ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2008

Справа №2-7/8319-2008

За позовом Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» (98100, м. Феодосія, вул. Земська, 8, ідентифікаційний код 03348086)

До відповідача Відкритого акціонерного товариства «Лаванда» (98100, м. Феодосія, вул. Бойова, 14, ідентифікаційний код 00307271)

Про стягнення 30 377,01 грн.

Суддя І. І. Дворний

представники:

Від позивача – Спірідонова І. М., предст., дов. №551 від 26.03.2008 р.

Від відповідача - не з’явився.

Суть справи: Кримське республіканське підприємство «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» звернулось до Господарського суду АР Крим з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Лаванда» про стягнення 30 377,01 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами договору №289/03 від 05.03.2003 р. в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг з водопостачання та водовідведення, у зв’язку з чим заборгованість Відкритого акціонерного товариства «Лаванда» перед КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» за період з 01.05.2006 р. по 01.06.2008 р. складає 23 428,11 грн. та в добровільному порядку до часу звернення позивача до суду не погашена. Крім того, у зв’язку з порушенням виконання грошового зобов’язання, позивач просить стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Лаванда» 5890,24 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 856,47 грн.

Відповідач проти позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін – це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

05.03.2003 р. між Виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосія (правонаступником якого є позивач у справі, Водоканал) та Відкритим акціонерним товариством «Лаванда» (Абонент) був укладений договір №289/03 на відпуск води з комунального водопроводу та приймання стоків в комунальну каналізацію, пунктом 1 якого передбачено, що Водоканал приймає на себе водопостачання Абонента питною водою до місця приєднання останнього до міського водопроводу, приймання та очищення стоків від Абонента в міський каналізаційний колектор в обсязі не менше фактичного забору води та приймання стоків попереднього року на місцях мереж об’єктів Абонента.

Відповідно до пункту 3 Договору Абоненти самостійно здійснюють щомісячні платежі згідно виставленого рахунку в строк до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

В пункті 17 Договору сторони передбачили, що цей договір укладається строком до 31 грудня 2004 року, вступає в силу з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не надійде заяви однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Сторони не представили суду доказів розірвання договору або зміни його умов, у той час як згідно з приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством для доведення фактів такого роду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент розгляду справи договір продовжує діяти.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог вказаного Договору позивачем надавалися послуги з водопостачання та водовідведення, на оплату яких щомісяця виставлялись відповідні рахунки із зазначенням обсягу наданих послуг, тарифів та загальної суми, що підлягає сплаті. Тарифи на послуги були затверджені відповідними рішеннями Феодосійської міської ради, примірники яких наявні в матеріалах справи.

Однак, оплата вартості наданих послуг здійснювалася позивачем несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості Відкритого акціонерного товариства «Лаванда» перед КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» за період з 01.05.2006 р. по 01.06.2008 р. у сумі 23 428,11 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідач, всупереч вимогам статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не представив суду доказів оплати заборгованості у розмірі 23 428,11 грн. Посилання відповідача на невідповідність розміру заборгованості фактичним обставинам справи не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідні платіжні документи відповідачем надані не були.

При таких обставинах матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем обов’язків за договором №289/03 від 05.03.2003 р. в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг, через що вимоги КРП «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» щодо стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Лаванда» заборгованості у сумі 23 428,11 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з Відкритого акціонерного товариства «Лаванда» 5890,24 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 856,47 грн.

Так, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що суми інфляційних втрат та 3% річних розраховані позивачем правомірно, через що підлягають стягненню з відповідача.

Суд вважає непереконливими посилання відповідача на те, що оскільки умовами договору була встановлена процентна ставка пені, то річні не підлягаються стягненню. Так, суд зазначає, що річні, можливість стягнення яких передбачена статтею 625 ЦК України, та пеня, яка є різновидом неустойки, є різними видами відповідальності за порушення виконання зобов’язання, які можуть стягуватися одночасно.

У той же час, суд звертає увагу на те, що при арифметичному складанні суми заборгованості, пені та інфляційних втрат, загальна ціна позову дорівнює 30 174,82 грн., а не 30 377,01 грн., як зазначено в позові. Вказані розбіжності виникли внаслідок того, що в описовій частині позову Кримським республіканським підприємством «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» викладені посилання на обов’язок відповідача сплатити пеню у сумі 202,19 грн., вимога щодо відшкодування якої в прохальній частині заявлена не була. Таким чином, приймаючи до уваги те, що у суду відсутня можливість виходу за межі позовних вимог без клопотання сторони про це, стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів у загальному розмірі 30 174,82 грн.

За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд покладає на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Лаванда» (98100, м. Феодосія, вул. Бойова, 14, ідентифікаційний код 00307271) на користь Кримського республіканського підприємства «Виробниче підприємство водопровідно-каналізаційного господарства м. Феодосії» (98100, м. Феодосія, вул. Земська, 8, ідентифікаційний код 03348086) суму заборгованості у розмірі 23 428,11 грн., 5 890,24 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 856,47 грн., 301,75 грн. державного мита та 117,21 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.