ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 48/12

15.04.08

За позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Імпекс»

До                    Відкритого акціонерного товариства «Завод сантехнічних заготовок»

Про                    стягнення 547'972,81 грн.

Суддя Сулім В.В.

Секретар судового засідання Мисник Т.М.

Представники:

Від позивача:          не з"явився

Від відповідача:          не з"явився

06.03.2008р. у судовому засіданні оголошено перерву для виготовлення повного тексту рішення відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач 25.09.2007 р. звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача 547'972,81 грн. за несвоєчасну сплату останнім поставленого товару за договором № 05/05-2006 від 03.05.2006 р. (далі –Договір).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.10.2007 р. позовну заяву Позивача було повернуто без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2007 р. ухвала господарського суду міста Києва від 05.10.2007 р. скасована, матеріали позовної заяви повернуто до господарського суду міста Києва для подальшого розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2007 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 23.01.2008р. Справа розглядалась в судових засіданнях 23.01.2008 р., 05.02.2008 р., 19.02.2008 р.

28.01.2008р. Позивачем були уточнені позовні вимоги.

19.02.2008 р Позивач уточнив позовні вимоги повторно та просив суд стягнути з Відповідача 185?071,22 грн., з яких 156?249,50 грн. ? пеня, 28?821,72 грн. ? 3 % річних, а також припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача 362?901,59 грн. у зв’язку з відсутністю предмету спору в цій частині, оскільки Відповідачем було сплачено суму основної заборгованості за договором.

Відповідач відзив на позов не надав, в судових засіданнях проти позову заперечував, спираючись на пропущення Позивачем строків позовної давності.

Представник позивача проти застосування строків позовної давності заперечував, оскільки позивач звернувся до суду 01.10.2007р., тобто в межах встановленого спеціального річного строку позовної давності встановленого щодо стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобов’язань.

Розглянувши подані по справі документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги Позивача, об’єктивно оцінивши подані суду докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивач, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю „Метал Імплекс” (далі –Позивач) та Відкритим акціонерним товариством „Завод сантехнічних заготовок” (далі –Відповідач) був укладено Договір № 05/05-2006 від 03.05.2006р. (далі –Договір), за умовами якого Позивач зобов’язався передати у власність Відповідача товар, а останній зобов’язався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах визначених договором.

На виконання умов договору Позивач поставив на користь Відповідача відповідно до підписаних сторонами специфікацій товар на загальну суму 3?742?093,99 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи специфікаціями №3 від 14.12.2006р., №4 від 25.12.2006р., №6 від 26.12.2006р., № 7 від 27.12.2006р., №8 від 29.01.2007р., накладними №РН-0000087 від 21.12.2006р., №РН-0000091 від 27.12.2006р., №РН-0000001 від 24.01.2007р., №РН-0000005 від 31.01.2007р., №РН-0000004 від 31.01.2007р., №РН-00004/1 від 31.01.2007р., №РН-000006 від 08.02.2007р., №РН-0000009 від 13.02.2007р. та довіреностями.

Приймаючи до уваги, що Відповідачем здійснено повну оплату поставленого товару, що підтверджується матеріалами справи, провадження у справі в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 362?901,59 грн. відповідно до п.1-1 ст. 80 ГПК України підлягає припиненню у зв’язку з відсутністю предмету спору. При цьому судові витрати в цієї частині покладаються на Відповідача, оскільки погашення цієї частини боргу відбулося після звернення Позивача до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст. 530 цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до умов договору (п. 5.1.) порядок оплати поставленого товару мав бути здійсненний відповідно до складених до договору специфікацій, які є невід’ємними його частинами. Відповідними специфікаціями були встановлені строки оплати поставленого товару, що коливались від 10 до 20 днів за фактом відвантаження товару.

Строк оплати відповідача за отриманий товар по накладній №РН-0000087 від 21.12.2006р. сплинув 31.12.2006р., по накладній №РН-0000091 від 27.12.2006р. –06.01.2007р., по накладній №РН-0000001 від 24.01.2007р. –13.12.2007р., по накладній №РН-0000005 від 31.01.2007р. –20.02.2007р., по накладній №РН-0000004 від 31.01.2007р. - 20.02.2007р., по накладній №РН-00004/1 від 31.01.2007р. –20.02.2007р., по накладній №РН-000006 від 08.02.2007р. –28.02.2007р., по накладній №РН-0000009 від 13.02.2007р. –05.03.2007р.

Судом встановлено, що Відповідачем було повністю сплачено поставлений Позивачем товар, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями банківських виписок, які відображають перераховані Відповідачем суми грошових коштів однак з порушенням встановлених Договором строків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України визначає випадки настання правових наслідків, встановлених договором або законом, в разі порушення зобов'язання.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.3 Договору передбачена відповідальність за несвоєчасне виконання взятих на Відповідача грошових зобов’язань у вигляді пені, розмір якої склав подвійну облікову ставку НБУ від суми заборгованості за кожний день затримки оплати товару.

З огляду на зазначене, господарський суд приходить до висновку, що Відповідач, який в межах укладеного між сторонами Договору, несвоєчасно здійснив оплату поставленого на його користь товару, порушив покладені на нього договірні зобов’язання, у зв’язку з чим має відшкодувати Позивачу пеню та 3 % річних.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З урахуванням положень ст. ст. 230, 231, 232 ГК України суд вважає, що відносно 3% річних, які нараховані Позивачем за прострочення Відповідачем оплати товару, застосовуються загальний строк позовної давності у три роки, у зв’язку з тим, що за своєю правовою природою 3 % річних не є неустойкою (штрафом, пенею), та не є штрафною санкцією.

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, того, що позивач звернувся до господарського суду 01.10.2007р., суд вважає, що Позивачем при зверненні до суду з позовними вимогами щодо стягнення з Відповідача пені та 3 % річних строки, строки позовної давності були дотримані, зокрема скорочений - щодо пені та загальний щодо 3 % - річних.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлене законом або договором, припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перерахувавши суми пені та 3 відсотків річних суд погоджується з розрахунком позивача та вважає за необхідне задовольнити вимоги повністю та стягнути з відповідача пеню в розмірі 156249,50 грн. та 3 відсотків річних в розмірі 28821,72 грн.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати, пов’язані з розглядом справи, зокрема витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, сплати державного мита підлягають відшкодуванню за рахунок Відповідача.

Зважаючи, що суму основного боргу було сплачено позивачем після порушення провадження у справі, що є підставою припинення провадження в даній часині на підставі п. 1-1 ч. 12 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача державного мита сплаченого за позовну вимогу щодо стягнення основної заборгованості в розмірі 363485,13 грн.

Крім того, відповідно до п. 2 ст. 3 Декрету Кабінету міністрів України із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів ставки державного мита встановлюються в розмірах - 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами майнового характеру на загальну суми 547972,81 грн.

Судом встановлено, що позивачем державне мито сплачено у більшому обсязі ніж це передбачено законодавством, а саме останнім сплачено державне мито у розмірі 12171,44 грн. замість 5479,73 грн.

Відповідно до ст. 8 Декрету Кабінету міністрів України сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадках внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

На підставі викладеного та керуючись ст. 232 ГК України, ст. ст. 43, 44 - 49, 57, п.1-1 ч. 1 ст. 80, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути із Відкритого акціонерного товариства “Завод сантехнічних заготовок” (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 24, ) з будь-якого виявленого рахунку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Імплекс»(49051, м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 66/76, поштова адреса: 49000, м. Дніпропетровськ, а/с 37, ) 156?249 (сто п’ятдесят шість тисяч двісті сорок дев'ять) гривень 50 копійок –пені, 28?821 (двадцять вісім тисяч вісімсот двадцять одну) гривню 72 копійки ? 3 % річних, 5'479 (п’ять тисяч чотириста сімдесят дев'ять) гривень 73 копійок - державного мита та 118 (сто вісімнадцять) гривень 00 копійок витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині позовних вимог провадження припинити.

4.          Стягнути з державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Імплекс»(49051, м. Дніпропетровськ, вул. Косіора, 66/76, поштова адреса: 49000, м. Дніпропетровськ, а/с 37, ) зайво сплачене державне мито у розмірі 6691 (шість тисяч шістсот дев'яносто однієї) гривні 71 копійки.

5.          Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                     В.В. Сулім