов'язання (ст. 614 ЦК України).

Відповідальність є наслідком правопорушення, склад якого утворюють суб'єкт, об'єкт, суб'єктивна сторона, об'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник, об'єктом правопорушення є зобов'язальні правовідносини, в які вступили кредитор і боржник. Суб'єктивну сторону цивільного правопорушення утворює провина. Об'єктивну сторону правопорушення створюють:- наявність збитків, протиправність поведінки боржника, що виразилася в невиконанні або неналежному виконанні узятого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками.

Позивач в обґрунтування позовних вимог про стягнення збитків посилається на те, що СПД Ярмольчук Т.А. здійснювала закупівлю цементу у ВАТ «Кривий Ріг Цемент» за ціною 690грн (з ПДВ) за тону, але 22.4.2008р від ВАТ «Кривий Ріг Цемент» надійшов лист з повідомленням про збільшення цін на цемент і з 01.5.2008р вартість однієї тони цементу марки СС ШПЦ-400 складає 822,00грн, в результаті чого позивач вже не може придбати на суму заборгованості відповідача ту ж саму кількість цементу, яка була б йому поставлена, що позивач вважає прямими збитками у сумі 18 348,00грн.

4 листопада 2008 року у судовому засіданні позивач зазначив, що 8 700,00грн витрат, пов’язаних з оплатою послуг по наданню правової допомоги, слід оцінювати як збитки, мотивуючи тим, що вказані збитки спричинені відповідачем в результаті невиконання своїх зобов’язань, в результаті чого позивач був змушений звернутися за правовою допомогою до юриста та сплатити надані юридичні послуги у розмірі 8 700,00грн.

Але збитки у сумі 18 348,00грн. та збитки пов’язані з оплатою послуг по наданню правової допомоги у сумі 8 700,00грн не можуть бути стягнуті, оскільки позивач не довів порушення відповідачем строків оплати отриманого товару, не довів наявність причинно - наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками.

Крім того, що стосується збитків у сумі 18 348,00грн, то цемент відвантажувався 08.3.2008р по ціні 695грн за тону, що підтверджується додатком №2 від 01.3.2008р до договору №5 від 04.01.2008р. Зміна цін у випадку затримання оплати договором не передбачена.

Витрати по оплаті держмита, витрати по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу з суми 96 605,00грн. відносяться на відповідача, згідно з ст. 49 ГПК України, оскільки частина суми боргу у розмірі 26 605,00грн була сплачена відповідачем у період з 01.10.2008р по 04.11.2008р, тобто після звернення позивача з позовом до суду, тому що відповідно до штампу на конверті позивач звернувся з позовом до суду 02.9.2008р

В засіданні суду за згодою представника відповідача оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Рішення оформлене та підписане 18.11.2008р.

Керуючись ст.ст. 49, п.1-1 ст.80,ст..ст.75,77,82,84,85 ГПК|України

В И Р І Ш И В :

1.          Стягнути з ВАТ "Красноперекопський завод залізобетонних виробів" (96012, АР Крим, м. Армянськ, Північна Промзона, р/р 0436 в «Промінвестбанк» МФО 324407, ЗКПО 01269974) на користь СПД Ярмольчук Тетяни Анатоліївни (73039, м.Херсон, пр-т. 200 років Херсону, буд. 26, корпус 2, кв. 88, р/р 2614 у філії «Херсон-Трансбанк» АКБ «Транс банк», МФО 352822, ЗКПО ) 70 000,00грн боргу, 966грн.05коп державного мита, 81грн.45коп. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

2.          У частині стягнення 26 605,00грн боргу припинити провадження по справі у зв’язку з відсутністю предмету позову.

3.          У частині стягнення інфляції у сумі 5 096грн.69коп., трьох процентів річних у сумі 1222грн.78коп., пені у сумі 9 985грн.59коп., збитків у сумі 27 048,00грн..у позові відмовити.

4.          Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Толпиго В.І.