ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

06.02.08
Справа  № 3/246

Львівський
апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді                             Д.Новосад

суддів                                        О.Михалюк

Г.Мельник

розглянувши
апеляційну скаргу
Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації, м.
Івано-Франківськ   № 3212 від 19.12.07

на
рішення господарського
суду Івано-Франківської області від 06.12.07

у справі  №
3/246

за
позовом: Івано-Франківського
обласного бюро технічної інвентаризації, м. Івано-Франківськ

до
відповідача: Підприємця
ОСОБА_1., м. Івано-Франківськ

за
участю Прокурора Львівської області

про          визнання недійсним договору № 1 на
участь у частковому будівництві

За участю представників
сторін:

від
позивача: Костицька І.О.
-представник (довіреність № 2389 від 26.09.07);

від
відповідача: ОСОБА_2. -
представник (довіреність   № б/н від
15.10.07);

від прокурора
Львівської області:
Макогон Ю.І.

Представникам
сторін та прокурора роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22, 28, 29
ГПК України;

Відводів
складу суду не поступило.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду
Івано-Франківської області від 06.12.07 у справі № 3/246 (суддя М.Фрич) в
задоволенні позову обласного комунального підприємства “Івано-Франківське
обласне бюро технічної інвентаризації” до підприємця Довганюк Ірини Василівни
про визнання недійсним договору № 1 на участь у частковому будівництві від
02.04.04 відмовлено повністю.

Рішення
мотивовано тим, що відповідно до умов спірного договору відповідач прийняв
позивача у часткове будівництво адміністративно-виробничих приміщень (п. 1. 1.
договору № 1 від 02.04.04). Розділом 2 названого договору передбачено право
відповідача залучати до виконання своїх зобов'язань за Даним Договором третіх
осіб, беручи на себе відповідальність перед позивачем за їх дії. Відповідачем
проведена робота по виготовленню проектно-кошторисної документації, отримано
погодження всіх компетентних органів та отримано дозвіл Держархбудконтролю на
початок виконання будівельних робіт № 28 від 06.03.06. Вищевказана документація
надавалась для огляду в суді першої інстанції 06.12.07. Окрім того, як доказ
виконання зобов'язань за спірним Договором відповідач надав довідки про
вартість виконаних підрядних робіт підписаних підрядчиком та замовником, із
змісту яких вбачається, що підприємець ОСОБА_1. розпочала будівельні роботи та
завершила будівництво цокольного поверху адміністративної будівлі ОБТІ, що по
АДРЕСА_1.

Не
погодившись із даним рішенням суду першої інстанції від 06.12.07 позивач
оскаржив його до Львівського апеляційного господарського суду, про що подав
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду
Івано-Франківської області  від 06.12.07,
прийняти нове рішення, яким позов задоволити та визнати недійсним договір № 1
на участь у частковому будівництві від 02.04.04. При цьому скаржник посилається
на те, що:

-
господарський суд Івано-Франківської області не в повній мірі з'ясував
обставини, що мають суттєве значення для вирішення справи, це в свою чергу
призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального
права;

- у
відповідача відсутній дозвіл на будівництво;

- у
відповідача відсутня ліцензія на здійснення будівельних робіт;

- судом
першої інстанції неправомірно було незадоволено клопотання позивача про
залучення до участі у розгляді справи ПП “Західконтинент”, та не витребувано
для огляду в судовому засіданні оригінали ліцензій ПП “Західконтинент”.

Ухвалою
Львівського апеляційного господарського суду від 27.12.07 подані скаржником
матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній
інстанції, розгляд справи призначено на 16.01.08.

Відповідач
- підприємець ОСОБА_1проти доводів скаржника заперечує з мотивів, наведених у
відзиві на апеляційну скаргу. Зокрема, представник відповідача вказує на те, що
обов'язковою ознакою правочину, що не був спрямований на реальне настання правових
наслідків є те, що у сторін за таким договором відсутній дійсний намір створити
наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто, має лише місце імітація
правочину. Тому, в кожній справі про визнання угоди недійсною позивач в силу
дії ст. 33 ГПК України повинен довести наявність тих обставин, з якими Закон
пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. В
порушення вищевказаної вимоги позивач не вказав правової норми, якій не
відповідає спірна угода, та яка є підставою для визнання цієї угоди недійсною.

Позивач,
вказавши такою підставою п. 5 ст. 203 ЦК України, не навів доказів, на підставі
яких він дійшов висновку, що спірний договір від 02.04.04 не був спрямований на
реальне настання правових наслідків, враховуючи, що він реально виконується
сторонами, та не вказав є він фіктивним чи удаваним правочином, оскільки саме
такі правочини виходячи із змісту ст. ст. 234, 235 ЦК України укладаються без
наміру створення правових наслідків, обумовлених ним.

В зв'язку
з цим відповідач вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив наявні
в матеріалах справи докази та надав їм відповідну правову оцінку, в зв'язку з
чим підставно дійшов висновку, що договір № 1 на участь у частковому
будівництві від 02.04.04 спрямований на реальне настання правових наслідків
обумовлених ним. На підставі наведеного просить рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 06.12.07 у справі № 3/246 залишити без змін, в
задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розгляд
апеляційної скарги відкладався на 06.02.08 з підстав, викладених в ухвалі
Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.08. Крім того, 16.01.08
у справу з метою захисту інтересів держави в особі Івано-Франківського
обласного бюро технічної інвентаризації вступив прокурор Львівської області.

В
судовому засіданні 06.02.08 представник скаржника підтримав доводи та
заперечення, викладені в апеляційній скарзі. Представник прокурора Львівської
області вимоги скаржника підтримав, рішення господарського суду Івано-Франківської
області від 06.12.07 у справі № 3/246 просить скасувати, позов
Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації - задоволити.
Представник відповідача в судових засіданнях підтримав доводи, викладені у
відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши
апеляційну скаргу, відзив на неї відповідача, дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора в
судових засіданнях, перевіривши правильність застосування господарським судом
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Івано-Франківської
області від 06.12.07 у справі № 3/246
слід залишити без змін.

При цьому
колегія виходила з наступного.

Як вірно
встановлено судом першої інстанції при розгляді спору, 02.04.04 між
Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації та підприємцем
ОСОБА_1укладено договір № 1 на участь у частковому будівництві. Відповідно до
розділу 1 Даного Договору відповідач приймає позивача у часткове будівництво
адміністративно-виробничих приміщень другого, третього, четвертого, п'ятого та
мансардного поверхів в адміністративній будівлі і два гаражі за адресою АДРЕСА_1.
З аналізу норм ЦК України вбачається, що обов'язковою ознакою правочину, що не
був спрямований на реальне настання правових наслідків є те, що у сторін за
таким договором відсутній дійсний намір
створити наслідки, які зумовлювалися у цьому правочині. Тобто,  має лише місце імітація право чину.

За таких
обставин колегія суддів погоджується із доводами представника відповідача про
те, що факт перерахування позивачем суми коштів на рахунок відповідача та
прийняття останнім даних коштів свідчить, що сторони розпочали вчиняти всі
необхідні дії для досягнення мети договору № 1 на участь у частковому
будівництві від 02.04.04.

У
відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.78 №
3 “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” угода може бути
визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими Законом. В силу
дії ст. 33 ГПК України позивач повинен довести наявність тих обставин, з якими
Закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.
Проте, представник позивача, вказавши такою підставою п. 5 ст. 203 ЦК України,
не навів доказів, на підставі яких він дійшов висновку, що спірний договір від
02.04.04 не був спрямований на реальне настання правових наслідків та не
вказав, є він фіктивним чи удаваним правочином, оскільки саме такі право чини
укладаються без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним.

В
апеляційній скарзі позивач стверджує, що відповідачем протягом більше ніж двох
років не вчинялись дії на виконання умов спірного договору про що свідчить факт
отримання дозволу Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю на
виконання будівельних робіт № 28 лише 06.03.06.

Разом з
тим представник відповідача зазначив, що підприємець ОСОБА_1. після укладення
спірного договору виконує взяті на себе зобов'язання, що таки, свідчить про те,
спірний договір на участь у частковому будівництві є реальним. При цьому
представник відповідача зазначає, що підприємцем ОСОБА_1. на виконання умов
спірного правочину було розроблено всю необхідну проектно-кошторисну
документацію на будівництво будинку по АДРЕСА_1, в зв'язку з чим 22.12.05
отримано рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про
надання дозволу на будівництво та дозвіл Держархбудконтролю на виконання будівельних
робіт № 28 від 06.03.06. Вищеперелічені документи в оригіналах були предметом
дослідження в суді першої інстанції. Наявна в матеріалах справи копія дозволу
Держархбудконтролю № 28 від 06.03.06 в повній мірі спростовує позицію скаржника
про його відсутність у відповідача.

В зв'язку
з цим колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла
висновку про безпідставність тверджень скаржника з приводу невиконання
відповідачем умов спірного правочину та відсутність у останнього дозволу на
виконання будівельних робіт, оскільки дана позиція спростовується наявними в
матеріалах справи доказами, зокрема рішенням органу місцевого самоврядування
від 22.12.05 та дозволом Держаархбудконтролю на виконання будівельних робіт від
06.03.06 № 28.

Окрім
того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у відповідності до п. 2
Порядку державного фінансування капітального будівництва затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.01 капітальне будівництво
-процес створення нових, а також розширення, реконструкція,    технічне переоснащення діючих підприємств,
об'єктів виробничого і невиробничого призначення, пускових комплексів  (з урахуванням проектних робіт,
проведення торгів (тендерів)  у
будівництві, консервації, розконсервації об'єктів,  утримання дирекцій підприємств, що будуються,
а також  придбання технологічного
обладнання, що не входить до  кошторису
об'єктів). Тобто, з вищевикладеного вбачається, що поняття будівництва включає
в себе не тільки безпосереднє виконання будівельних робіт, але й сам процес
виготовлення необхідної проектної документації. Судом першої інстанції
достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем було
виготовлено проектно-кошторисну документацію в повному обсязі та завершено безпосереднє
будівництво цокольного поверху. Вищеперераховані дії відповідач здійснює саме
на виконання договору № 1 від 02.04.04.

З огляду
на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд
Івано-Франківської області надав правову оцінку вище перерахованим доказам в
цілому, як таким що мають значення для справи, що в свою чергу в повній мірі
спростовує твердження скаржника про порушення судом першої інстанції ст. 34 ГПК
України.

Одночасно,
скаржник вказує на те, що на момент укладення спірного договору у підприємця
ОСОБА_1. не було ліцензії на здійснення будівельних робіт, що призвело до
невірного застосування та порушення господарським судом Івано-Франківської
області ст. ст.  203, 215 ЦК України.

Відповідно
до п. 2.2. Договору № 1 на участь у частковому будівництві від 02.04.04
відповідач має право залучати до виконання своїх зобов'язань за договором
третіх осіб, беручи на себе відповідальність перед позивачем за їх дії. А тому,
відповідач користуючись власними правами, що обумовлені спірним договором та з
метою виконання взятих на себе зобов'язань 27.02.06, уклав з спеціалізованою
організацією ПП “Західконтинент” договір на виконання будівельних робіт, за
яким останній зобов'язувався проводити безпосередні будівельні роботи з приводу
будівництва адмінбудинку по АДРЕСА_1. Окрім того, в дозволі на виконанні
будівельних робіт № 28 від 06.03.06, виданому спеціалізованою установою в
галузі архітектури та містобудування -Інспекцією Державного
архітектурного-будівельного контролю м. Івано-Франківська, чітко зазначено, що
будівельні роботи проводяться ПП “Західконтинент”. Як в суді першої, так і в
суді апеляційної інстанцій представником відповідача для огляду в судовому
засіданні надались оригінали ліцензій  ПП
“Західконтинент” на безпосереднє здійснення будівельних робіт.

Львівський
апеляційний господарський суд дійшов висновку, що відсутність ліцензії на
здійснення будівельних робіт у підприємця ОСОБА_1. не позбавляє її права
виконати взяті зобов'язання із залученням до цього спеціалізованої організації,
яка має право безпосередньо здійснювати будівельні роботи. Таке право
відповідача не обмежено жодним актом законодавства. Натомість, право
відповідача на залучення до виконання зобов'язань за Договором третіх осіб
передбачено п. 2.2. Договору № 1 на участь у частковому будівництві від
02.04.04.

Слід
зауважити, що згідно ч. 1 ст. 29 Закону України “Про планування та забудову
територій” дозвіл на виконання
будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та
підрядника на виконання будівельних робіт,
підключення об'єкта будівництва до інженерних  мереж та
споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.

Таким
чином, із даної норми Закону вбачається, що законодавець дозволяє безпосереднє
здійснення будівельних робіт підрядній організації, яка володіє необхідними
ліцензіями на провадження будівельних робіт. Відсутність такої ліцензії у
відповідача в жодному разі не може бути підставою для визнання недійсним
спірного договору.

Щодо
тверджень скаржника про те, що судом першої інстанції порушено ст.ст. 27, 38
ГПК України, що відобразилось у незадоволенні клопотання позивача про залучення
до участі у справі в якості третьої особи ПП “Західконтинент”, то колегія
вважає за необхідне зазначити , що суд першої інстанції підставно дійшов висновку
про відсутність підстав для задоволення такого клопотання, оскільки предметом
спору є визнання договору недійсним, в якому ПП “Західконтинент” не є стороною.
Спірний правочин укладено між позивачем та відповідачем, а тому, ПП
“Західконтинент” не несе відповідальності за правомірність договору, укладеного
без його участі. Окрім того, в порушення ст. 27 ГПК України  позивач не зазначив яким чином рішення по
справі може вплинути на права та обов'язки ПП “Західконтинент”.

Щодо
збору доказів по справі, то згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна  довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, або довести суду про
неможливість отримання нею необхідних для розгляду спору доказів. Позивач не
навів суду обставин, з огляду на які він не має можливості самостійно надати
суду докази, що мають значення для справи.

Оригінали
ліцензій ПП “Західконтинент” надавались для огляду в судовому засіданні в суді
першої інстанції та в суді апеляційної інстанції.

З огляду
на вищенаведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду
дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги
обласного комунального підприємства “Івано-Франківське обласне бюро технічної
інвентаризації” на рішення господарського суду Іванно-Франківської області від
06.12.07 по справі № 3/246, оскільки місцевим господарським судом правильно
встановлено обставини справи, рішення прийнято з додержанням норм матеріального
та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 25, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103,
105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.          Рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 06.12.07 у справі № 3/246 залишити без змін, в
задоволенні апеляційної скарги -відмовити.

2.          Постанову може бути оскаржено у
касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скеровуються до
господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий-суддя                              Д.Новосад

Суддя
О.Михалюк

Суддя
Г.Мельник