КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2008                                                                                           № 42/499

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Іваненко Я.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Меренич О.І., дов. № 20 від 04.01.2008 року

від відповідача -Глузманова М.П., дов. № 2/3394 від 14.07.2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державний комітет України з державного матеріального резерву

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.07.2008

у справі № 42/499

за позовом                               ВАТ "Укртелеком" в особі Закарпатської філії

до                                                   Державний комітет України з державного матеріального резерву

третя особа позивача

третя особа відповідача

про                                                  стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, ціна позову 523497,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.07.2008 року у справі№ 42/499 позов Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” (далі - позивач) до Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі – відповідач) задоволено частково.

З відповідача на користь позивача стягнуто 339 225, 10 грн. боргу, 3 392, 25 грн. витрат по оплаті державного мита та 92, 33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2008 року в частині стягнення основного боргу в сумі 339 225, 10 грн. Вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх вимог відповідач зазначає, що судом першої інстанції всупереч ст. 43, ст. 43 ГПК України не було вжито всіх заходів щодо створення сторонам умов для встановлення фактичних обставин справи, залишено без належної оцінки обставини, які мають безпосереднє відношення до справи, а саме: позивачем не підтверджено суму понесених витрат на зберігання матеріальних цінностей резерву, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2008 року вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 13.11.2008 року.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2008 року у справі № 42/499 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Розпорядженням Заступника голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/3/626 від 12.11.2008 року склад колегії суддів: головуючий суддя: Іваненко Я.Л., судді: Гарник Л.Л., Пантелієнко В.О. було змінено на склад колегії суддів: головуючий суддя: Іваненко Я.Л., судді: Пантелієнко В.О., Скрипка І.М.

В судове засідання 13.11.2008 року з’явились представники позивача і відповідача та підтримали свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 29.11.2000 року та 29.12.2006 року між сторонами по справі були укладені договори відповідно № 21-195 про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та № 5/62-22/336 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

За умовами зазначених договорів позивач зобов'язався зберігати матеріальні цінності державного резерву, а відповідач - відшкодовувати витрати позивача по їх зберіганню згідно з Порядком відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані гл. 36 ЦК УРСР, гл. 66 ЦК України, Законом України "Про державний матеріальний резерв".

Відповідно до умов договорів позивач протягом 1 жовтня 2004 - 31 грудня 2006 років зберігав у себе матеріальні цінності державного матеріального резерву та поніс витрати на їх зберігання в розмірі 339225,10 грн.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, поданим ним розрахунком, проведеним відповідно до вимог чинного законодавства, звітами про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву, кошторисами витрат на зберігання матеріальних цінностей, договорами по зберіганню, про охорону, на профілактичне обслуговування систем охоронно-пожежної сигналізації, актами приймання-передачі виконаних робіт, рахунками-фактурами, платіжними дорученнями, банківськими виписками, відомостями.

Доказів, які б спростовували указаний розмір понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей, а також несення ним витрат в іншому розмірі, суду не було надано.

Згідно з вимогами ч. 3. ст. 947 ЦК України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов'язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532 "Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву" передбачено Державному комітетові з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов’язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

Відповідно до п. 3.4 Договору 21-195 про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29.11.2000 року оплата витрат на закладку (поставку) матеріальних цінностей до мобілізаційного резерву проводиться тільки після отримання Агентством акту встановленої форми.

Відповідно до розділу 4 Договору № 5/62-22/336 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29.12.2006 року відшкодування витрат із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між Комітетом та Зберігачем згідно з поданими документами (узгодженого з Комітетом кошторису витрат, затверджених Комітетом акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати ).

Наявні в матеріалах справи кошториси витрат та щоквартальні звіти про витрати Закарпатської дирекції ВАТ “Укртелеком” на утримання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які вчасно надсилались та отримувались відповідачем (що не заперечував представник відповідача в суді апеляційної інстанції ), а також відсутність будь – яких зауважень та заперечень зі сторони відповідача щодо сум виставлених рахунків, свідчить про узгодження та затвердження відповідачем кошторисів витрат на зберігання цінностей.

Доказів належної оплати відповідачем витрат на зберігання цінностей за договорами суду не було надано.

Строк оплати за договорами встановлений не був.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач у семиденний строк з дня пред'явлення йому вимоги № 01-25-3521 від 13 серпня 2007 року витрати позивача на відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву не оплатив, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 530, 622 ЦК України підлягає стягненню 339 225,10 грн. боргу.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки протягом заявленого позивачем періоду прострочення не існувало.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм належну оцінку, прийняв законне та обґрунтоване рішення, а тому, рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 22.07.2008 року у справі № 42/499 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву - без задоволення.

2.Матеріали справи № 42/499 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

18.11.08 (відправлено)