ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.08 Справа № 21/312/07

Суддя

За позовом –Товариства з обмеженою відповідальністю “Роменський завод продовольчих товарів” (42000, Сумська область, м.Ромни, вул. Пролетарської солідарності, б.53)

до відповідача –Приватного підприємства “Солодощі” (69050, м.Запоріжжя, вул. Космічна, б.119; код за ; ліквідатор Лясковець О.В.- поштова адреса: 69006, м.Запоріжжя, а/с 3398)

про стягнення 50762 грн. 21 коп.

суддя Черкаський В.І.

За участю представників сторін:

від позивача –Ромась С.М., довір. № 19 від 14.01.2008 року;

від відповідача –Лясковець О.В. - ліквідатор

ВСТАНОВИВ

Ухвалою від 16.12.2007 року порушено провадження у справі № 21/312/07, призначено судове засідання по справі на 16.01.2008 року.

11.12.2007 року Товариством з обмеженою відповідальністю “Роменський завод продовольчих товарів” подана позовна заява про стягнення з Приватного підприємства “Солодощі” суми 49359.79 грн. основного боргу за поставлений товар згідно договору № 1 від 02.01.2006 року, пені у сумі 1402.42 грн. Просить позов задовольнити.

На підставі ст.85 ГПК України в судовому засіданні 16.01.2008 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи і заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

02.01.2006 року між сторонами укладений договір поставки товару № 1 (далі-Договір). У відповідності із п.1.1., 1.2., 1.3. Договору продавець (позивач) зобов’язаний виготовляти та передавати у власність покупцю певний товар, а покупець (відповідач) –приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору. Предметом поставки є кондитерські вироби. Попередньо погоджені сторонами асортимент, кількість, ціна і загальна сума товарів, які поставляються покупцю, вказуються в товарних накладних. Додатковою угодою № 1 від 11.06.2007 року викладено в новій редакції п.6.1. Договору, відповідно до якого розрахунки за неоплачену поставлену продукцію проводяться покупцем шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця коштів, які повинні надійти на нього не пізніше 21 календарного дня з моменту отримання продукції або готівкою в той же термін безпосередньо в касу продавця.

У відповідності із ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання Договору Товариство з обмеженою відповідальністю “Роменський завод продовольчих товарів” на підставі транспортних накладних відпустило відповідачеві продукції на суму 49367 грн. 99 коп. Проте в порушення п. 6.1. Договору Приватне підприємство “Солодощі” не сплатило повністю отриманий товар. На момент порушення провадження у справі № 21/312/07 та станом на 16.01.2008 року заборгованість відповідача перед позивачем, що виникла на підставі Договору, становить 49359.79 грн.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідач не виконав свої обов'язки, порушуючи умови договору поставки товару № 1 від 02.01.2006 року, вимоги ст. 193 Господарського кодексу України. Таким чином, вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі -у сумі 49359.79 грн.

У відповідності із ч.ч.1,3 ст. 549, ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.9.2. Договору у випадку несвоєчасної або неповної оплати товару в термін, передбачений в пункті 6.1 Договору, покупець зобов’язаний відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України сплатити пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу (але не більше розміру, встановленого законодавством). Нарахування пені здійснюється незалежно від строку на який буде прострочено виконання зобов’язання, і припиняється лише в момент повного виконання покупцем зобов’язання. Відповідно до ст.3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарським судом встановлено, що позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період 01.06.2007 року - 04.12.2007 року на суму 1402 грн. 42 коп. При цьому суд з’ясував, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 05.11.2007 року порушено провадження у справі № 21/280/07 про банкрутство Приватного підприємства “Солодощі”.

У відповідності із ч.4 ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Таким чином, позивачем неправомірно обрано період для нарахування пені, який повинен в даному випадку становити: 01.06.2007 року - 04.11.2007 року. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ТОВ “Роменський завод продовольчих товарів” пеню у сумі 774 грн. 94 коп.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача суму 507 грн. 62 коп. витрат на державне мито, суму 65 грн. 20 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства “Солодощі” (69050, м.Запоріжжя, вул. Космічна, б.119; код за , рр № 1 в АБ “АвтоЗАЗбанк”, м.Запоріжжя МФО 313407) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Роменський завод продовольчих товарів” (42000, Сумська область, м.Ромни, вул. Пролетарської солідарності, б.53; код за , р/р № 6800 в АКІБ “УкрСибБанк”, м.Харків, МФО 351005) суму 49359 грн. 79 коп. основного боргу, суму 774 грн. 94 коп. пені, суму 507 грн. 62 коп. витрат на державне мито, суму 65 грн. 20 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя                                                                                  В.І.Черкаський

(рішення оформлено і підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України - 17.01.2008 року)