ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2008 р.

№ 25/277-08 (32/187-07)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ЗАТ “Банк Петрокоммерц-Україна”

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.07.2008

у справі

№ 25/277-07(32/187-07) господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

ЗАТ “Банк Петрокоммерц-Україна”

до

1)          ТОВ “Запоріжцукорпостач”

2)          Приватного підприємства “Данс”

3)          ТОВ “Альтернатива-Д”

4)          ТОВ “Продінвест”

5)          ТОВ “Тропікан”

про

стягнення суми,

за участю представників сторін від:

позивача:

Ковриженко О.О. –за довіреністю від 05.02.2008р.

відповідачів:

1)          Шапочка В.Г. –за довіреністю від 01.03.2008р.

2)          не з’явились

3)          не з’явились

4)          не з’явились

5) не з’явились

Згідно розпорядження Заступника голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 04.11.2008р. розгляд касаційної скарги здійснюється у складі колегії суддів: Кривда Д.С. (головуючий), Жаботина Г.В., Уліцький А.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008р. (суддя Чередко А.Є.) стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість в сумі 1388718,82грн., з яких 1041034,89грн. заборгованість по кредиту, 52616,10грн. заборгованість за процентами, 295067,83грн. пеня; стягнуто з ТОВ “Запоріжцукорпостач” на користь позивача судові витрати по сплаті державного мита в сумі 25500грн. та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.07.2008р. (судді Виноградник О.М. – головуючий, Джихур О.В., Лисенко О.М.) рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008р. скасовано; позов задоволено частково; стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача 544628,30грн. основного боргу; в частині вимог про стягнення 500000грн. заборгованості провадження по справі припинено; в решті позов залишено без розгляду; стягнуто з ТОВ “Запоріжцукорпостач” на користь позивача судові витрати по сплаті державного мита в сумі 10440грн. та 88,75грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позивач в касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційної інстанції, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008р. залишити без змін, посилаючись на незастосування судом ст.534 ЦК України та безпідставне застосування п.5 ч.1 ст.81, п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідач-1 просить постанову залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 07.04.2007р. між позивачем (банком) та відповідачем-1 (позичальником) був укладений кредитний договір № 018-03-06 (договір), відповідно до умов якого Банк відкрив Позичаль нику відкличну поновлювальну кредитну лінію в розмірі 5000000грн. на термін до 06.10.2006р. зі сплатою 21% річних.

Надання кредитних коштів відповідачу-1 підтверджується меморіальними ордерами №6629638 та №6629036 від 06.07.2006р. та не заперечується останнім.

Згідно з п.4.1 кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного вико нання боргових зобов'язань в сумі, в порядку та у строки, що встановлені кредитним догово ром, відповідач-1 зобов'язаний сплатити позивачеві пеню в розмірі подвійної облікової став ки НБУ від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов'язання за кожний день простро чення.

Як доводить позивач, від повідач-1 свої зобов'язання за кредитним договором виконав частково, в зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем в розмірі 1388718,82грн., з яких: 1041034,89грн. - забор гованість по кредиту, 52616,10грн. - заборгованість за процентами за період з 25.05.2007р. по 26.02.2008р., 295067,83грн. - пеня за період з 28.09.2006р. по 26.02.2008р., що підтвер джується наданими позивачем розрахунками.

В якості забезпечення виконання відповідачем-1 зобов'язань перед позивачем за креди тним договором були укладені договори поруки №018-03-06/8 від 03.07.2006р. між позивачем та приватним підприємст вом "Дане" (відповівдач-2), №018-03-06/10 від 03.07.2006р. між позивачем та ТОВ "Альтернатива-Д" (відповівдач-3), №018-03-06/7 від 03.07.2006р. між позивачем та ТОВ "Продінвест" (відповівдач-4), №018-03-06/5 від 03.07.2006р. між позивачем та ТОВ "Тропікан" (відповідач-5), у відповідності до яких відповідачі-2,3, 4, 5 зобов'язалися відповідати за повне та своєчас не виконання відповідачем-1 його боргових зобов'язань перед позивачем за кредитним дого вором в повному обсязі, а саме: зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені та штрафних санкцій.

18.10.2006р. позивач звернувся до відповідачів з листами, які містили вимогу щодо по гашення заборгованості відповідача-1 за кредитним договором.

Місцевий господарський суд, вирішуючи спір, виходив з того, що відповідачі жодних дій щодо виконання вимог позивача про погашення заборгованості за кредитним договором не виконали. Відтак, застосувавши приписи ч.1 ст.553, ч.1 ст.543 ЦК України, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі і стягнув заборгованість в сумі 1388718,82грн., з яких 1041034,89грн. заборгованість по кредиту, 52616,10грн. заборгованість за процентами, 295067,83грн. пеня.

Однак, колегія вважає висновки місцевого господарського суду передчасними, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором, у першу чергу, пов'язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, в третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже, черговість погашення вимог за грошовими зобов'язаннями вказана в наведеній нормі застосовується, якщо інше не встановлено договором.

Однак, стягуючи заявлену в позові (з урахуванням уточнень позовних вимог) спірну суму заборгованості, суд не дав правової оцінки пп.1.5.2 п.1.5 кредитного договору №018-03-06, яким визначено черговість погашення зобов’язання позичальником.

Так, за умовами зазначеного пункту позичальник зобов’язаний погашати боргові зобов’язання в наступній черговості: 1) прострочена комісійна винагорода банка (якщо прострочення матиме місце); 2) прострочені проценти (якщо прострочення матиме місце); 3) прострочена до повернення сума кредиту (якщо прострочення матиме місце); 4) строкова комісійна винагорода банка; 5) строкові проценти; 6) сума основного боргу за кредитом; 7) штраф та пеня (якщо такі матимуть місце).

Суд не дослідив матеріали справи, зокрема, виписку з рахунку (а.с.13 т.2), розрахунок заборгованості, доданий позивачем до заяви про уточнення позовних вимог (а.с.89-100 т.2) з урахуванням вищевказаних умов договору та, відповідно, не встановив відповідність розподілу позивачем перерахованих відповідачем-1 коштів встановленій договором черговості.

Переглядаючи рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд встановив, що 05.12.2007р. відповідач-1 перерахував Банку як прострочену заборгованість за креди тним договором № 018-03-06 від 07.04.2006р. 500000грн., що підтверджується випискою установи банку (а.с.127 т.2), змістом листа позивача від 05.12.2007р. № 1.10/2738. При цьому суд відніс суму 500000грн. в оплату основного боргу.

Однак, суд не вказав, з яких мотивів він відніс суму 500000грн. в оплату основного боргу; чи відповідає такий висновок суду умовам договору щодо визначення черговості погашення зобов’язання позичальником.

Апеляційний господарський суд, залишаючи позов в частині без розгляду зазначив, що позивач не виконав вимог суду та не надав докладного розрахунку боргу, пені, відсотків.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не надав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

Так, за змістом названої норми, підставою для залишення позову без розгляду є сукупність наступних обставин: витребування судом документів; неподання таких документів позивачем; причини неподання витребуваних документів є не поважними; неможливість розгляду спору по суті заявлених вимог за відсутністю витребуваних документів.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов’язаний був з’ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об’єктивно оцінити їх поважність.

Між тим, залишаючи позов в частині без розгляду, суд апеляційної інстанції причин неподання позивачем витребуваних судом документів не з’ясував, та не встановив, чи дійсно витребувані документи були необхідні для вирішення спору і їх неподання перешкоджало розгляду справи по суті.

При цьому апеляційний господарський суд, вирішуючи спір, дійшов висновку щодо можливості часткового задоволення позову, виходячи з розрахунку відповідача-1, наведеного в апеляційній скарзі. Проте, стягуючи солідарно з відповідачів суму основного боргу в розмірі 544628,60грн., суд не навів мотивів, з яких він не прийняв до уваги доводи апеляційної скарги в частині визнання відповідачем-1, поряд з основним боргом в зазначеній сумі, заборгованості перед позивачем по процентам за період з 21.11.2007р. по 20.02.2008р. в сумі 33112,07грн. та пені в сумі 773075грн.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 01.07.2008р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2008р. у справі №25/277-07(32/187-07) скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                             Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький