ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 35/251

02.07.08

За позовом Комунального підприємства «Міський інформаційний центр»

до Товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку

«Експобанк»

про стягнення 15 074,61 грн. та зобов’язання вчинити дії

Суддя М.Є. Літвінова

Представники:

Від позивача: не з’явились;

Від відповідача: Разумов М.А. –предст. за довір. № 67 від 23.06.2008р. .

Рішення прийняте 02.07.2008р., на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв‘язку з оголошеною в судовому засіданні перервою з 25.06.2008р. по 02.07.2008р.

В судовому засіданні 02.07.2008р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, за згодою представника відповідача, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства «Міський інформаційний центр»до Товариства з обмеженою відповідальністю комерційного банку «Експобанк»про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 15 074,61 грн., а саме: пеню за розміщення спеціальної конструкції без отримання дозволу за Договором № 2400 від 16.04.2007р. за період з 16.04.2007р. по 19.06.2007р. в розмірі –497,66 грн.; витрати на проведення демонтажу спеціальної конструкції в розмірі –276,95 грн.; штраф за прострочення повернення місця за Договором № 2400 від 16.04.2007р. в розмірі –14 300,00 грн., зобов’язання відповідача повернути позивачеві на підставі акту прийому-передачі місце, що знаходиться у комунальній власності, за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 22 та стягнення судових витрат.

До позовної заяви позивачем було додане клопотання про розгляд справи без участі представника останнього.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2008р. було порушено провадження у справі №35/251, розгляд справи призначено на 21.05.2008 року.

В судовому засіданні 21.05.2008р. судом було повідомлено представнику відповідача про клопотання позивача щодо розгляду справи без участі представника останнього.

В судовому засіданні 21.05.2008р. представником відповідача був наданий суду відзив на позов з доданими до нього документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №35/251 від 21.05.2008р., на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 04.06.2008р.

У зв’язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. у відпустці, розгляд справи №35/251, призначеної до слухання 04.06.2008р., перенесено на 25.06.2008р.

24.06.2008р. через Відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача.

06.06.2008р. через Відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові суми, що знаходяться на рахунку ТОВ КБ «Експобанк», рухоме та нерухоме майно.

10.06.2008р. через Відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли уточнення (збільшення) позовних вимог відповідно до яких позивач просив суд стягнути з відповідача кошти у сумі 17574 грн. 61 коп., з яких 497 грн. 66 коп., 276 грн. 95 коп. –витрат на проведення демонтажу спеціальної конструкції у розмірі –276 грн. 95 коп., 16800 грн. 00 коп. –штраф за прострочення повернення місця за Договором №2400 від 16.04.07р., а також зобов’язати відповідача повернути позивачеві на підставі акту прийому –передачі місце, яке знаходиться у комунальній власності, для розміщення спеціальних конструкцій за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 22.

В судовому засіданні 25.06.2008р. судом було надано вказані документи для ознайомлення представнику відповідача.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову та заяви про забезпечення позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість останніх.

Дослідивши матеріали справи, судом було вирішено відмовити позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову, як безпідставної та необґрунтованої, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Відповідно до п.3 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/611 від 23.08.94р. умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження вищезазначеного.

Крім того, слід звернути увагу, що ч.1 ст.67 Господарського процесуального кодексу України, не передбачено застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту одночасно і на майно і на грошові кошти відповідача.

Судом було оголошено про закінчення розгляду справи по суті, та оголошено перерву до 02.07.2008р., для дослідження матеріалів справи та прийняття рішення у справі та виготовлення його повного тексту.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2007 року між Комунальним підприємством «Міський інформаційний центр»(надалі –позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Експобанк»(надалі відповідач) було укладено договір №2400 про надання в користування місць, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій (надалі Договір).

Відповідно до умов Договору (п.1.1) КП надає «Користувачу»в користування місця, які перебувають у комунальній власності, для розташування спеціальних конструкцій, згідно Додатку №1, який є невід’ємною частиною Договору.

Під користуванням сторони розуміють тимчасове платне використання розповсюджувачем зовнішньої реклами (користувачем) місць, які перебувають у комунальній власності з метою:

а) встановлення на них спеціальних конструкцій, які знаходиться у користувача на законних підставах, та їх використання у формах, не заборонених чинним законодавством, для розміщення зовнішньої реклами;

б) обслуговування спеціальних конструкцій (підтримання в належному стані, наклеювання рекламоносіїв тощо).

Місця передаються користувачу згідно акту прийому–передачі строком: з 16 квітня 2007р. по 30 червня 2007р. (п.1.4. Договору).

Обґрунтовуючи позовні вимог позивач зазначив наступне.

30 червня 2007 року Договір №2400 від 16.04.2007р. припинив свою дію.

Проте, відповідачем було встановлено спеціальну конструкцію на місці, переданому в користування, що підтверджується актом встановлення спеціальної конструкції для розміщення зовнішньої реклами від 12.10.2006р. та п.4.4. Договору.

А дозвіл на розміщення зовнішньої реклами відповідачем було отримано лише 20 червня 2007 року відповідно до рішення виконавчого комітету ХМР від 20.06.07р. 589 «Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами».

Таким чином, як стверджує позивач, відповідачем було порушено вимоги п.3.4.2. та п.3.4. Договору щодо не розміщення спеціальних конструкцій на місцях, переданих у користування, до отримання дозволу на розміщення зовнішньої реклами у встановленому порядку.

В зв’язку з наведеним позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 497 грн. 66 коп. за розміщення спеціальної конструкції без отримання дозволу.

Крім того, на виконання рішення виконкому Харківської міської ради від 06.06.2007 року №516 «Про демонтаж рекламних конструкцій»та на підставі Наказу начальника департаменту зовнішньої реклами КП «МІЦ»«Про проведення демонтажу спеціальних конструкцій»від 12 червня 2007 року №114, спеціальну конструкцію –щит стаціонарний (1,20х1,80х2), за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 22 було демонтовано позивачем 27 липня 2007р., в результаті чого останнім понесені збитки в розмірі 276 грн. 95 коп., про що свідчить акт проведення демонтажу спеціальних конструкцій, рахунок –фактура №СФД – 000089 від 14.04.2008р., розрахунок витрат на проведення демонтажу, кошторис та калькуляція витрат.

Крім того, п.5.1. Договору, передбачений обов’язок відповідача протягом 3 –х днів після припинення дії Договору передати місця, надані у користування, позивачу. Проте, дана вимога відповідачем виконана не була.

Відповідно до п. 6.2. Договору у разі прострочення повернення місць, наданих у користування, користувач сплачує штраф у розмірі 50 грн. за кожний день затримки повернення місця.

Таким чином, на підставі наведеного положення Договору, позивачем нараховано штраф в розмірі 14 300 грн. 00 коп.

В ході розгляду справи позивачем було подано заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог відповідно до яких позивач просив суд стягнути з відповідача кошти у сумі 17 574 грн. 61 коп., з яких 497 грн. 66 коп., 276 грн. 95 коп. – витрат на проведення демонтажу спеціальної конструкції у розмірі –276 грн. 95 коп., 16800 грн. 00 коп. –штраф за прострочення повернення місця за Договором №2400 від 16.04.07р., а також зобов’язати відповідача повернути позивачеві на підставі акту прийому –передачі місце, яке знаходиться у комунальній власності, для розміщення спеціальних конструкцій за адресою: м. Харків, вул. Космічна,22.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість останнього.

У відзиві на позов відповідач посилався на наступне.

Вимога позивача, щодо стягнення з відповідача пені, на думку останнього безпідставною, оскільки чинне законодавство України передбачає застування такого виду штрафної санкції як пеня лише за невиконання або неналежне виконання грошового зобов’язання.

Щодо стягнення з ВАТ «КБ «Експобанк»втрат на демонтаж спеціальної конструкції, то відповідач зазначив таке.

У відповідності до п.2.4 «Порядку демонтажу, обліку та зберігання спеціальних конструкцій»Додаток №5 до Рішення Харківського міськвиконкому №977 від 20.10.2004р., демонтаж спеціальних конструкцій здійснюється КП «МІЦ»після направлення розповсюджувачу зовнішньої реклами повідомлення з вимогою:

а) про належне виконання договірних зобов’язань;

б) про звільнення місця, що зайняте без згоди власника або особи, уповноваженої на надання цих місць у користування.

Згідно п.3.2.7. Договору, КП «МІЦ»зобов’язаний письмово повідомити Банк (не менш як за 5 робочих днів) про проведення демонтажу його спеціальної конструкції.

Отже, позивач в порушення вимог Порядку та Договору, не надіслав Банку письмового повідомлення про демонтаж спеціальної конструкції, хоча як вбачається з позовної заяви, рекламний щит було демонтовано позивачем ще 27 липня 2007р.

Крім того, відповідач зазначив, що 10.01.2008р. між сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків у відповідності до якого заборгованість у відповідача за Договором №2400 від 16.04.2007р. щодо оплати робіт по демонтажу спеціальної конструкції відсутня.

Також, відповідач звернув увагу суду на те, що позивач здійснив демонтаж спеціальної конструкції на підставі рішення виконкому Харківської міської ради від 06.06.2007р. №516 «Про демонтаж рекламних конструкцій» та Наказу начальника департаменту зовнішньої реклами від 12.06.2007р., хоча Договір діяв до 30.06.2007р.

Щодо стягнення з відповідача штрафу за прострочення повернення місця, наданого в користування, відповідач вважає, що оскільки позивач самостійно провів демонтаж спеціальних конструкцій та фактично відібрав місце і передав у користування іншій особі, то вимоги щодо стягнення вище значеного штрафу у розмірі 50 грн. за кожен день затримки повернення місця є безпідставними.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов’язковими відповідно до актів цивільного законодавства (п.1 ст.628 Цивільного кодексу України).

Договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Правопорушення як дія чи бездіяльність має єдину ознаку, якою є протиправність. Крім того, правопорушенню притаманні ознаки вини.

Відповідно до ст.614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних заходів від неї заходів щодо належного виконання зобов’язання.

Відсутність вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем 20 червня 2007 року на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №589 «Про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами»було отримано Дозвіл №11880 на розміщення спеціальної конструкції за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 22.

Крім того, слід звернути увагу, що позивачем було здійснено демонтаж спеціальних конструкцій, 27.07.2007р., тобто під час дії вищевказаного Дозволу.

Також, відповідачем на підтвердження виконання зобов’язань за договором, було надано акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.01.2008р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем вживались необхідні заходи, щодо належного виконання зобов’язання.

В своїх посиланнях позивач вказує, на те, що відповідачем було прострочено повернення місць, наданих у користування, в зв’язку з чим, останній зобов’язаний сплатити штраф у розмірі 50 грн. за кожний день затримки повернення місць.

Позивачем здійснено нарахування штрафу в розмірі 16 800,00 грн. за період з липня 2007р. по червень 2008р.

Суд вважає, вказані нарахування безпідставними, оскільки позивачем не було надано доказів на підтвердження фактичного користування відповідачем місцем для розташування спеціальних конструкцій, саме за вказаний період.

Також, позивач вказував на те, що демонтаж було здійснено останнім самостійно на підставі рішення Харківського виконкому від 06.06.2007р. та наказу начальника департаменту зовнішньої реклами від 12.06.2007р., а отже позивачем було самостійно вилучено спірне місце з користування відповідача.

Щодо стягнення суми збитків в розмірі 276 грн. 95 коп. понесених в результаті здійснення демонтажу спеціальної конструкції, слід вказати наступне.

У відповідності до ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між протиправними діями особи, самою шкодою та наявністю вини (умислу або необережності).

Відсутність причинного зв'язку як складової цивільного правопорушення робить неможливою відповідальність відповідача.

Позивачем не було надано належних доказів на підтвердження того, що саме внаслідок протиправних дій або бездіяльності відповідача, було здійснено демонтаж вказаної конструкції.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не були надані суду докази на підтвердження викладеного в позові.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 497,66 грн. –пені, 276,95 грн. –збитків, 16 800,00 грн. –штрафу за прострочення повернення місця за Договором, є не обґрунтованими, документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя М.Є. Літвінова

Дата підписання повного

тексту рішення: 16.07.2008р.