СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

24.01.2008
Справа №  4/34-08

Господарський суд Херсонської області у складі судді
Ємленінової З.І. при секретарі
Сокуренко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом   приватного підприємця ОСОБА_1м.Херсон

до
міського комунального підприємства “Виробниче управління
водопровідно-каналізаційного господарства м.Херсона”м.Херсон

про
стягнення
20.539грн.66коп.

за участю   представників сторін:

від
позивача   - приватний підприємець
ОСОБА_1

від
відповідача  - уповноважені особи
Кар'єва І.М., Вихор Г.М.

Позивач звернувся з  позовом про
стягнення з відповідача 20.539грн.66коп., посилаючись  на понесені ним витрати  по
обслуговуванню  обладнання по  підкачці води. Він  зазначає, що у зв'язку  із
введенням  в експлуатацію
нового  обладнання по  підкачці води, витрати на його  обслуговування збільшилися, тому відповідно
до  його
калькуляції, вони перебільшують суму узгоджену сторонами  при
підписанні господарського договору
№1 к-02 від  11.11.2002року і за
період з 01.01.2007року по
31.12.2007року становлять 20539грн.66коп., які він  просить
відшкодувати  як  понесенні збитки.

Відповідач позовні вимоги не  визнає
та зазначає, що  відповідно
до  укладеного  договору від 11.11.2002 року він  зобов'язався
здійснити  відшкодування витрат
по  експлуатації  підвищувальних  установок згідно узгодженої  калькуляції та акта виконаних  робіт. Оплата ним здійснена  відповідно до
сум узгоджених  калькуляцією
при  підписанні договору і заборгованості
перед  позивачем він  не має.

Вимоги  позивача по
відшкодуванню  збитків на суму
позову він  не  визнає, оскільки не  приймав на себе обов'язку  щодо їх
відшкодування у зазначених
позивачем розмірах.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд -

в
с т а н о в и в:

11 листопада 2002 року між  позивачем та відповідачем укладено  договір № 1 к-02. Згідно з  цим договором
позивач зобов'язався  забезпечити  роботу
підвищувальних  установок  підкачки
холодної  води, які
знаходяться  на балансі позивача, а
відповідач зобов'язаний  щомісячно  відшкодовувати  позивачу
затрати по  обслуговуванню
підвищувальних  установок не пізніше
25  числа поточного  місяця
за попередній місяць відповідно до
узгодженої  сторонами  калькуляції
затрат, акту виконаних  робіт  та податкової
накладної.

Позивач   просить
відшкодувати  затрати, посилаючись
на те, що  після  вводу в дію його    обслуговування, оскільки    згідно з нормативами на його цілодобове
обслуговування необхідно утримувати  2
електрика другого розряду. Він  зазначає,
що надав відповідачу нову калькуляцію
із  розрахунку заробітної  плати одного електрика 843грн.71коп.,
але  відповідач відмовився її  підписати, чим спричинив позивачу збитки на
суму 20.539грн.66коп. за рахунок різниці
фонду оплати  праці 2 працівників.

Матеріалами  справи
підтверджено, що
правовідносини  сторін по
забезпеченню роботи  підвищувальних  установок
підкачки  холодної  води
склалися на підставі господарського
договору від  11.11.2002року.

Відповідно до  вимог
статті  193 Господарського  Кодексу України  суб'єкти
господарювання  повинні
виконувати  господарські
зобов'язання  належним чином, відповідно
до  закону, інших  правових актів, договору, а за їх  відсутності -відповідно до  вимог, що
у певних  умовах  звичайно
ставляться.  Аналогічні  вимоги щодо
виконання  зобов'язання
встановлені і статтею 526 ЦК України .

Укладаючи  договір
від  11.11.2002року, який діє і на
момент  вирішення спору, сторони пунктом
2.2.1  передбачили, що відшкодування
затрат  позивачу відповідач здійснює  на підставі узгодженої  сторонами
калькуляції, яка є  невід'ємною
частиною  договору,  та акту виконаних  робіт. При цьому пунктом 2.1.4 договору
встановлено, що  при  зміні кількості насосного  обладнання, графіку роботи та затрат  позивача, він
зобов'язаний надати відповідачу
змінену калькуляцію на погодження на протязі місяця, в якому виникли
зміни. Саме   узгоджена сторонами
калькуляція затрат, є  невід'ємною  частиною
договору і  підставою  для оплати відповідачем затрат  позивача.

Наданими до  матеріалів справи  доказами
підтверджується, що  розмір
затрат  при укладенні договору був
погоджений  калькуляцією з 01.01.2006року
в сумі 699грн.35коп. щомісячно, в тому числі фонд заробітної  плати
в розмірі 350грн.00коп.

Позивач просить відшкодувати  затрати, виходячи  із
щомісячних затрат в сумі
2565грн.87коп., в тому числі фонд
заробітної  плати  на 2
працівників в розмірі 1687грн.42коп. Надана ним калькуляція затрат  є
його  власним розрахунком, який
не  погоджено  з
відповідачем, а тому підстави
відшкодування   цих затрат  в межах
укладеного  сторонами договору від
11.11.2002року відсутні, оскільки
одностороння зміна зобов'язання відповідно до  статті 525 України не  допускається.

Крім
того,  позивач в позовній заяві
зазначає підставою позовних  вимог ст.
224 ГК України та ст. 623 ЦК України.

Відповідно до  статті
224 ГК України  учасник
господарських  правовідносин, який
порушив  господарське  зобов'язання або  установлені вимоги щодо здійснення
господарської  діяльності, повинен  відшкодувати завдані цим  збитки суб'єкту, права  або
законні інтереси якого  порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою  стороною, втрата або  пошкодження її майна, а також  не одержані нею  доходи, які управнена сторона одержала б  у разі належного  виконання
зобов'язання  або  додержання правил здійснення
господарської  діяльності.

Аналогічна норма міститься   і в статті
623 ЦК України  Частиною 1 статті  614  ЦК
України  встановлено, що  особа, яка
порушила зобов'язання  несе  відповідальність  за наявності її  вини, якщо
інше  не  встановлено
договором або  законом.

Вказані статті визначають  загальну норму  щодо
відшкодування збитків  внаслідок
наявності  складу господарського  правопорушення: порушення права; завдання
збитків та причинний зв'язок між
порушенням  права та збитками.
При  наявності таких  обставин
у особи виникає  право на
відшкодування  завданих їй збитків.

Притягнення ж  до
господарсько-правової
відповідальності можливе лише при наявності  передбачених
законом умов. Їх  сукупність  утворює
склад  господарського  правопорушення, який є  підставою
господарсько-правової
відповідальності.

Відсутність  хоча б
одного  із  вищеперелічених  елементів, що
утворюють  склад  господарського  правопорушення, звільняє  боржника
від  відповідальності за
порушення  у сфері  господарської діяльності, оскільки  його
поведінка  не  може бути
кваліфікована як  правопорушення.

Відповідно до   статті 33 ГПК України кожна сторона повинна
довести  ті обставини на які вона
посилається як  на  підставу своїх  вимог
і заперечень.

На
обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на збільшення затрат на обслуговування  обладнання, виходячи  із  його  цілодобової
роботи, необхідність обслуговування
обладнання 2 працівниками   та  у зв'язку з
підвищенням  фонду оплати  праці. Однак документального  підтвердження необхідності
обслуговування  обладнання 2
працівниками, доказів роботи  обладнання
цілодобово та обґрунтування  розміру
фонду оплати  праці суду не надав  Надана до
матеріалів справи  калькуляція
підписана одноособово  позивачем, не  погоджена з
відповідачем у встановленому законом та пунктом 2.1.4 договору від  11.11.2002 року, тому не  є
належним доказом  обґрунтування
розрахунку  відшкодування   збитків.

До того ж, як  пояснили
працівники  відповідача, вони
не  можуть  погодити калькуляцію, виходячи  із
фонду заробітної  плати  843грн.71коп. за кожного працюючого, оскільки
така калькуляція є  збитковою  для відповідача  та перевищує заробітну плату обслуговуючого
персоналу відповідача, якому вона встановлена в мінімальному розмірі.

Таким чином, зміни в договір  від 11.11.2002року у встановленому статтею
188 ГК України порядку сторонами не
внесені, а тому і надана позивачем калькуляція не є невід'ємною  частиною
договору.

Судом констатується той факт,
що  відповідно до частини 2  статті 189 ГК України ціна є  істотною
умовою  господарського договору і
в разі недосягнення згоди щодо  її  зміни, у позивача є право  на звернення до  суду з
відповідним  позовом про  внесення змін
в договір, або  про  розірвання господарського  договору у встановленому законом порядку.

З урахуванням  викладеного, позивачем не  надано
відповідних  доказів на
обґрунтування наявності  складу
господарського  правопорушення  з боку відповідача та   завдання
збитків з його вини, тому правові
підстави відшкодування    збитків
відсутні.

Судові витрати  відповідно до
статті 49 ГПК  України відносяться
на позивача.

В засіданні за згодою  представників сторін  оголошувалася вступна та резолютивна
частина  рішення.

Керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Суддя
З.І. Ємленінова

Рішення оформлено  відповідно
до  ст. 84

ГПК України і підписано
28.01.2008року.