ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

29.01.08р.

Справа № А36/17-08

За позовом Прокурора м.Жовті Води Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Жовтоводської об`єднанної державної податкової інспекції, м.Жовті Води

до - Товариства з обмеженою відповідальністю "Векта", м.Жовті Води;

- Приватного підприємства "ДБР-1", м.Київ

про визнання угоди від 26.11.2005р. недійсною та стягнення 22281грн.60коп.

Суддя Кожан М.П.

Секретар судового засідання Тесля М.М.

ПРЕДСТАВНИКИ:

У судовому засіданні приймав участь прокурор: Зіма В.Б.

від позивача: Бондаренко Є.В., довіреність №123/10-10 від 09.01.08р.

від відповідача-1: представник не з”явився.

від відповідача-2: представник не з”явився.

СУТЬ СПОРУ:

Справа розглядається на підставі ч.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Прокурор м.Жовті Води Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Жовтоводської об`єднанної державної податкової інспекції звернувся до господарського суду з позовом (з врахуванням заяви про уточнення прохальної частини №6/100вих-08 від 15.01.2008р.) про визнання усної угоди купівлі-продажу від 26.11.2005р. на загальну суму 22281грн.60коп. укладену між відповідачем-1 та відповідачем-2 недійсною; стягнення з відповідача-1 на користь держави 56447грн.56коп. (з урахуванням уточнень).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що угода купівлі-продажу між відповідачем-1 та відповідачем-2 була укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства і повинна бути визнана недійсною на підставі ст.207 ЦК України.

За таких обставин позивач зазначає, що ПП „ДБР-1” переслідувало мету, що суперечить інтересам держави та суспільства, а саме ухилення від сплати податків до бюджету.

На адресу суду повернувся поштовий конверт, направлений на адресу відповідача-2, з відміткою про відсутність даного підприємства за вказаною позивачем у позовній заяві адресою.

Відповідач-1 у запереченні на позовну заяву пояснив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача-2, так як останній був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання за адресою, зазначеною у реєстраційних документах відповідача-2, у зв’язку з чим справа розглядається за наявним в ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови, згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представника позивача, суд, -

встановив:

Між ТОВ „Векта” та ПП „ДБР-1” 26.11.2005р. був укладений усний договір купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 22281грн.60коп.

Факт виконання вищезазначеного договору підтверджується видатковою накладною №00-000924 від 26.11.2005р. на загальну суму 22281грн.60коп., квитанцією до прибуткового касового ордеру №636 від 26.11.2005р.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково з таких підстав.

Відповідно до ст.207 ГК України недійсною є угода, укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, тобто, яка порушує основні принципи існуючого суспільного ладу.

В даному випадку відповідна мета присутня в діях ПП „ДБР-1” і направлена на приховування від оподаткування прибутків та доходів.

Відповідно до п.2.1 Статуту ПП «ДБР-1», зареєстрованого 09.06.2005р. його власником є громадянин Яремчишин Микола Зіновійович. Відповідно до листа ДПІ у Деснянському районі м.Києва №624/7/23-118 від 23.01.2007р. громадянин Яремчишин М.З. занчиться як директор підприємства і помер 01.01.2006р. Крім того, за період здійснення спірного правочину (жовтень –листопад 2005р.) підприємство здавало декларації з ПДВ з нульовими показниками. Відповідно до акту від 29.03.2006р. підприємство за місцем реєстрації не знаходиться.

Отже, зазначені обставини свідчать про приховування невстановленими особами від оподаткування вказаного правочину.

Здійснення невстановленими особами від імені особи, що не займалася господарською чи іншою діяльністю підприємства, юридичної особи, на яку законодавством покладені конкретні обов'язки у сфері оподаткування, є підставою вважати, що сторонні особи вчиняли вказані дії умисно з тим, щоб не здійснювати господарську діяльність і приховувати прибутки, одержані на підставі угод з іншими суб'єктами підприємництва.

Тому угоди, укладені від імені цих підприємств, предметом яких є одержання доходів, слід розцінювати як такі, що укладені з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства.

Інтерес держави і суспільства у сплаті суб'єктами оподаткування податків випливає з обов'язку кожного сплачувати податки і збори, закріпленому в статті 67 Конституції України та законах України про оподаткування, та відповідних повноваженнях державних органів: Верховної Ради України приймати закони, якими виключно встановлюється система оподаткування (статті 85, 92 Конституції України), Президента України підписувати закони, прийняті Верховною Радою України (стаття 106 Конституції України) та обов'язку Кабінету Міністрів України забезпечувати проведення податкової політики (стаття 116 Конституції України).

Відповідно до ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ст..208 Господарського кодексу України якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторонни стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

З огляду на положення ст.207 ГК України суд застосовує наслідки визнання договору недійсним.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача-1 на користь держави 56447грн.56коп. слід зазначити наступне.

Відповідно до наданих до матеріалів справи видаткової накладної, квитанції до прибуткового касового ордера факт виконання даної угоди підтверджується лише на суму 22281грн.60коп., тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі саме на суму 56447грн.56коп.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, п.6 Розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, 207, 208 Господарського кодексу України, суд –

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати недійсною усну угоду купівлі-продажу від 26.11.2005р. на загальну суму 22281грн.60коп. укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю „Векта” та Приватним підприємством „ДБР-1”.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Векта” (м.Жовті Води, вул..50 років ВЛКСМ, 2, , р/р 8128 картковий рахунок 2124 в КБ „ПриватБанк” м.Жовті Води, код банку 14360570, МФО 305299, р/р 2100 в Олб. Дирекції АППБ „Аваль”, код банку 19358201, МФО 305653) на користь держави ( р/р 0018, банк УДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, одержувач платежу УДК у м.Жовті Води у Дніпропетровській області, код одержувача 24231000, код платежу 31010000, назва платежу „Надходження коштів від реалізації безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, та скарбів, знахідок, а також валютні цінності і грошові кошти, власники яких невідомі) 22281грн.60коп.

Відповідно до ч. 3 ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили у відповідності до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.П.Кожан

Дата складення постанови у повному обсязі 31.03.2008р.