ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2008 р.

№ 43/384-24/235

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.,

розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедіа-Київ", м. Київ,

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2007

зі справи № 43/384-24/235

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Видавнича група "Експрес" (далі –Видавнича група), с. Рясна-Руська Яворівського району Львівської області,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедіа-Київ" (далі – Товариство)

про стягнення 79 499,63 грн.,

за участю представників сторін:

позивача –Нички Ю.В.,

відповідача –Зайцева М.М.,

ВСТАНОВИВ:

Видавнича група звернулася до господарського суду міста Києва з позовом (з урахуванням подальших змін та доповнень позовних вимог) про стягнення з Товариства 79 499,63 грн. основного боргу, 5 053,74 грн. пені, 3 447,59 грн. втрат від інфляції та 3 % річних у сумі 842,30 грн.

Справа неодноразово розглядалася господарськими судами.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.05.2007 (суддя Смілянець В.В.) у позові відмовлено. Прийняте судове рішення мотивовано ненастанням строку виконання зобов’язань та відсутністю належних доказів виконання договірних зобов’язань позивачем.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2007 (колегія суддів у складі: Отрюх Б.В. –головуючий, судді Верховець А.А., Бондар С.В.) рішення господарського суду міста Києва скасовано та позов задоволено. Постанову апеляційного суду мотивовано невиконанням відповідачем зобов’язань з оплати одержаної продукції.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України та поясненнях до неї Товариство просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати через неправильне застосування ним норм матеріального і процесуального права та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Видавнича група подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про безпідставність її доводів.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим господарським судом встановлено, що:

- 25.06.2004 Товариством (замовник) та Видавничою групою (підрядник) укладено договір підряду № 04/06 (далі –Договір), відповідно до умов якого підрядник бере на себе зобов'язання з виконання робіт з виготовлення друкованої поліграфічної продукції (газети, журнали, брошури, буклети та інше) і надання пов'язаних з цим послуг згідно з поданими замовником листами-замовленнями та підписаними сторонами додатками, які становлять невід'ємну частину Договору і в яких зазначаються тираж, технічні умови, графіки чи строки виконання робіт, ціна, умови доставки, строки здійснення розрахунків та інші умови за згодою сторін;

- 03.12.2004 сторони підписали додаток № 5 до Договору, згідно з яким підрядник бере на себе зобов'язання з виконання робіт з виготовлення газети "Місто плюс передмістя" і надання пов'язаних з цим послуг, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконані роботи та надані послуги відповідно до Договору, поданого замовником листа-замовлення і згідно з умовами та строками, вказаними в цій додатковій угоді;

- відповідно до пункту 4 додатку № 5 до Договору відповідач мав здійснити 100%-ну оплату вартості замовлення за 1 календарний день до початку виготовлення продукції;

- Товариство просило позивача виготовити газету "Місто плюс передмістя" № 50 тиражем 549 300 примірників вартістю 0,1104 грн. (з ПДВ) за один, а всього на суму 40 128,35 грн., що підтверджується листом-замовленням від 27.12.2004 № 167 (т. 1, а.с. 14);

- 27.12.2004 позивач виставив відповідачеві рахунок № ВГ-0002610 на оплату виготовленої продукції на суму 40 128,35 грн.;

- рахунок позивача від 27.12.2004 № ВГ-0002610 на суму 40 128,35 грн. відповідачем не оплачено (т. 1, а.с. 16);

- 28.12.2004 позивач на підставі товарно-транспортної накладної № 02 ААШ 992426 через перевізника передав відповідачеві товар на загальну суму 40 128,35 грн. (т. 1, а.с. 18);

- позивачем не подано доказів звернення до відповідача з вимогою оплати поставленої за листом-замовленням від 27.12.2004 № 167 продукції після 28.12.2004;

- товариство з обмеженою відповідальністю "Український кур'єр" листом від 17.03.2005 № 2 повідомило Товариство, що замовлення від 15.03.2005 № 9 виконано неналежним чином (значна частина тиражу не відповідала вимогам якості, т. 1, а.с. 138);

- 15.02.2005 сторони підписали додаток № 6 до Договору, згідно з яким підрядник бере на себе зобов'язання з виконання робіт з виготовлення газети "Місто плюс передмістя" і надання пов'язаних з цим послуг, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконані роботи та надані послуги відповідно до Договору, поданого замовником листа-замовлення і згідно з умовами та строками, вказаними в цій додатковій угоді;

- відповідно до пункту 4 додатку № 6 до Договору відповідач мав здійснити 100 % оплату вартості замовлення на протязі 6 календарних днів від дати відвантаження виготовленої продукції;

- 15.03.2005 відповідач звернувся до позивача з листом-замовленням № 18 про виготовлення 596 400 примірників газети "Місто плюс передмістя" № 9 на загальну суму 77 651,28 грн. (ціна одного примірника 0,1302 грн. з ПДВ);

- відповідач отримав партію газети "Місто плюс передмістя" в кількості 250 100 примірників на загальну суму 33 163,26 грн. та 346 300 примірників на суму 45 919,38 грн., а всього на 79 082,64 грн., що підтверджується накладними від 16.03.2005 № 000150 та від 16.03.2005 № 000152 (т. 1, а.с. 25, 26);

- відповідач замовляв у позивача виготовлення продукції в кількості 596 400 примірників по 0,1302 грн. за кожний на загальну суму 77 651,28 грн., що підтверджується листом-замовленням від 15.03.2005 № 18 (т. 1, а.с. 21);

- позивачем не доведено, що саме на виконання листа-замовлення від 15.03.2005 № 18 відбулася передача відповідачу продукції на підставі накладних від 16.03.2005 № 000150 та від 16.03.2005 № 000152;

- в накладних від 16.03.2005 № 000150 та від 16.03.2005 № 000152 зазначено, що представник відповідача отримує товар за дорученням від 15.03.2005 № ЯИЧ 677656;

- довіреність від 01.03.2005 № ЯИЧ 677651 дійсна до 10.03.2005 та видана відповідачем представнику Лаврентьєвій Н.П. для отримання 598 800 примірників газети за замовленням від 01.03.2005 № 13, а не 596 400 примірників за замовленням від 15.03.2005 № 18 (т. 1, а.с. 24).

Апеляційним господарським судом додатково встановлено, що:

- на підставі листа-замовлення відповідача від 27.12.2004 № 167 позивач виготовив тираж газети "Місто плюс передмістя" № 50 на суму 40 128,35 грн.;

- 27.12.2004 позивач виставив відповідачеві рахунок № ВГ-0002610 на оплату виготовленої продукції на суму 40 128,35 грн., "відповідно до якого відповідач зобов'язувався оплатити замовлення протягом 7 календарних днів";

- на підставі листа-замовлення відповідача від 15.03.2005 № 18 позивач виготовив тираж газети "Місто плюс передмістя" № 9 на суму 79 082,64 грн.;

- 15.03.2005 позивач виставив відповідачеві рахунок № ВГ-0000324 на оплату виготовленої продукції на суму 79 082,64 грн., "відповідно до якого відповідач зобов'язувався оплатити замовлення протягом 7 календарних днів" (т. 1, а.с. 23);

- виготовлену продукцію передано відповідачеві, що підтверджується товарно-транспортними накладними від 28.12.2004 № 02 ААШ 992426, від 16.03.2005 № 000150, від 16.03.2005 № 000152 (т. 1, а.с. 25, 26);

- Товариство одержаний товар оплатило частково в сумі 39 082,64 грн.;

- пунктом 6.3.1 Договору за несвоєчасну оплату виконаних робіт передбачено сплату пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу;

- відповідно до поданого позивачем уточненого розрахунку заборгованість відповідача за Договором складається з основного боргу в сумі 79 499,63 грн., 5 053,74 грн. пені, 3 447,59 грн. втрат від інфляції та 3 % річних у сумі 842,30 грн.;

- відповідач прийняв товар від позивача без перевірки.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність правових підстав для примусового стягнення боргу.

Відповідно до частини першої статті 901 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 905 ЦК України встановлено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою та другою стаття 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі; замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, на відміну від місцевого господарського суду, встановивши факти виконання позивачем підрядних робіт, прийняття їх відповідачем та настання моменту оплати, дійшов правомірного висновку щодо необхідності задоволення позову.

Посилання заявника касаційної скарги на те, що додаток від 15.02.2004 № 6 до договору підряду від 25.06.2004 № 04/06 не міг бути підписаний за чотири місяці до підписання самого Договору, не може бути взято до уваги, оскільки попередніми судовими інстанціями встановлено, що Товариством та Видавничою групою укладено договір підряду від 25.06.2004 № 04/06 та додатки до нього від 03.12.2004 № 5 та від 15.02.2005 № 6.

Посилання скаржника на незаконний склад суду не може бути підставою для задоволення касаційної скарги, оскільки зміна складу судової колегії апеляційної інстанції відбулася у встановленому порядку згідно з розпорядженням заступника голови Київського апеляційного господарського суду (т. 2, а.с. 47).

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів отримання Товариством виготовленої продукції, настання строку її оплати, а також того, що позивач звертався до відповідача з вимогою оплатити вартість поставленої продукції не можуть бути підставою для задоволення вимог скаржника, оскільки касаційна інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Отже, постанова апеляційного господарського суду зі справи відповідає встановленим ним фактичним обставинам, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2007 зі справи № 43/384-24/235 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедіа-Київ" –без задоволення.

Суддя            В.Селіваненко

Суддя            І.Бенедисюк

Суддя                                                                                            Б.Львов