ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2008 р.

11:40

Справа № 1/847/07

м. Миколаїв

м. Миколаїв

За позовом: Приватне підприємство “Сталкер-Миколаїв”.

/54000, м. Миколаїв, вул. 11 Повздовжня, 3, кв.38/

До відповідача: Державна податкова інспекція в Ленінському районі м. Миколаєва

/54028, м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1/1/

про: скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій: від 04.07.2006р. № /0, від 23.08.2007р. № .

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Сорогіна А.В.

Представники:

Від позивача: Кириличенко О.А., довіреність від 29.09.2005р.

Від відповідача: Воробйова С.Ю., довіреність від 10.01.2008р.

Мезінов О.Г., довіреність від 08.01.2008р.

Нікітенко І.Ф., довіреність від 10.01.2008р.

Сорокіна М.Н, довіреність від 10.01.2008р.

Позивач звернувся з позовом про скасування рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій: від 04.07.2006р. № /0, від 23.08.2007р. № , мотивуючі свої вимоги тим, що ним не було допущено порушень вимог Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” : при здійсненні торгівлі товарами застосовувався реєстратор розрахункових операцій, але він не був зареєстрований у податковому органі, тому необхідно застосувати штрафну санкцію, передбачену пунктом 2 статті 17 вказаного закону, а не пункт 1 частини 1 статті 17. Крім того, штрафна санкція застосована за межами строку, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України.

Відповідач позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки позивач порушив вимоги пункту 1 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” - не проводив розрахункові операції на повну суму покупки через реєстратор розрахункових операцій з видачею фіскального чеку. Цей факт, крім акту перевірки, встановлений постановами Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20.08.2007 року та від 21.08.2007 року; застосована санкція не є адміністративно-господарською санкцією, тому стаття 250 Господарського кодексу України застосуванню не підлягає (а.с.84-86, 102).

Розглянувши надані сторонами докази, заслухавши представників сторін та пояснення свідка у судовому засідання, - суд

встановив :

відповідач здійснив планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006 року по 31.12.2006 року, про що склав акт від 22.06.2007 року (а.с.9-16).

За результатами перевірки та процедури адміністративного оскарження відповідач направив позивачу рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій: від 04.07.2006р. № /0 про застосування штрафної санкції в сумі 14 155 834 грн., від 23.08.2007р. № про застосування штрафної санкції у сумі 1 191 151 грн. , які позивач просить скасувати (а.с.7-8).

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне:

підставою для прийняття оскаржуваних рішень, як зазначив в них відповідач, стало порушення позивачем вимог пункту 1 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” - не проведення розрахункових операцій на повну суму покупки через реєстратор розрахункових операцій з видачею фіскального чеку за період з 01.01.2006 року по 29.12.2006 року.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В акті перевірки від 22.06.2007 року (а.с.11) на підставі первинних документів, а саме Книги обліку розрахункових операцій та Розрахункової книжки відповідачем встановлений факт здійснення позивачем розрахункових операцій в сфері торгівлі за готівкові кошти за період з 03.01.2006 року по 06.02.2006 року на суму 238 230,26 грн., з 07.03.2006 року по 29.12.2006 року –на суму 2 831 166,85 грн. Цей факт позивачем не заперечується.

Стаття 1 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” зобов’язує застосовувати реєстратори розрахункових операцій всіх фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності або юридичних осіб, які здійснюють операції з розрахунків у готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

В статті 10 вказаного вище закону зазначено, що перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), при перевищенні якого застосування реєстраторів розрахункових операцій є обов'язковим, встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики і Державної податкової адміністрації України. Розрахункові книжки не застосовуються у випадках здійснення підприємницької діяльності, визначених статтею 9 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 року № 1336 “Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" встановлено Перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстратора розрахункових операцій з використанням Книги обліку розрахункових операцій та Розрахункової книжки. Пунктом 2 вказаного Переліку           дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстратора розрахункових операцій з використанням Книги обліку розрахункових операцій та Розрахункової книжки при здійсненні торгівлі через засоби пересувної торгівельної мережі –автомагазини.

Разом з тим зазначена норма містить обмеження граничного розміру обсягу розрахункових операцій для здійснення торгівельної діяльності без застосування реєстратора розрахункових операцій, а саме 200 000 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 року № 121 від 07.02.2001 року встановлено обов’язок суб’єкта підприємницької діяльності перейти на облік розрахункових операцій з застосуванням реєстратора розрахункових операцій на протязі місяця з дати перевищення зазначеного граничного розміру обсягу розрахункових операцій - 200 000 грн.

Актом перевірки та в процесі апеляційного узгодження оскаржуваних рішень встановлено та не заперечується позивачем, що він здійснював діяльності у сфері торгівлі через засоби пересувної торгівельної мережі –автомагазин та станом на 01.12.2005 року його обсяг розрахункових операцій через засоби пересувної торгівельної мережі –автомагазин вже перевищив граничного розміру - 200 000 грн.

Отже, починаючі з 01.01.2006 року позивач повинен був застосовувати реєстратор розрахункових операцій при здійсненні розрахунків у готівковій формі.

В акті перевірки встановлено факт порушення позивачем вказаних вище нормативних актів, а саме: при наявності перевищення граничного розміру обсягу розрахункових операцій - 200 000 грн., позивач застосовував Книгу обліку розрахункових операцій та Розрахункову книжку, а не реєстратор розрахункових операцій.

Доводи позивача щодо застосування ним реєстратора розрахункових операцій судом відхиляються з тих підстав, що пункт 1 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” зобов’язує проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Надані позивачем копії фіскальних чеків (а.с.119-122) та пояснення свідка –Волосюка С.В. свідчать, що позивач дійсно застосовував реєстратор розрахункових операцій, який не був зареєстрований у податковому органі та не опломбований. Але, в порушення пункт 1 статті 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” через цей реєстратор не проводилась кожна розрахункова операція з видачею фіскальних чеків покупцю. В кінці робочого дня до реєстратора розрахункових операцій вносилась інформація на підставі розрахункових квитанцій для визначення кількості і вартості проданого товару і визначення залишків товару. Тобто, реєстратор розрахункових операцій застосовувався як обліковий пристрій для бухгалтерського обліку визначення кількості і вартості проданого товару та залишків товару після його реалізації за відповідний період, а не як реєстратор розрахункових операцій в розумінні статті 2 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”.

За таких обставин відповідач правомірно застосував до позивача штрафну санкцію, передбачену пунктом 1 статті 17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” за не проведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій.

Разом з тим, при визначенні періоду, за який необхідно застосувати штрафну санкцію, а також суми штрафної санкції відповідачем допущена помилка: відповідачем застосована штрафна санкція за період з 01.01.2006 року по 29.12.2006 року. Оспорювані рішення прийняті відповідачем 04.07.2007 року та 23.08.2007 року.

З огляду на статті 238 та 239 Господарського кодексу України застосована штрафна санкція за своєю природою є адміністративно-господарською санкцією, отже на неї поширюються положення статті 250 вказаного кодексу: адміністративно господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до вимог статті 250 Господарського кодексу України до позивача штрафна санкція може бути застосована за період з 04.07.2006 року по 29.12.2006 року.

Оскільки штрафна санкція по рішенню від 23 серпня 2007 року № застосована за період з 01.01.2006 року по 06.03.2006 року, тобто за межами строку, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України , то це рішення підлягає скасуванню у повному обсязі.

Рішення від 04 липня 2007 року №/0 підлягає скасуванню частково в сумі 7 162 913,05 грн. ( 1 432 582,61 грн. за період з 07.03.2006 року по 03.07.2006 року х 5).

Керуючись ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати рішення від 23.08.2007р. № про застосування штрафної санкції в сумі 1 191 151 грн.

Скасувати рішення від 04.07.2007р. № /0 в частині застосування штрафної санкції в сумі 7 162 913, 05 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя