ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.08 р.                     Справа № 41/232пн

Суддя господарського суду Донецької області Ушенко Л.В.

при секретарі судового засідання Лазебна Н.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовною заявою           Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький лікеро-горілчаний завод "Лік", м. Донецьк

до відповідача:           Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про           зобов’язання надати до Управління державного казначейства в Донецькій області висновок із зазначенням сум, що підлягає відшкодуванню з держбюджету по деклараціям за лютий 2006р. у розмірі 430858грн. та за березень 2006р. у розмірі 1201854 грн.

В присутності представників сторін:

від позивача: Тимченко В.О. - довіреність

від відповідача: Глібочан Н.І. – довіреність, Гой В.П. - довіреність

СУТЬ СПОРУ

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецький лікеро-горілчаний завод "Лік", м. Донецьк, звернувся до суду з позовною заявою до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про зобов’язання надати до Управління державного казначейства в Донецькій області висновок із зазначенням сум, що підлягає відшкодуванню з держбюджету по деклараціям за лютий 2006р. у розмірі 430858грн. та за березень 2006р. у розмірі 1201854 грн.

Ухвалою від 05.09.2006р. було відкрито провадження в адміністративній справі № 41/232пн та провадження у справі відбувалося за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Провадження у справі зупинялось за клопотаннями відповідача, в зв’язку з необхідністю витребування від державних податкових інспекцій довідок зустрічних перевірок та інших документів, відповідно до п.4 ч.2 ст.156 КАС України.

Розпорядженням голови господарського суду від 13.11.07р. адміністративну справу №41/232пн було передано на розгляд судді Ушенко Л.В., у зв’язку з закінченням строку повноважень судді господарського суду Донецької області Гончарова С.А..

Ухвалою суду від 20.11.07р. адміністративна справа №41/232пн прийнята до провадження суддею Ушенко Л.В. та поновлено провадження.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на норми підпунктів 7.7.1, 7.7.2, 7.7.4, 7.7.5, 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” (в редакції Закону України № 2505-4 від 25 березня 2005 року), якими встановлений порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків. Позивач вказує, що ним визначені у відповідності із зазначеними нормами у деклараціях за лютий, березень 2006 року суми бюджетного відшкодування, проте відповідачем у порушення вказаних норм безпідставно не надані висновки щодо відшкодування суми податку на додану вартість за лютий 2006р. у розмірі 430858 грн. та за березень 2006р. у розмірі 1201854 грн.

Позивач стверджує, що всі дії необхідні для відшкодування податку на додану вартість визначені Законом України “Про податок на додану вартість” ним проведені, правомірність бюджетного відшкодування по деклараціям за лютий в сумі 1730355 грн., за березень 2006р. в сумі 3993991 грн. підтверджена самим податковим органом, про що свідчать відповідні акти перевірок та довідки, проте висновки про відшкодування суми ПДВ у повному обсязі, як того потребує законодавство, до відділення держказначейства не направлені, бюджетне відшкодування в загальній сумі 1632712 грн. позивачем безпідставно не отримано.

Відповідач проти позовних вимог заперечує та наполягає на правомірності ненадання висновків на відшкодування податку на додану вартість, оскільки у цей час ним згідно із Наказом ДПА України від 18.08.05р. №35 „Про затвердження Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість" проводяться дії по перевіркам контрагентів відповідача з метою запобіганню безпідставного відшкодування податку на додану вартість. Відповідач наполягає на тому, що ненадання ним всіх висновків є правомірним до тих пір, доки не будуть перевірені всі контрагенти позивача щодо яких формувався податковий кредит лютого, березня 2006р.

Відповідач пояснив, що відшкодування податку на додану вартість позивачу відбулось згідно із переданими до органів держказначейства висновками: №172 від 30.05.06р. на суму 241678 грн., №173 від 30.05.06р. на суму 330722грн., №104 від 29.06.06р. на суму 2356183 грн., №105 від 29.06.06р. на суму 320500грн., №113 від 10.07.06р. на суму 406597 грн., №138 від 31.07.06р. на суму 435294 грн., відповідно до яких здійснено відшкодування ПДВ у сумі 1299497грн. по декларації за лютий 2006р. та у сумі 2791477грн. по декларації за березень 2006р. Таким чином, на момент звернення до господарського суду невідшкодованою позивачу за лютий 2006р. залишилась сума ПДВ 430858 грн., за березень 2006р. - відповідно 1201854 грн.

02.01.08р. позивач зменшив позовні вимоги і просить зобов’язати СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку надати до Управління Державного казначейства у Донецькій області висновки із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню з державного бюджету по деклараціям з ПДВ за лютий 2006р. – у розмірі 419292,89 грн. та за березень – у розмірі 880685,18 грн. СДПІ проти заявлених вимог заперечувала, але підтвердила актом звірки розрахунків станом на 09.01.08р. підписаного обома сторонами по справі суму залишку невідшкодованого ПДВ за березень у розмірі 880685,18 грн., а за лютий 2006р. сума невідшкодованого заявленого позивачем бюджетного відшкодування за даними особового рахунку складає 406853,06 грн., а не 419292,89 грн. як зазначає позивач.

У судовому засіданні судом досліджені надані сторонами документи: акти перевірки №120/15-16-23/2/20325495 від 14.04.2006р., №26/15-16-23/2 від 15.06.06р., довідка №293/15-16-23/2-20325495 від 19.05.06р., декларації позивача з ПДВ за лютий, березень 2006 року, розрахунок суми бюджетного відшкодування за лютий, березень 2006 року, заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, розрахунки сум коригування ПДВ, до податкових декларацій за лютий, березень 2006р., листи, довідки, запити і ними долучені до справи матеріали.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши додатково надані документи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Позивачем було складено та надано до податкового органу 20.03.2006 р. декларацію з податку на додану вартість за лютий 2006 року. Відповідно до рядків 25 та 25.1 цієї декларації сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, складає 2061077 грн. При цьому, до складу податкового кредиту лютого 2006 року віднесено залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду в розмірі 5913655 грн. (рядок 23.2).

Також, позивачем складено та надано до податкового органу 19.04.2006 р. декларацію з податку на додану вартість за березень 2006 року. Відповідно до рядків 25 та 25.1 цієї декларації сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, складає 3993530 грн. При цьому, до складу податкового кредиту березня 2006 року віднесено залишок від’ємного значення лютого 2006р. в розмірі 6121326 грн. (рядок 23.2).

Пункт 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” (в редакції Закону України № 2505-4 від 25 березня 2005 року) встановлює порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Відповідно до приписів підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 зазначеного пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від’ємному значені суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності – зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування.

На виконання вказаної правової норми фахівцями відповідача було складено акт № 120/15-16-23/2/20325495 від 14.04.06р. за наслідками невиїзної документальної (камеральної) перевірки з питання достовірності заявлених до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість, згідно із яким на підставі п.п 7.7.5 п. 7.7. ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування за лютий 2006р. на рахунок платника податку у банку 330722 грн. та підтверджено суму ПДВ, яка підлягає відшкодуванню у лютому 2006р., у розмірі 1730355 грн.

Також, СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку було складено довідку №293/15-16-23/2-20325495 від 19.05.06р. про результати невиїзної документальної (камеральної) перевірки з питання достовірності заявлених до відшкодування з бюджету сум податку на додану вартість ТОВ "Донецький лікеро-горілчаний завод "Лік" за березень 2006р., у якій податковий орган дійшов висновку згідно п. 9 ст. 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" про необхідність проведення позапланової виїзної документальної перевірки. У результаті проведення такої перевірки відповідачем було складено акт №26/15-16-23/2 від 15.06.06р., у якому підтверджено заявлену позивачем суму бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2006р. у сумі 3993331,10 грн. та встановлено порушення п.п 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" - завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2006р. на суму 198,90 грн.

Суд зазначає, що позивачем податкові декларації з податку на додану вартість за лютий, березень 2006 року та відповідні заяви про повернення повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації, позивачем надані за правилами підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Відповідно до абзацу 2 вищенаведеного підпункту 7.7.5 (в редакції Закону № 2642-4 від 3 червня 2005 року) податковий орган зобов’язаний у п’ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Відповідно до підпункту 7.7.6 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” на підставі отриманого висновку відповідного податкового органу орган державного казначейства надає платнику податку зазначену у ній суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п’яти операційних днів після отримання висновку податкового органу.

Відповідачем на момент пред’явлення позову було складено та направлено до органів держказначейства висновки разом з реєстрами щодо відшкодування податку на додану вартість на суму 1299497грн. по декларації за лютий 2006р. та на суму 2791477грн. по декларації за березень 2006р. Залишок невідшкодованих сум склав за лютий 430858 грн. за березень 2006р. 1201854 грн.

В процесі розгляду справи СДПІ були частково відшкодовані суми ПДВ по деклараціям за лютий, березень 2006р., шляхом зарахування частини бюджетного відшкодування в рахунок сплати донарахованих податкових зобов’язань з ПДВ (штрафних санкцій), а також зменшена сума бюджетного відшкодування за березень 2006р. та лютий 2006р., згідно податковим повідомленням-рішенням, які позивачем не оспорювались і є узгодженими та наданий висновок від 3.04.07р. на відшкодування ПДВ по декларації за березень 2006р. у сумі 3594,18 грн.

Сторони звірили розрахунки невідшкодованих сум ПДВ за спірні періоди та підтвердили взаємною згодою суму залишку бюджетного відшкодування ПДВ за березень у сумі 880685,18 грн., а стосовно декларації з ПДВ за лютого 2006р. , то за даними СДПІ по особовому рахунку на день розгляду справи і прийняття рішення у даній справі сума бюджетного відшкодування за лютий 2006р. обліковується у розмірі 406853,06 грн.

Підпунктом 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” передбачені дії податкового органу, якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, серед них (підпункт “в”) у разі з’ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Аналіз наведених норм підпункту 7.7 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” свідчить про те, що податковий орган як орган владних повноважень, здійснюючи контроль за обчисленням та сплатою податків, у тому числі, бюджетним відшкодуванням, повинен діяти у певний спосіб, а саме за наслідками перевірок, визначених Законом, або надати висновок із зазначення суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, або відмовити у наданні бюджетного відшкодування, або зменшити його шляхом прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення. Утриматися від здійснення однієї чи іншої дії означає неналежне здійснення своїх повноважень шляхом бездіяльності.

Дії СДПІ щодо зарахування сум бюджетного відшкодування в рахунок погашення донарахованих податкових зобов’язань, штрафних санкцій не оскаржувались в установленому порядку до суду, зміни до особового рахунку в результаті неправомірних дій СДПІ не вносились.

За таких обставин, судом приймаються до уваги дані сум невідшкодованого ПДВ, які обліковуються в особовому рахунку позивача як платника податків за лютий 2006р. у сумі 406853,06 грн. та за березень 2006р. у сумі 880685,18 грн.

Відповідачем підтверджується та обставина, що на цей час ним не надано до головного управління державного казначейства у Донецькій області висновків із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету по декларації за лютий 2006р. у розмірі 406853 грн. та за березень 2006р. у розмірі 880685,18 грн. і податкових повідомлень-рішень щодо зменшення зазначених сум бюджетного відшкодування не приймалось. Згідно „Методичних рекомендацій щодо взаємодії між підрозділами державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість" затверджених Наказом ДПА України від 18.08.05р. №35 висновки на відшкодування ПДВ оформлюються за даними декларацій і особового рахунку платника податку.

Враховуючи, що судом встановлена протиправна бездіяльність відповідача щодо ненадання висновків із зазначенням суми відшкодування ПДВ, яке не відшкодоване, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький лікеро-горілчаний завод "Лік" підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилань відповідача, викладених у запереченнях, про те, що податковий орган не має підстав надання до органу казначейства відповідного висновку з тої причини, що відповіді на запити про проведення зустрічних перевірки, за наслідками яких можливо дійти законного та обґрунтованого висновку щодо суми відшкодування ПДВ, тривають, то вони не беруться судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно з Законом України „Про податок на додану вартість” яким визначено ставки та механізм справляння податку на додану вартість, обов’язок щодо визначення об’єкта оподаткування, нарахування податку та його утримання у покупця товарів або послуг, правильність обчислення та декларування податку, видачу податкових накладних покладено на платника податку – продавця товару.

Обов’язок сплатити нарахований продавцем ПДВ у складі ціни товару або послуг та отримати належним чином оформлену податкову накладну, у підтвердження сплати податку, законом покладений на платника податку – покупця.

Закон України „Про податок на додану вартість” не містить у собі норми, яка б покладала відповідальність на платника податку – покупця товару (послуг) за правильність визначення платником податку – продавцем об’єктів оподаткування, правильність відображення їх у податкового обліку та інше.

Відповідно до преамбули Закону України “Про податок на додану вартість” цей Закон серед іншого визначає платників податку на додану вартість, порядок обліку звітування та внесення податку до бюджету. Таким чином, саме нормами зазначеного Закону регулюються всі питання пов’язанні із визначенням та сплатою податку на додану вартість. Нормами зазначеного Закону право платника податку не поставлене в залежність від проведення або не проведення всіх зустрічних перевірок по всьому ланцюгу до кінцевого виробника.

Із змісту пункту 1.8 ст. 1 Закону України „Про ПДВ” вбачається, що „бюджетне відшкодування” – це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою у випадках, визначених цим Законом. Нормами Закону України „Про податок на додану вартість” не передбачений обов’язок покупця товару – платника податку сплачувати нарахований йому продавцем у складі ціни товару ПДВ безпосередньо до державного бюджету, тому доводи податкового органу щодо обов’язку платника податку – покупця товару доводити надмірну сплату ПДВ саме до державного бюджету, а також про залежність права платника податку – покупця на податковий кредит від перевірки всіх постачальників по всьому ланцюгу, є такими, що не відповідають встановленому законодавчо механізму справляння цього виду податку.

Таким чином, відповідно до п. 1.8 ст. 1 , пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” сумою, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету, у зв’язку з надмірною сплатою є саме від’ємне значення за результатами звітного періоду. Від’ємне значення ПДВ є коштами платника податку, які він сплатив продавцям товару відповідно до вимог Закону України „Про податок на додану вартість”. Цим законом встановлені умови та гарантії повернення цих коштів у вигляді обов’язку держави на підставі декларації здійснити повернення коштів за результатами звітного періоду.

Що стосується посилань відповідача на Наказ ДПА України від 18.08.05р. №350 "Методичні рекомендації щодо взаємодії між підрозділами державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку на додану вартість", то такий Наказ не береться судом до уваги , так як в розумінні статті 117 Конституції України він не є нормативно-правовим актом, оскільки не зареєстрований Міністерством юстиції України. Із п. 1.1 вказаних Методичних рекомендацій вбачається, вони розроблені згідно з вимогами Закону України "Про державну податкову службу в Україні" та на виконання положень пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" для застосування органами державної податкової служби при здійсненні контролю за правомірністю заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість суб'єктами господарювання – тобто для внутрішнього застосування підконтрольними ДПА органами державної податкової служби.

Керуючись п.п. 7.7.1, 7.7.2, 7.7.4 – 7.7.5 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість” ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185-186, 254, пунктами 2-1, 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький лікеро-горілчаний завод "Лік", м. Донецьк до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку про зобов’язання надати до Управління державного казначейства в Донецькій області висновок із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню з держбюджету по деклараціям за лютий 2006р. у розмірі 406853 грн. та за березень 2006р. у розмірі 880685,18 грн. - задовольнити частково.

Зобов’язати Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку надати до Головного управління Державного Казначейства в Донецькій області висновок (разом з реєстром) із зазначенням сум, що підлягають відшкодуванню з держбюджету по деклараціям за лютий 2006р. у розмірі 406853,06 грн. та за березень 2006р. у розмірі 880685,18 грн..

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький лікеро-горілчаний завод "Лік" (83014, м. Донецьк, вул. Дзержинського, 24 , ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 3,40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня складення постанови в повному обсязі заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку частини 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ушенко Л.В.