Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2008 року Справа № 44/348-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В., суддя Білоконь Н.Д. , суддя Фоміна В.О.

при секретарі Криворученко О.І.

За участю представників сторін :

Позивача –Крячка О.В. (копія постійної довіреності № 8/7-2007 від 01.08.2007 року)

Відповідача –не з*яився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача вх. № 3463Х/1-13 на рішення господарського суду Харківської області від 07.11.07 по справі № 44/348-07

за позовом Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини "Укрекокомресурси" Кабінету Міністрів України, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми "Харнеткам", м. Харків

про визнання недійсними договорів оренди

встановила:

Позивач - Державна компанія з утилізації відходів як вторинної сировини "Укрекокомресурси", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Харнеткам" про визнання недійсним договору оренди б/н від 01.11.2002 року та договору б/н від 28.05.2003 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2007 року (суддя Дюкарева С.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, їх недоведеність, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи , перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, перевіривши надану в рішенні суду їх юридичну оцінку, розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

01 листопада 2002 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди б/н , згідно з умовами якого відповідач передав , а позивач прийняв у строкове платне користування приміщення площею 137 кв.м.,що знаходиться за адресою : м.Харків, пров. Монгольський ,6 для використання під офіс. За актом приймання-передачі від 01 листопада 2002 року приміщення було передано позивачеві.

28 травня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н оренди виробничих приміщень , згідно з умовами якого відповідач передав , а позивач прийняв у строкове платне користування виробничі приміщення загальною площею 1100 кв.м, що знаходиться за адресою : м. Харків, пров. Монгольський ,6. Відповідно до п.1.1 договору приміщення , що орендуються складаються зі складського приміщення площею 750 кв.м. ( ангар), стан якого задовільний та складського приміщення ( біля котельної) площею 264 кв.м. , яке потребує капітального ремонту. За актом приймання-передачі приміщення були передані в користування позивачеві .

Обґрунтовуючи свою позовну заяву та апеляційну скаргу , позивач зазначає , що вищезазначені договори оренди були укладені з порушенням ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»( далі по тексту Закон). Як то встановлено п.4 ст. 1 Закону оренда майна інших форм власності регулюється положенням цього Закону , якщо орендарями є державні підприємства , в тому числі Українське державне підприємство поштового зв*язку «Укрпошта». Відповідно до довідки головного міжрегіонального управління статистики у м. Києві № 10527/04; Свідоцтва про державну реєстрацію від 01.07.1998 року, Статуту Державної компанії з утилізації відходів як вторинної сировини ( п.3.1), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2002 року № 1393, позивач є державним підприємством , підпорядкованим Кабінетові Міністрів України. А тому , на думку апелянта , договори оренди мають відповідати приписам Закону та мати всі істотні умови , передбачені статтею 10 цього Закону.

Зокрема , ДК «Укрекокомресурси»вважає , що у спірних договорах оренди відсутній склад і вартість майна ; не визначено порядок використання амортизаційних відрахувань; не визначено порядок відновлення орендованого майна ; не обумовлено страхування орендованого майна ; не визначено обов*язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки. З цих підстав апелянт вважає , що дані договори не відповідають п. 10 Закону , ст. 153 ЦК УРСР, а тому на підставі ст.. 48 ЦК УРСР, ч.1 ст. 203 ЦКУ та ч.1 ст. 215 ЦКУ мають бути визнані недійсними.

Проте з такими доводами апелянта колегія суддів не може погодитись.

Так, відповідно ст. 48 ЦК УРСР недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону . Згідно зі статтею 203 ЦК України ( 435-15 ) до загальних вимог,додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема є те,що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені,зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України ( 435-15 ).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правовідносини в частині регулювання відносин з оренди , де орендарем є державне підприємство підпадають під дію Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ( 2269-12 ).

Відповідно ст. 630 ЦК України ( 435-15 ) договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту.

Отже, договір оренди може вважатися укладеним лише за наявності у ньому передбачених частиною першою статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ( 2269-12 ) істотних умов, до яких віднесені об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), термін, на який укладається договір оренди, орендна плата з урахуванням її індексації, порядок

використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна та умови його повернення, виконання зобов'язань, відповідальність сторін, страхування орендарем взятого ним в оренду майна, обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Згідно з частиною другою статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ( 2269-12 ) за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені і інші умови.

Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2001 р. N 150 ( 150-2001-п ) "Про затвердження Порядку видачі органами державного пожежного нагляду дозволу на початок роботи підприємств та оренду приміщень", яким регулюється видача органами державного пожежного нагляду дозволу на початок роботи новостворених підприємств, введення в експлуатацію нових і реконструйованих виробничих, житлових та інших об'єктів, впровадження нових технологій, передачу у виробництво зразків нових пожежно-небезпечних машин, механізмів, устаткування та продукції, оренду будь-яких приміщень, дія якого поширюється на підприємства, установи, організації незалежно від форми власності та громадян, до об'єктів, на які має бути виданий відповідний дозвіл віднесені й об'єкти з масовим перебуванням людей - будинки дитячих дошкільних, навчальних, культурно-видовищних і культових закладів, закладів дозвілля, лікувально-профілактичних закладів із стаціонарними відділеннями, закладів відпочинку та туризму, будинків-інтернатів загального та спеціального типу, готелів, санаторіїв та криті спортивні споруди, ринки, а також інші аналогічні за призначенням об'єкти з постійним або тимчасовим перебуванням у них від 50 та більше осіб.

Проте, відповідно п. 11 Порядку ( 150-2001-п ) Дозвіл не оформлюється у разі прийняття в експлуатацію об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту державною комісією, утвореною в установленому порядку. Згідно із п. 11-1 Порядку орендар може розпочати господарську діяльність за декларативним принципом у разі укладення договору страхування цивільної відповідальності перед третіми особами стосовно відшкодування наслідків можливої шкоди.

Відповідно умов договору об'єкт оренди не віднесений до об'єктів масового перебування людей у зв*язку з чим не потребується відповідно до норм діючого законодавства забезпечення пожежної безпеки такого об'єкту.

Орендна плата встановлена спірними договорами та сплачувалася позивачем . Відсутність доказів щодо проведення до укладення договорів оренди експертної оцінки вартості спірних приміщень не може слугувати , на думку судової колегії, підставою для визнання договорів недійсними , оскільки в момент укладення договору сторони дійшли згоди з тих умов , які вважали необхідними для орендних правовідносин і застосовували ці умови , як звичай ділового обороту.

Щодо не визначення в спірних договорах порядку використання амортизаційних відрахувань , то слід зазначити , що зміни до ст. 23 Закону , що стосуються амортизаційних відрахувань внесені Законом № 1905-ІУ (1905-15) від 29.06.2004 року , тобто після укладення спірних договорів.

Пропозицій щодо внесення змін до договорів оренди позивачем не надавались.

Окрім того колегія суддів зазначає, що згідно ст. 638 ЦК України ( 435-15 ), договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ( 2269-12 ) передбачено, що договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Колегія суддів вважає, що спірний договір є дійсним, оскільки саме на підставі укладеного договору між сторонами виникли цивільні правовідносини і позивач користувався цим приміщенням .

Підписання спірного договору свідчить про те, що при його укладенні між сторонами була досягнута згода по всім істотним умовам необхідним для договору оренди. Наявність чи відсутність в договорі істотних умов відноситься до питання порядку укладення договору і не може бути підставою для визнання недійсним договору оренди.

До того ж слід зазначити , що при зверненні позивача з позовами до відповідача про визнання права цивільного ( рішення господарського суду м.Києва по справам №№ 4/398 , 4/399 , а.с. 38-48) позивачем не ставилось питання про визнання цих договорів неукладеними.

З огляду на вищевикладене , підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги , колегія суддів не вбачає.

Керуючись,ст.ст.22,33,43,99,101,103-105 Господарського процесуального Кодексу України, судова колегія :

Постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення .

Рішення господарського суду Харківської області від 07.11.07року по справі № 44/348-07 залишити без змін.

Повний текст постанови виготовлений 08 лютого 2008 року .

Головуючий суддя Слюсарева Л.В.

Суддя Білоконь Н.Д.

Суддя Фоміна В.О.