КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2008                                                                                           № 05-5-18/6548

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Противень С.Л. (за дов.),

від відповідача 1 - представник не з’явився,

від відповідача 2 - представник не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного комерційного інноваційного банку (далі – АКІБ) „УкрСиббанк”

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 20.06.2008

у справі № 05-5-18/6548

за позовом                               АКІБ "УкрСиббанк"

до                                                   1. Дочірнього підприємства (далі – ДП) „Тест-Київ”

2. Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) „ВФ „Тест”

про                                                  стягнення 365 132,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.06.2008 № 05-5-18/6548 позовну заяву АКІБ „УкрСиббанк” до ДП „Тест-Київ”, ТОВ „ВФ „Вест” про стягнення 365 132, 10 грн. повернуто без розгляду на підставі пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду м. Києва від 20.06.2008 №05-5-18/6548 скасувати, справу передати на розгляд до Господарського суду м. Києва. Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною та винесена з порушенням норм процесуального права.

Відзивів на апеляційну скаргу відповідачами надано не було.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши позовні матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.06.2008 № 05-5-18/6548 повернуто без розгляду позовну заяву АКІБ „УкрСиббанк” на підставі пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України з посиланням на те, що не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку, а саме зазначено, що відповідно до роз’яснень Головного управління державного казначейства України, державне мито, яке справляється з позовних заяв, що подаються до господарських судів України підприємствами та організаціями, розміщеними на території України, зараховуються в доход Державного бюджету України на рахунки, відкриті на ім’я територіальних органів Державного казначейства за кодом бюджетної класифікації № 22090200, символ звітності банку – 095, у рядку „призначення платежу” зазначається назва платежу, код бюджетної класифікації та символ звітності банку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви без розгляду та вважає його помилковим з огляду на наступне:

Відповідно до пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито” із позовних заяв майнового характеру сплачується державне мито у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з платіжного доручення № від 12.05.2008, позивачем було сплачено державне мито у розмірі 3 621, 30 грн. На зворотному боці вказаного доручення зазначено, що державне мито в розмірі 3 651, 30 грн. зараховано до державного бюджету в повному обсязі, містяться підписи уповноважених посадових осіб та печатка банку.

Однією з основних умов, за якої господарський суд приймає заяву до розгляду, є факт надходження державного мита до державного бюджету України, а у разі виникнення сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до державного бюджету господарський суд вправі витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу державного казначейства, якому державне мито перераховано.

Пунктом 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої Наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993 року N 15, передбачено, що при сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчиняється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника – останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту „Зараховано в дохід бюджету ___ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Інших вимог щодо оформлення платіжних доручень даною інструкцією не передбачено.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 10.02.2004 у справі № 35/143-03 встановлено, що наказом Державної податкової адміністрації України від 1 липня 2002 N 301, із змінами і доповненнями, затверджено Порядок передачі банками інформації про відкриття (закриття) власних кореспондентських рахунків, закриття та зміну рахунків клієнтів – платників податків і зборів (обов’язкових платежів) до органів державної податкової служби електронними засобами та заповнення розрахункових документів у разі сплати (стягнення) платежів до бюджету або повернення платежів з бюджету (далі – Порядок). Пунктом 4 Порядку встановлено, що платники податків під час перерахування платежів до бюджету заповнюють поле „Призначення платежу” платіжного документа згідно з вимогами додатка 2. Цим додатком передбачено, що код класифікації доходів бюджету бюджетної класифікації обов’язково вказується в полі „Призначення платежу” у тому разі, коли платіж до бюджету здійснюється у іноземній валюті. Аналогічних вимог щодо заповнення поля „Призначення платежу” у розрахункових документах з бюджетних платежів у національній грошовій одиниці цей додаток не містить.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що застосування судом першої інстанції пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України є безпідставним, тому апеляційна скарга АКІБ „УкрСиббанк” підлягає задоволенню.

За таких обставин ухвалу Господарського суду м. Києва від 20.06.2008 № 05-5-18/6548 слід скасувати, а позовні матеріали слід направити на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу АКІБ „УкрСиббанк” – задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 20.06.2008 № 05-5-18/6548 – скасувати.

3. Матеріали № 05-5-18/6548 передати на розгляд до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

17.10.08 (відправлено)