ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"18" березня 2008 р.

справа № 20-5/100-2/564

За позовом комунального підприємства „Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради

(99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 2)

до відповідача відкритого акціонерного товариства „Мусон”

(99053 м. Севастополь, вул. Вакуленчука, 29)

про спонукання до укладання договору

та зустрічним позовом відкритого акціонерного товариства „Мусон”

до комунального підприємства „Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради

про визнання договору укладеним

Суддя Шевчук Н.Г.

Представники сторін:

позивача – Іванов П.П., довіреність № 166/ю від 08.01.2008;

відповідача –Єфремова Л.О., довіреність № 11074/285 від 05.10.2006.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство „Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради (далі –КП «Севтепроенерго»СМР) звернулось до суду з позовною заявою до відкритого акціонерного товариства „Мусон” (далі –ВАТ „Мусон”) про спонукання до укладення договору купівлі-продажу теплової енергії № 1157/у/о від 30.01.2007 з протоколом узгодження розбіжностей у редакції позивача на умовах, викладених у проекті договору і протоколі узгодження розбіжностей.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує ухиленням відповідача від укладення договору купівлі-продажу теплової енергії № 1157/у/о від 30.01.2007 після встановлення вузлу обліку теплової енергії.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, мотивуючи свої заперечення тим, що проект договору запропонований позивачем не відповідає вимогам діючого законодавства України (т. 1 арк. 21-26).

У процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просить суд зобов’язати відповідача укласти договір купівлі-продажу теплової енергії № 1157/у/о від 30.01.2007 з КП „Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради з викладенням пункту 6.1 у редакції позивача (т.1 арк. 110-111).

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 06.08.2007, яке залишене без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.09.2007, по справі № 20-5/100 позов задоволений повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2007 касаційна скарга відкритого акціонерного товариства „Мусон” задоволена частково, постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.09.2007 та рішення господарського суду міста Севастополя від 06.08.2007 у справі № 20-5/100 скасовані, справа направлена на новий розгляд до господарського суду міста Севастополя.

Ухвалою суду від 18.12.2007 справа прийнята до провадження суддею Шевчук Н.Г.

05.03.2008 відповідач звернувся до господарського суду із зустрічним позовом до комунального підприємства „Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради про визнання договору купівлі-продажу теплової енергії № 1157/у/о від 30.01.2007 укладеним з урахуванням протоколу розбіжностей у редакції ВАТ „Мусон”.

КП „Севтеплоенерго” СМР у відзиві на зустрічну позовну заяву проти позовних вимог заперечує з посиланням на повну відповідність укладеного договору діючому законодавству та типовому договору, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2005 № 630.

18.03.2008 позивач у порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України подав заяву про зміну предмету позову та просить визнати договір купівлі-продажу теплової енергії при наявності вузла обліку № 1157/у/о від 30.01.2007 укладеним між КП „Севтеплоенерго” СМР та ВАТ „Мусон” у редакції КП „Севтеплоенерго” СМР (вх. № 5054 від 18.03.2008).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін суд -

встановив:

19.01.2007 відповідач здійснив встановлення вузла обліку теплової енергії, що призвело до необхідності укладення нового договору на постачання теплової енергії.

Позивач за вих. № 581 від 20.02.2007 направив на адресу відповідача проект договору № 1157/у/о від 30.01.2007.

Відповідач за вих. № 00-67 від 07.03.2007 направив на адресу позивача протокол розбіжностей, в якому виклав деякі пункти договору у своїй редакції.

У процесі розгляду справи між сторонами неврегульованим залишився підпункт 3 пункту 6.1 договору № 1157/у/о від 30.01.2007, яким передбачається, що відповідач нене відповідальність відповідно до діючого законодавства і цього договору за зрив пломб, встановлених позивачем на системах теплопостачання шляхом уплати штрафу у розмірі 10-ти кратної вартості теплової енергії, яка спожита такими системами з моменту останньої перевірки.

Відповідач у зустрічному позові просить суд виключити підпункт 3 пункту 6.1 договору на підставі того, що застосування постачальником теплової енергії таких штрафних санкцій Закон України „Про теплопостачання” не передбачає.

Статтею 31 Закону України „Про теплопостачання” (далі - Закон) встановлено, що уповноважені органи застосовують до суб'єктів господарювання - юридичних осіб штрафні санкції за водорозбір з систем опалення через крани та інші пристрої; самовільне підключення до систем опалення без укладання договору купівлі-продажу теплової енергії; роботу з пошкодженими пломбами на приладах комерційного обліку теплової енергії або їх роботу з простроченим строком метрологічної повірки - у розмірі до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 8 частини першої статті 31 Закону).

Відповідальність за порушення інших вимог цього Закону, у тому числі за порушення безперебійного постачання теплової енергії, не пов'язане з дією обставин непереборної сили, що завдало споживачу матеріальних збитків при виконанні ним договірних зобов'язань, визначається згідно із законом.

Справи про накладання штрафів за порушення, визначені цією статтею, розглядаються органами державного нагляду (інспекціями) та Національною комісією регулювання електроенергетики України в межах їх компетенції.

Суми штрафів, що накладаються органами державного нагляду та Національною комісією регулювання електроенергетики України, перераховуються до Державного бюджету України.

Таким чином, позивач відповідно до діючого законодавства не наділений повноваженнями щодо накладання штрафних санкцій за порушення у сфері теплопостачання.

Позивач відповідно до статті 1 Закону є теплопостачальною організацією - суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Згідно статті 25 Закону теплопостачальна організації має право:

- укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами;

- на відшкодування збитків у разі наявності порушень у роботі теплового обладнання споживача, що призвели до перебоїв у технологічному процесі теплопостачання;

- обмежувати або припиняти постачання теплової енергії споживачам після письмового попередження, надісланого не пізніше ніж за три робочі дні, в разі заборгованості за спожиту теплову енергію в порядку, встановленому законодавством;

- обмежувати або припиняти постачання теплової енергії споживачам у разі виникнення обставин непереборної сили, передбачених у договорі;

- видавати дозволи та технічні умови на підключення споживачів до розподільчих теплових мереж;

- отримувати від споживачів авансовий платіж;

- безперешкодного доступу до теплового обладнання та приладів комерційного обліку, що належать споживачу.

Теплопостачальна організації зобов'язана:

- при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством;

- забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів;

- здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року N 630 затверджений Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до пункту 20 вказаного типового договору споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором за:

1) недотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг;

2) несвоєчасне внесення платежів за послуги - шляхом сплати пені;

3) втручання у роботу засобів обліку води і теплової енергії;

4) порушення зобов'язань, встановлених договором або законодавством.

Посилання КП „Севтеплоенерго” СМР на те, що він у підпункті 3 пункту 6.1 Договору конкретизував пункт 20-3 Типового договору судом не приймається до уваги у зв’язку з відсутністю доказів правомірності встановлення відповідальності відповідача за зрив пломб, встановлених позивачем на системах теплопостачання саме у формі оплати штрафу у розмірі 10-ти кратної вартості теплової енергії, яка спожита такою системою з моменту останньої перевірки.

Враховуючи викладене позовні вимоги за зустрічним позовом, відповідно до якого відповідач просить договір купівлі-продажу теплової енергії № 1157/у/о від 30.01.2007 між комунальним підприємством „Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради та відкритим акціонерним товариством „Мусон” вважати укладеним з урахуванням протоколу розбіжностей у редакції ВАТ „Мусон”, тобто, за виключенням підпункту 3 пункту 6.1, визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 187 Господарського кодексу України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 49, 82, 84-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

1.          У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2.          Зустрічний позов задовольнити.

3.          Вважати договір купівлі-продажу теплової енергії при наявності вузла обліку № 1157/У/О від 30.01.2007 укладеним між комунальним підприємством „Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради та відкритим акціонерним товариством „Мусон” з урахуванням протоколу розбіжностей у редакції ВАТ „Мусон”.

4.          Стягнути з комунального підприємства „Севтеплоенерго” Севастопольської міської Ради (99011 м. Севастополь, вул. Павліченко, 2, код у ЕДРПОУ 03358357) на користь відкритого акціонерного товариства „Мусон” (99053 м. Севастополь, вул. Вакуленчука, 29, код у ) витрати по сплаті державного мита у сумі 85 грн. 00 коп. (вісімдесят п’ять грн. 00 коп.), витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп. (сто вісімнадцять грн. 00 коп.).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Н.Г.Шевчук

Рішення оформлено відповідно до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України і підписано 24.03.2008.