ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2008 р.

№
5/150

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Т.
Дроботової - головуючого

Н.
Волковицької Л. Рогач

за
участю представників:

позивача

не
з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)

відповідача не з'явилися (про час і місце
судового засідання повідомлено належно)

третьої
особине з'явилися
(про час і місце судового засідання повідомлено належно)

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційні скаргиРегіонального відділення Фонду
державного майна України по Чернівецькій області та Приватного підприємця ОСОБА_1

на
постановувід
30.01.2008 р. Львівського апеляційного господарського суду

у
справі

№ 5/150
господарського суду Чернівецької області

за
позовом

Регіонального
відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області

до

Приватного
підприємця ОСОБА_1

за
участю третьої особи

Чернівецького
обласного управління статистики

про

звільнення
займаного приміщення та стягнення

В С Т А Н О В И В :

В червні 2007 р. РВ ФДМ України по Чернівецькій області
звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом до ПП ОСОБА_1
(з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог а.с. 100-101) про:

- зобов'язання відповідача звільнити
займане приміщення в будівлі Головного управління статистики у Чернівецької
області площею 60,0 кв.м., яке розташоване у АДРЕСА_1, у зв'язку із припиненням
договору оренди нерухомого майна № 10/34 від 01.03.2004 р., що належить до
державної власності;

- стягнення в дохід Державного бюджету
України 10304,54 грн., з яких 4,16 грн. -пені;
8198,96 грн. -неустойки та 2101,42 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
зв'язку із закінченням дії  договору
оренди нерухомого майна № 10/34 від 01.03.2004 р. позивач, як орендодавець,
відповідно до частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, заявою №
09-77/3801 від 13.12.2006 р. повідомив відповідача про припинення дії договору
та просив повернути державне майно балансоутримувачу - Головному управлінню
статистики у Чернівецькій області за актом приймання -передачі. Проте,
відповідач безпідставно не звільнив орендоване приміщення.

Крім того, позивачем, станом на
04.10.2007 р., відповідно до пункту 9.8 договору та частини 2 статті 785
Цивільного кодексу України була нарахована неустойка та на підставі пункту 9.9
договору та статей 224, 225 Господарського кодексу України збитки за
користування неповерненим державним майном.

В останніх запереченнях на позовну
заяву ПП ОСОБА_1 просив провадження у справі припинити, посилаючись на те, що
заяву ФДМУ № 09-77/3801 від 13.12.2006 р. про необхідність звільнення
орендованого приміщення відповідач не отримував, а також про необґрунтованість
вимог про стягнення з відповідача сум неустойки, пені та збитків (а.с. 84-88).

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 25.06.2007 р. залучено Чернівецьке обласне управління
статистики до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка
не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням господарського суду Чернівецької
області від 08.11.2007 р. (суддя Дутка В.В.) позовні вимоги задоволені
частково, а саме:

-
зобов'язано ПП ОСОБА_1 звільнити приміщення в будівлі Головного управління
статистики у Чернівецькій області, площею 60,0 кв.м., яке розташоване у смт.
Кельменці, Чернівецької області по вул. О.Довженка, 9, у зв'язку з припиненням
договору оренди нерухомого майна № 10/34 від 01.03.2004 р.;

-
стягнуто з ПП ОСОБА_1 у дохід державного бюджету в особі              РВ ФДМ України по Чернівецькій
області пеню в розмірі 4, 16 грн., неустойку у розмірі 8198,96 грн.

В
частині позовних вимог про стягнення збитків в сумі 2101,42 грн.  відмовлено.

Мотивуючи
рішення в частині зобов'язання відповідача звільнити приміщення та стягнення
пені і неустойки господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості
позовних вимог в цій частині та зазначив, що відповідач листом № 09-77/3801 від
13.12.2006р. повідомив позивача про закінчення терміну дії договору оренди
нерухомого майна № 10/34 від 01.03.2004 р. та вимагав терміново надати
регіональному відділенню, як орендодавцю, акт прийому-передачі орендованого
майна, у зв'язку з чим, з урахуванням умов договору та положень частини 2
статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна",
суд дійшов висновку, що договір припинив свою дію 30.11.2006 р., а відповідно
до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму
наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було
обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі,
наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної
плати за користування річчю за час прострочення.

У задоволенні
позову в частині стягнення з відповідача збитків суд першої інстанції відмовив
у зв'язку з їх недоведеністю.

За
апеляційною скаргою ПП ОСОБА_1 Львівський апеляційний господарський суд (судді:
Городечна М.І., Краєвська М.В., Кузь В. Л.), переглянувши рішення
господарського суду Чернівецької області від 08.11.2007р. в апеляційному
порядку, постановою від 30.01.2008 р. залишив його без змін з тих підстав.

ПП
ОСОБА_1 подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від
08.11.2007 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від
30.01.2008 р., обґрунтовуючи доводи касаційної скарги неправильним
застосуванням та порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Скаржник,
зокрема, зазначає, що судом апеляційної інстанції було залишено поза увагою та
не досліджувалось питання про отримання ПП ОСОБА_1 листа позивача № 09-77/3801
від 13.12.2006р. з повідомленням про закінчення терміну дії договору оренди
нерухомого майна № 10/34 від 01.03.2004 р.

Крім
того, апеляційним судом не було взято до уваги той факт, що Державним комітетом
статистики України було надіслано РВ ФДМ України по Чернівецькій області дозвіл
від 23.04.2007 р. № 15/2-3/389 на здачу в оренду тимчасово вільних приміщень на
2007 рік, а позивач заперечень на цей дозвіл не надав, чим дав згоду на
пропозицію Державного комітету статистики України в особі Головного управління
статистики у Чернівецькій області на пролонгацію термінів договору оренди
державного майна.

Отже,
на думку заявника, враховуючи те, що договір оренди державного майна № 10/34
від 01.03.2005 р. від 25.04.2005 р. діє до 31.01.2008р. включно, позивач
безпідставно, в односторонньому порядку відмовляється від договору оренди та
безпідставно пред'явив позов про звільнення приміщення.

Крім
того, скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою те,
що безпідставними є вимоги про стягнення пені в розмірі 4,16 грн. за період з
01.03.2005 р. по 08.11.2007 р., оскільки як вбачається з поданих позивачем
розрахунків пред'явлених суду, які повністю сплачувались відповідачем, при
цьому зазначив, що позивач у розрахунках до позовної заяви вказав про наявність
переплати відповідачем 133,24 грн.

РВ
ФДМ України по Чернівецькій області також звернулось до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати судові рішення у
справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків в
сумі 2101,42 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПП
ОСОБА_1 збитки у сумі 2101,42 грн. на користь                РВ ФДМУ по Чернівецькій області
в дохід Державного бюджету України, обґрунтовуючи касаційну скаргу неправильним
застосуванням судами норм матеріального та процесуального права, зокрема,
статей 224, 225 Господарського кодексу України та статей 623, 624 Цивільного
кодексу України.

Заслухавши
доповідь судді -доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в
судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 01.03.2004 р. між РВ ФДМ
України по Чернівецій області та ПП ОСОБА_1 було укладено договір оренди №
10/34, за яким РВ ФДМ України по Чернівецькій області передав, а ПП ОСОБА_1
прийняв в строкове платне користування приміщення в будівлі Чернівецького
обласного управління статистки, площею 476,1 кв.м., розміщене за адресою
АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі Чернівецького обласного управління
статистики.

За умовами договору в оренду передано
приміщення площею 60,0 кв.м., що підтверджується актом прийому - передачі
державного майна, складеного 01.03.2004 р.

Відповідно до пункту 10.1 договору,
його укладено строком на 11 місяців, та діє з 01.03.2004 р. по 31.01.2005 р.

Подальша пролонгація договору
передбачалась у пункті 10.5, шляхом укладення сторонами додаткової угоди.

Додатковим договором від 25.04.2005
р. сторони внесли зміни до пункту 10.5 та визначили, що у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення
строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Під
час розгляду справи судами було встановлено, що строк дії договору оренди двічі
продовжувався на 11 місяців, востаннє до 30.11.2006 року.

Крім
того, судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що РВ ФДМ
України по Чернівецькій області листом № 09-77/3801 від 13.12.2006р., повідомив
відповідача про закінчення терміну дії договору оренди нерухомого майна № 10/34
від 01.03.2004 р., у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено
та просив повернути орендоване майно за актом прийому -передачі відповідно до
пунктів 2.4, 2.5 вказаного договору.

При
цьому, судом апеляційної інстанції було зазначено, що вказаний лист позивача
від 13.12.2006 р., як це вбачається з поштового повідомлення № 516591, було
направлено за обумовленою в пункті 11 договору адресою для поштової
кореспонденції відповідача, у зв'язку з чим суди першої та апеляційної
інстанції дійшли висновку стосовно того, що з урахуванням положення частини 2
статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна", договір припинив свою дію 30.11.2006 р., а тому, відповідно до
умов договору, частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, частини 1
статті 291 Господарського кодексу України та частини 3 статті 17 України
"Про оренду державного та комунального майна" у ПП ОСОБА_1 виникло
зобов'язання щодо повернення орендованого майна, у зв'язку із закінченням
строку дії договору, на який його було укладено.

Особливості найму окремих видів майна
встановлюється Цивільним кодексом України або іншим Законом (пункт  3 статті 760 Кодексу).

Таким
законом по відношенню до спірного договору оренди  є Закон України "Про оренду державного
та комунального майна" № 2269-ХІІ від 10.04.1992 р.

Відповідно
до пункту 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.

За
приписами пункту 1 статті 763 вказаного кодексу договір найму укладається на
строк, встановлений договором.

Статтею
764 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності
заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений договором.

Стаття
291 Господарського кодексу України вказує, що договір оренди припиняється у
разі закінчення строку, на який його було укладено.

За приписами
частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" договір оренди припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на
який його було укладено.

Пунктом
4 статті 291 Господарського кодексу України встановлено, що правові наслідки
припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору
найму Цивільним кодексом України.

Згідно
пункту 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму
наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцю річ у стані, в якому вона була
одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в
договорі.

А
тому, судова колегія вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної
інстанції стосовно задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ПП ОСОБА_1
звільнити приміщення в будівлі Головного управління статистики у Чернівецькій
області, площею 60,0 кв.м., яке розташоване у смт. Кельменці, Чернівецької
області по вул. О.Довженка, 9, у зв'язку з припиненням договору оренди
нерухомого майна № 10/34 від 01.03.2004 р.

Крім
того, як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі була
вимога РВ ФДМ України по Чернівецькій про стягнення в дохід Державного бюджету
України 4,16 грн. -пені;  8198,96 грн.
-неустойки та 2101,42 грн. збитків за несвоєчасне повернення орендованого
майна.

За
приписами пункту 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не
виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від
наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за
весь час прострочення. Водночас згідно статті 614 Цивільного кодексу України
умовою застосування до боржника цивільно-правової відповідальності є наявність
його вини (якщо інше не встановлено законом або договором).

Задоволена
до стягнення з відповідача сума неустойки та пені обчислена, виходячи з періоду
прострочення, що сталося з вини відповідача.

Здійснюючи
судовий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції було зазначено,
що відповідачем у справі не було надано доказів добровільного звільнення
орендованого майна, у зв'язку з чим суди дійшли висновку стосовно підставності
нарахування відповідачу неустойки, відповідно до пункту 2 статті 785 Цивільного
кодексу України, за весь час користування об'єктом оренди після припинення
договору за період з 01.12.2006 р. по 04.10.2007 р. та підставності нарахування
пені, передбаченої пунктом 3.7 договору, за прострочення оплати орендних
платежів за період з 01.03.2004 р. по 21.12.2006 р.

При
цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків у
сумі 2101,42 грн. судами було зазначено, щодо безпідставності нарахування
збитків у вигляді орендної плати з урахуванням індексу інфляції за період з
01.12.2006 р. по 04.10.2007 р., оскільки договірні правовідносини між сторонами
припинені 30.11.2006 р. і з цього часу у відповідача не виникало грошового
зобов'язання перед позивачем щодо сплати орендної плати, а інших обставин у
підтвердження понесених позивачем збитків не наведено.

Приписи
законодавства про можливість відшкодування збитків повинні застосовуватись з
врахуванням наданого статтею 22 Цивільного кодексу України поняття збитків, що
визначає їх як є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, доходи, які особа могла б реально одержати
за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Звертаючись
з позовом про стягнення збитків, позивач повинен самостійно визначити, в чому
саме полягають завдані йому збитки, натомість, посилаючись у позові на завдання
збитків, позивач не навів доводів у підтвердження майнових втрат чи порушених
прав, що зазнали змін та потребують відновлення.

А
тому, беручи до уваги приписи законодавства та встановлені під час здійснення
судового провадження обставини справи, судова колегія вважає правомірним та
обґрунтованим висновок господарського суду Чернівецької області та Львівського
апеляційного господарського суду стосовно задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання ПП ОСОБА_1 звільнити орендоване приміщення, стягнення суми пені та
неустойки та відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків.

Відповідно до статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові
рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи
перевіряє застосування судом першої чи апеляційної  інстанції норм матеріального і процесуального
права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Викладені
у касаційній скарзі доводи заявника, судова колегія вважає непереконливими та
такими, що зводяться до оцінки доказів у справі, розгляд яких за приписами
статті 1117 Господарського процесуального кодексу України виходить
за межі повноважень касаційної інстанції.

Враховуючи
викладене, касаційна інстанція вважає прийняті у справі рішення та постанову
такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав
для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись
пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110,
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Рішення
господарського суду Чернівецької області від 08.11.2007 р. та постанову Львівського
апеляційного господарського суду від 30.01.2008 у справі № 5/150 господарського
суду Чернівецької області залишити без змін.

Касаційні
скарги ПП ОСОБА_1 та РВ ФДМ України по Чернівецькій області - без задоволення.

Головуючий суддя
Т. Дроботова

Судді:
Н. Волковицька

Л. Рогач