ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"11" лютого 2008 р.                                        Справа № 2/30а

11 год. 07 хв.

Позивач: відкрите акціонерне товариство „Чернігівське АТП 17462”

м. Чернігів, пров. Старобілоуський, 4-А

Відповідач: комунальне підприємство "Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації",

м. Чернігів, пр. Перемоги 33

3-я особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору

товариство з обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича компанія „Полюс СП”

м. Чернігів, пров. Старобілоуський, 4-А

Предмет спору: про спонукання вчинити певні дії

Суддя С.І. Михайлюк

Секретар Пищолка А.Г.

Від позивача: голова правління Столяренко В.Д.

Від відповідача: заступник начальника Іващенко О.М.

Від 3-ї особи: уповноважений представник Лисенок О.М.

Заявлений позов про зобов’язання відповідача видати витяг на об’єкт нерухомості, який записано в свідоцтві про право власності під індексом Е-2 побутовий корпус.

У судовому засіданні 11.02.2008р. позивач пояснив, що просить зобов’язати відповідача видати витяг із свідоцтва на право власності на об’єкт нерухомості від 24.06.1999р.

Відповідач позову не визнає, подав письмові пояснення, згідно з якими станом на 07.02.2008р. нерухоме майно, що є у власності ВАТ „Чернігівське АТП-17462” та ТОВ ТВК „Полюс СП” зареєстровано в одній реєстровій книзі і під тим самим реєстровим номером, реєстратором внесені ці дані в реєстр прав власності на нерухоме майно з зазначенням спільної часткової власності. Оскільки частки не визначені, то відповідно до ст. 357 ЦК України співвласники можуть за домовленістю встановити розмір часток або встановити їх з урахуванням вкладу кожного в придбанні майна, а у відповідності до ст. 367 ЦК України спів лісники можуть поділити майно, що є у спільній частковій власності. У цьому випадку право спільної часткової власності на майно припиняється.

У судовому засіданні представник 3-ї особи пояснив, що його майно не знаходиться у спільній власності з майном позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, 3-ї особи, дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд:

в с т а н о в и в:

Згідно з свідоцтвом виконкому Чернігівської міської ради про право власності від 24.06.1999р., яке видане на підставі рішення виконкому Чернігівської міської ради від 22.06.1999р. № 169, відкритому акціонерному товариству „Чернігівське автотранспортне підприємство 17462” дійсно належать об’єкти нерухомості в м. Чернігові по провулку Старобілоуському, 4а, які в цілому складаються з окремих (а.с. 7). Серед них –„Е-2” –побутовий корпус загальною площею 991,3 кв. м., „У” - клуб загальною площею 454,3 кв. м.

Отже, свідоцтво вказує, що зазначене в ньому майно як все в цілому, так і кожний об’єкт окремо належать позивачеві.

За договором від 11.08.1999р., посвідченим цього числа приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Музикою Л.І., ВАТ „Чернігівське автотранспортне підприємство 17462” продало ТОВ „Торгово-виробнича компанія „Полюс СП” нежиле приміщення –приміщення клубу, яке об означене на технічному плані літерою „У”, що знаходиться в м. Чернігові, провулок Старобілоуський, 4а, загальна площа 454,3 кв. м.

Згідно з реєстраційним посвідченням Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що об’єкт нерухомості, розташований у м. Чернігові по провулку Старобілоуському, 4а –приміщення клубу „У” площею 454,3 кв. м. в цілому зареєстрований за товариством з обмеженою відповідальністю „Торгово-виробнича компанія „Полюс СП” на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу від 11.08.1999р.

Матеріали справи вказують на те, що окремий суб’єкт є власником окремого індивідуально визначеного майна. Наведене вище не вказує на те, що об’єкти є власністю двох чи більше осіб, тобто спільна власність (ні часткова, ні сумісна) не виникла (ст.ст. 112, 113 ЦК УРСР, ст.ст. 355, 356 ЦК України).

Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, що затверджене наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002р. № 7/5, визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні, а не підстави набуття права власності

Отже побутовий корпус загальною площею 991,3 кв. м., що обозначений літерою „Е-2”, є власністю позивача.

Листом від 05.12.2007р. № 760 позивач звернувся до відповідача про видачу витягу з свідоцтва про право власності на об’єкт нерухомого майна „Е-2” – побутовий корпус за адресою: м. Чернігів, провулок Старобілоуський, 4а.

Згідно з листом від 20.12.2007р. № 139 відповідач повідомив позивача, що відмовляє видати витяг на об’єкт нерухомого майна, тому як об’єкти нерухомості знаходяться в приватній спільно-частковій власності; частки на даний час між співвласниками не визначені.

Як встановлено вище, об’єкти позивача в м. Чернігові по провулку Старобілоуському, 4а не знаходяться у спільній частковій власності.

Водночас, Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, що затверджене наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002р. № 7/5, не передбачено видачі витягу з свідоцтва про право власності.

Таким чином у позовних вимогах слід відмовити повністю.

Враховуючи викладене, а також керуючись ст.ст. 158, 160-163, 167, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

В позовних вимогах відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 КАСУ. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, що передбачені ст. 186 КАСУ.

В повному обсязі постанова виготовлена 12.02.2008р.

Суддя                               С.І. Михайлюк