ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.01.08                                                                                           Справа№ 9/331

Господарський суд Львівської області в складі судді Данко Л.С.

При секретарі Козак І.Б.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Селянський комерційний банк “ДНІСТЕР”, м. Львів,

До відповідача: Державного підприємства “Угерський спиртовий завод”, с. Угерсько, Стрийського району, Львівської області,

Про стягнення 619978 грн. 37 коп. загальної суми боргу, в т.ч. 599984,51 грн. заборгованості по кредиту, 2367,06 грн. пені за невчасне повернення кредиту, 17426,13 грн. проценти, 200,67 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Городна О.І., за довіреністю від 16.03.2007р.,

Від відповідача: не з”явився,

Представнику роз»яснено права і обов»язки передбачені ст. 22 ГПК України, зокрема право відводу судді відповідно до статті 20 ГПК України. Заяв та клопотань –не поступило.

Представник не наполягає на фіксації судового процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за позовом Відкритого акціонерного товариства “Селянський комерційний банк “ДНІСТЕР”, м. Львів, до відповідача: Державного підприємства “Угерський спиртовий завод”, с. Угерсько, Стрийського району Львівської області, про стягнення 619978 грн. 37 коп. загальної суми боргу, в т.ч. 599984,51 грн. заборгованості по кредиту, 2367,06 грн. пені за невчасне повернення кредиту, 17426,13 грн. процентів, 200,67 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів та стягнення судових витрат.

Представник позивача подав витребувані документи, просить стягнути з відповідача на свою користь 619978 грн. 37 коп. загальної суми боргу, в т.ч. 599984,51 грн. заборгованості по кредиту, 2367,06 грн. пені за невчасне повернення кредиту, 17426,13 грн. проценти, 200,67 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів та стягнути судові витрати сплачені позивачем за даним позовом.

Відповідач, в судове засідання повноважного представника не направив, відзиву на позовну заяву не надіслав, не зважаючи на те, що був належним чином 11.12.2007р., під розписку, повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується оригіналом поштівки № 243912 5 –докази в матеріалах справи.

Справа розглядається відповідно до ст. 75 ГПК України –по наявних у ній матеріалах.

У ході розгляду справи встановлено: що між позивачем та відповідачем 27 лютого 2007 року був укладений договір № 60453/01-42 про надання овердрафтового кредиту.

На виконання умов зазначеного договору ( розділ 1 договору) позивач надав відповідачу кредит у формі овердрафту з лімітом розмірі 600000 грн. 00 коп., терміном до 26 лютого 2008 року на поточні потреби і підтримання платіжного обороту.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач свої зобов”язання за даним договором виконав в повному обсязі і в порядку встановленому договором, а саме: 27.02.2007р. банк встановив на поточному рахунку відповідача ліміт овердрафту в сумі 600000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою по рахунку відповідача № 2600.1.60453 (980).

Відповідач свої зобов”язання по поверненню кредиту належним чином не виконав. За умовами кредитного договору Відповідач зобов”язувався: за користування кредитними коштами сплачувати проценти в розмірі 18% річних (п. 1.2. договору); проценти та комісії в нарахованій банком сумі сплачувати у період із 25 числа по останній робочий день поточного місяця ( п. 4 договору).

В порушення вищевказаних пунктів договору № 60453/01-42 про надання овердрафтового кредиту, відповідач з липня 2007 року, систематично, допускає несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами.

Так, за липень 2007р. при терміні сплати 31.07.2007р., відповідачем проценти сплачено 01.08.2007р., у серпні 2007р. при терміні сплати 31.08.2007р., проценти відповідачем сплачено 11.09.2007р., у вересні 2007р. відповідачем сплачено проценти лише в сумі 59 грн. 17 коп. , в той час, коли мав сплатити у цей період - 9763 грн. 82 коп., у жовтні 2007р., відповідачем проценти не сплачено взагалі, в той час, коли позивачем нарахована сума 8845 грн. 55 коп., яку відповідач мав сплатити у встановлені зазначеним договором строки.

Позивач, на підставі п. 5.5. договору № 60453/01-42 про надання овердрафтового кредиту, 23.10.2007р. здійснив примусове списання заборгованості зі сплати процентів в сумі 9704 грн.65 коп. з наявних на поточному рахунку відповідача коштів. Проценти за період із 25 вересня по 31 жовтня 2007р. –термін сплати яких –31.10.2007р. в сумі 10620 грн. 83 коп. залишилися несплаченими відповідачем по даний час.

Відповідно до п. 5.2. договору № 60453/01-42 про надання овердрафтового кредиту, при невиконанні позивальником умов договору, в тому числі при несвоєчасній сплаті процентів, овердрафт переводиться у короткостроковий кредит з сумою кредиту, що дорівнює сумі залишку овердрафту на день переведення, терміном погашення і процентною ставкою за користування кредитними коштами, обумовленими даним договором.

У відповідності до п. 5.3. договору № 60453/01-42 про надання овердрафтового кредиту, в разі перенесення заборгованості на рахунки короткострокових кредитів банк має право вимагати від позичальника у термін 10 днів забезпечення кредиту заставою. У разі не укладення договору застави у термін 10 банківських днів, банк має право припинити дію даного договору та пред”явити суму кредиту та інших платежів до стягнення. При відсутності коштів цей кредит виноситься на рахунок прострочених кредитів, з нарахуванням процентів та пені відповідно до умов договору.

31.10.2007р., банк листом за № 311, який згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав 02.11.2007р., повідомив відповідача про переведення овердрафного кредиту в сумі 599984 грн. 51 коп. в короткостроковий кредит і запропонував відповідачу на виконання пункту 5.3. кредитного договору в 10–ти денний строк надати позивачу пропозицію щодо ліквідної застави і укладення в названий термін договору застави.

Відповідач своїх зобов”язань щодо забезпечення зобов”язання за кредитним договором заставою майна –не виконав, вимоги позивача, викладені у листі за № 311 від 31.10.2007р., залишені ним без реагування.

За своєю суттю, овердрафт це короткостроковий кредит, що надається банком клієнту понад його залишок на поточному рахунку в цьому банку в межах заздалегідь обумовленої суми шляхом дебатування його рахунку. При цьому сторони оговорюють дебетове сальдо.

Згідно умов кредитного договору ліміт визначається банком з величини обороту коштів на основному поточному рахунку позичальника, інших факторів фінансового стану позичальника, а також потреб у додатковому залученні коштів.

Із серпня 2007р. на поточному рахунку відповідача зменшилися поступлення коштів, порівняно з червнем –липнем 2007р. у 25-78 разів, зокрема, кредитових оборотів у серпні 2007р. на рахунку відповідача не було зовсім, у вересні 2007р. на рахунки відповідача поступило 19866 грн. 67 коп., у жовтні 2007р. –62550 грн.00 коп., що підтверджується довідкою по рахунку відповідача № 2600.1.60453 (980).

У відповідності до пункту 5.1. договору № 60453/01-42, у випадку зменшення обороту за місяць в порівнянні з оборотами попереднього місяця, банк має право самостійно змінювати суму ліміту з повідомленням про це позичальника.

Позивач належним чином попередив відповідача листом від 31.10.2007р. № 311 про переведення кредиту з овердрафного в короткостроковий, фактично повідомив про повне закриття ліміту овердрафту, тобто обнуління ліміту.

Відтак, з 13.11.2007р. банк має право припинити дію кредитного договору та пред”явити суму кредиту та інших платежів до стягнення з нарахуванням процентів та пені відповідно до умов договору, у зв”язку з відсутністю коштів на поточному рахунку відповідача.

Станом на 23.11.2007р., тобто на час звернення позивача до суду із позовною заявою, та на час розгляду даної справи в суді, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становила 619978 грн. 37 коп., в т.ч. 599984,51 грн. заборгованості по кредиту, 2367,06 грн. - пені за невчасне повернення кредиту, 17426,13 грн. - проценти, 200,67 грн.- пені за несвоєчасну сплату процентів –розрахунок в матеріалах справи.

Відповідно до статті 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що вини кає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з під став, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зо бов'язаний вчинити певну дію господарського чи управ лінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від пе вних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому чи слі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сто рони виконання її обов'язку.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-го сподарські зобов'язання.

Частиною 3 зазначеної статті визначено, що сторони можуть за взаємною згодою конкретизу вати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановле но інше.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати:

безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність;

з акту управління господарською діяльністю;

з господарського договору та інших угод, передба чених законом, а також з угод, не передбачених зако ном, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок ін шої особи без достатніх на те підстав;

у результаті створення об'єктів інтелектуальної вла сності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

В нашому випадку зобов”язання виникло з договору № 60453/01-42 про надання овердрафтового кредиту ( цивільного, господарського договору).

Стаття 175 ГК України передбачає, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками го сподарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчи нити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодек сом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 175 ГК України передбачено, що суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у стат ті 55 цього Кодексу, негосподарюючі суб'єкти —юри дичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською ком петенцією. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єк тами господарювання і негосподарюючими суб'єкта ми —юридичними особами, зобов'язаною та управне-ною сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Частина 4 зазначеної статті передбачає, що суб'єкти господарювання у випадках, передбаче них цим Кодексом та іншими законами, можуть добро вільно брати на себе зобов'язання майнового характеру на користь інших учасників господарських відносин (благодійництво тощо). Такі зобов'язання не є підставою для вимог щодо їх обов'язкового виконання.

Стаття 216 ГК України передбачає, що учасники господарських відносин несуть гос подарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до право порушників господарських санкцій на підставах і в по рядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 статті 216 ГК України визначено, що застосування господарських санкцій повинно га рантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування зби тків учасникам господарських відносин, завданих внас лідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування зби тків незалежно від того, чи є застереження про це в до говорі; передбачена законом відповідальність виробни ка (продавця) за недоброякісність продукції застосовує ться також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов'язан ня, а також відшкодування збитків не звільняють право порушника без згоди другої сторони від виконання прий нятих зобов'язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застере ження щодо виключення або обмеження відповідально сті виробника (продавця) продукції.

Стаття 217 ГК України, чітко визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають не сприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частиною 2 цієї статті визначено, що у сфері господарювання застосовуються такі ви ди господарських санкцій: відшкодування збитків; штраф ні санкції; оперативно-господарські санкції.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що крім зазначених у частині другій цієї статті госпо дарських санкцій, до суб'єктів господарювання за пору шення ними правил здійснення господарської діяльнос ті застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 4 статті 217 ГКУ, господарські санкції застосовуються у встановле ному законом порядку за ініціативою учасників госпо дарських відносин, а адміністративно-господарські сан кції —уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог статті 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 цієї статті визначено, що учасник господарських відносин відповідає за не виконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення госпо дарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господар ського правопорушення. У разі якщо інше не передба чено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе госпо дарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможли вим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обста винами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для ви конання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 219 ГК України передбачається, що за невиконання або неналежне виконання госпо дарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає на лежним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного упра вління майном, якщо інше не передбачено цим Кодек сом та іншими законами.

Статтею 343 ГК України передбачено, відповідальність за порушення строків розрахунків.

Крім того, відповідно до статті 526 ЦК України визначено, що зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1050 ЦК України передбачено наслідки порушення договору позичальником.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнають ся господарські санкції у вигляді грошової суми (не устойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відно син зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Крім того, Позивачем подано заяву від 23.11.2007р. № 502.6226, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, розміщені на рахунках Державного підприємства “Угерський спиртовий завод” та зазначено відповідні рахунки.

Заслухавши пояснення представника позивача в цій частині, оглянувши та дослідивши подану заяву про забезпечення позову, суд прийшов до висновку, відхилити заяву позивача про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 ГПК України, заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті як за заявою учасника судового процесу, так і за ініціативою господарського суду.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов”язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов”язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При вирішенні цього питання, судом здійснено оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; наявності зв”язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв”язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Єдиною підставою для забезпечення позову є наявність обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання в подальшому рішення суду. Заявником не доведено, яким чином невжиття вищевказаних заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання в подальшому рішення суду.

Відповідно до вимог статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами.

Суд заслухав пояснення представника позивача, оглянув та дослідив докази по справі вважає позов документально обгрунтованим, відповідачем не спростованим та таким, що підлягає до задоволення.

Судові витрати згідно ст. 49 ГПК України покласти на відповідача.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 173, 174, 175, 179, 193, 198, 222, 230, 343 ГК України, ст.ст. 1054, 610, 612, 614, ч. 2 ст. 1050, 1052, 1054 ЦК України, ст. ст. 4-3, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства “Угерський спиртовий завод”, п. і. 82424, с. Угерсько, вул. І. Франка, 2, Стрийського району Львівської області () на користь Відкритого акціонерного товариства “Селянський комерційний банк “ДНІСТЕР”, м. Львів, вул. Переяславська, 6а () 619978 грн. 37 коп. - загальної суми боргу, в т.ч. 599984,51 грн. - заборгованості по кредиту, 2367,06 грн. - пені за невчасне повернення кредиту, 17426,13 грн. - процентів, 200,67 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 6199 грн. 79 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

2.          Наказ видати в порядку ст.ст. 85, 116, 117 ГПК України.

Повний текст рішення складено, оформлено відповідно до статті 84 ГПК України, підписано та проголошено – 18.12.2007р. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені статтями 91-93 ГПК України. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя