ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"30" жовтня 2008 р. Справа № А6/498-08

Господарський суд Київської області в складі колегії суддів: головуючого судді Маляренка А.В., судді Щоткін О.В., та Ярема В.А., при секретарі судового засідання Поліщук О.Д. розглянув адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Затишок –2006», м. Вишгород

до

Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області, м. Вишгород

про

визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 25.07.2008 року.

Представники:

від позивача

Федоровська І.О.(наказ № 3 від 20.10.2008 року);

Сильнягіна О.А. (довіреність № б/н від 29.10.2008 року)

від відповідача

Колодій О.М. (довіреність № 1347/9/10-036 від 23.06.2008 року)

ОБСТАВИНИ СПОРУ:

Товариством з обмеженою відповідальністю “Затишок –2006” (надалі позивач) заявлений позов до Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області (надалі відповідач) про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення № /0 від 25.07.2008 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом неправомірно застосовані п.п.2.3.1 п.2.1 ст.2, п.9.4 ст.9, п.п.3.1.1 п.3.1, п.п.3.2.1 п.3.2 ст. 3, п.п.7.3.4 п.7.3 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97 -ВР «Про податок на додану вартість»за період з 14.11.2006 року по 30.04.2007 року. Відповідно до п. б п.п.4.2.2 ст.4 Закону України № 2181 від 21.12.2000 року «Про порядок погашення зобов'язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами»(надалі Закон 2181) контролюючим органом самостійно визначено податкове зобов'язання з ПДВ в сумі 4 425 446,00 грн., та на підставі п.п. 17.1.3 п.17.1 ст. 17 даного закону застосовано штрафну санкцію у розмірі суми донарахованого ПДВ розміром 4 425 446,00 грн., згідно податкового повідомлення - рішення № /0 від 25.07.2008 року.

В ході розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги. Згідно з заявою позивача № 29/10-2008 від 29.10.2008р., останній просить визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області № /0 від 25.07.2008 року.

Відповідач проти позову заперечує, про що подав заперечення № 1587/9/10-036 від 09.10.2008 року, просить суд відмовити у задоволенні позивних вимог, посилаючись на те, що при проведенні перевірки та винесенні спірного податкового повідомлення - рішення діяв в межах чинного законодавства. Отже результати перевірки вважає правомірними, податкове повідомлення - рішення таким, що винесене у відповідності з вимогами чинного законодавства, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши їх пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

встановив:

Відповідачем –Державною податковою інспекцією у Вишгородському районі Київської області була проведена невиїзна документальна перевірка фінансово –господарської діяльності з питань дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Затишок –2006»вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 14.11.2006 року по 30.04.2007 року, за результатами якої складено Акт від 07.07.2008р. № 12/35-022/34710082 (далі –акт перевірки).

На підставі акту перевірки Державною податковою інспекцією у Вишгородському районі прийнято податкове повідомлення - рішення № /0 від 25.07.2008 року, яким позивачу визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 8 850 892,00 грн., в т.ч. 4 425 446,00 грн. –основний платіж та 4 425 446,00 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Позивач зазначає, що донарахування відповідачем податку на додану вартість зроблені безпідставно, оскільки операції з цінними паперами звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

Розглянувши висновки акту перевірки щодо порушень, які оспорюються, судом встановлено наступне.

Позивачем ТОВ «Затишок –2006»були укладені договори купівлі продажу цінних паперів з:

-          ТОВ Фінансова група «Партнер», що здійснює свою діяльність на підставі ліцензії ДКЦПФР на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів серія АВ 3 020635 від 22.03.2006 року. Предметом укладених договорів є те, що Продавець зобов’язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити цінні папери Емітента;

-          ТОВ «Інвестиційна компанія «Інтар - Інвест», що здійснює свою діяльність на підставі ліцензії ДКЦПФР на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів серія АВ 189854 від 20.12.2006 року. Предметом укладених договорів є те, що Продавець зобов’язується передати у власність Покупця цінні папери;

-          ТОВ «Фондові технології та інвестиції», що здійснює свою діяльність на підставі ліцензії Д.ЦПФР України серія АВ № 189854 від 20.12.2006 року, яким векселеутримувач пред’явив, а Платник прийняв до сплати векселі;

-          ТОВ «Дельта Брокер», що здійснює свою діяльність на підставі ліцензії ДКЦПФР на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів серія АВ 189983 від 25.01.2007 року. Предметом укладених договорів є те, що Продавець зобов’язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити цінні папери Емітента;

Згідно висновків акту перевірки Товариством «Затишок –2006»не нараховано та не сплачено податку на додану вартість у розмірі –4 425 446,00 грн., з операцій з цінними паперами (векселями) а саме:

-          за грудень 2006 року –1 220 000,00 грн.;

-          за січень 2007 року – 3 060 846,00 грн.;

-          за березень 2007 року –4 800,00 грн.;

-          за квітень 2007 року –139 800,00 грн.

Розглядаючи спір по суті, суд відзначає наступне.

Виходячи зі змісту п.п. 3.2.1 п. 3.2 ст. 3 Закону України про «Податок на додану вартість», суд вважає, що відповідач допускається помилки у трактуванні норми зазначеного Закону та неправомірно встановлює суму податкового зобов’язання з ПДВ та неправомірно застосовує штрафну санкцію.

Відповідно до п.1.6 Закону України від 28 грудня 1994року № 334/94-ВР «Про оподаткування прибутку підприємств», в редакції Закону України від 22 травня 199 № 283/97-ВР, із змінами та доповненнями (надалі Закон №334), відповідач вказує, що товарами є матеріальні і нематеріальні активи, а також; цінні папери і деривативи, використовувані в будь-яких операціях, крім операцій по їх випуску (емісії) і погашенню.

Визначення товару в розумінні Закону № 334 відповідач в подальшому застосовує при визначенні об'єкту оподаткування податком на додану вартість по господарських операціях позивача з продажу векселів за грошові кошти.

При цьому позивач не враховує положення спеціального закону з питань оподаткування ПДВ, зокрема п.п.3.2.1, 3.2.4 п.3.2 ст. 3 Закону України № 168/97 -ВР «Про податок на додану вартість»із змінами та доповненнями, а саме п.п.3.2.1 визначено, що не є об'єктом оподаткування операції з випуску (емісії), розміщення у будь-які форми управління та продажу за кошти цінних паперів, що випущені в обіг (емітовані) суб'єктами підприємницької діяльності, Національним банком України, Міністерством фінансів України, органами місцевого самоврядування відповідно до закону, включаючи приватизаційні та компенсаційні папери (сертифікати), інвестиційні сертифікати, житлові чеки, земельні бони та деривативи; обміну зазначених цінних паперів на інші цінні папери; розрахунково-клірингової, реєстраторської та депозитарної діяльності на ринку цінних паперів, а також; діяльності з управління активами. Окрім того п.п. 3.2.4 п.3.2 вищевказаної статті Закону № 168 передбачено, що обіг валютних цінностей (в тому числі національної та іноземної валюти) не являється об'єктом оподаткування ПДВ.

Валютними цінностями в розумінні п.1 ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та контролю»є цінні папери ( акції, векселя, Тратти) та інше), виражені в валюті України.

Положення вищевказаних норми Законів дають підстави стверджувати, що при здійсненні будь-яких операцій з векселями має місце обіг валютних цінностей, а не товару, а відтак слід вважати, що операції з продажу векселів за грошові кошти не є об'єктом оподаткування ПДВ.

Суд відмічає, що Рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 29 жовтня 2002 року № 321, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.11.2002 року № 904/7192 визначено, що продаж цінних паперів за участю торгівця цінними паперами, який має відповідну ліцензію, не відноситься до професійної діяльності з торгівлі цінними паперами.

З огляду на те, що позивач здійснив операції з продажу векселів на суму 22 127 230,00 грн. за участю суб'єкта господарювання, що здійснює свою діяльність на підставі ліцензії ДКЦПФР на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів за грошові кошти, які надійшли на розрахунковий рахунок позивача, що не спростовується відповідачем у справі, операції з продажу цінних паперів слід вважати правомірними і такими, що не підлягають оподаткуваню ПДВ.

Також ДПА України, листом від 21.11.2007р. № 23697/7/16-1517-04 надала роз'яснення про застосування п.п. 3.2.1., п.З, ст. З Закону України «Про податок на додану вартість»в частині оподаткування податком на додану вартість операцій з цінними паперами, зокрема векселями. Даним листом вказується на те, що у разі, якщо векселі виступають окремим предметом договору купівлі-продажу, міни чи інших договорів, порядок оподаткування податком на додану вартість таких операцій визначається з урахуванням норм підпункту 3.2.1 пункту 3.2 статті 3 зазначеного Закону.

Відповідно п.п. 17.1.3.п.17.1 ст.17 Закону України від 21 грудня 2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначено, що «У разі коли контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов'язання платника податків за підставами, викладеними у підпункті "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього Закону, такий платник податків зобов'язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати (заниження суми податкового зобов'язання) за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов'язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п'ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули».

За таких обставин висновки відповідача про те, що позивачем порушено вимоги Закону України «Про податок на додану вартість», які викладені в акті перевірки, суд вважає помилковими.

Відтак, за результатами дослідження наданих сторонами доказів справи, суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення ґрунтується на недостовірних висновках акта перевірки, надані відповідачем обґрунтування заперечень на позов не відповідають чинному законодавству, ґрунтуються на невірному його трактуванні та суперечать фактичним обставинам справи.

За таких обставин у відповідача не було підстав нараховувати податкове зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 8 850 892,00 грн., в т.ч. 4 425 446,00 грн. –основний платіж та 4 425 446,00 грн. –штрафні (фінансові) санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів суду правомірність своїх дій.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 9, 69-71, 94 , 97, 158-163, 227 КАС України, господарський суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Затишок –2006»задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Вишгородському районі Київської області № /0 від 25.07.2008 року.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Затишок –2006» (07300, Київська область, м. Вишгород, вул. Шолуденко, буд. 1, , п/р 15 в ТОВ КБ «Фінансова ініціатива», МФО 380054) 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного суду через господарський суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня складення у повному обсязі та наступної подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана без подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду, якщо скарга подається протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк після подання заяви, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги у встановлений строк постанова суду набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги і залишення її без задоволення, а постанови суду - без змін.

Головуючий суддя                                          А.В. Маляренко

Суддя                                                                        О.В. Щоткін

Суддя                                                                        В.А. Ярема