Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2008 року справа №2/451-07

Колегія суддів у складі: головуючого судді О.В.Шевель,

судді А.І.Бухана,

судді В.О.Демченка

при секретарі Парасочці Н.В.,

за участю представників:

позивача           -          Кабанова В.А., Бруньова В.М.

відповідача            -          Нестеренко А.В.

третьої особи          -          Лисенка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання № 5 Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ВКП "Спектр СІП" ТОВ (вхідний № 3749С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 27 листопада 2007 року у справі № 2/451-07

за позовом Виробничо-комерційного підприємства "Спектр СІП" ТОВ, м. Суми

до Державного підприємства "Сумський лісгосп", м. Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці відповідача - Відкрите акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" в особі Сумської філії, м. Суми

про стягнення 14832,00 грн.

та за зустрічним позовом Державного підприємства "Сумський лісгосп", м. Суми

до Виробничо-комерційного підприємства "Спектр СІП" ТОВ, м. Суми

про визнання недійсним договору

встановила:

Рішенням господарського суду Сумської області від 27 листопада 2007 року у справі №2/451-07 (суддя Соп’яненко О.Ю.) в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір № 116/139 від 07 листопада 2006 року на подання та прибирання вагонів, укладений між Виробничо-комерціним підприємством "Спектр-СІП" ТОВ та Державним підприємством "Сумський лісгосп" з моменту укладання. Стягнуто з Виробничо-комерційного підприємства "Спектр СІП" ТОВ на користь Державного підприємства "Сумський лісгосп" 85,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позивач за первісним позовом - Виробничо-комерціне підприємство "Спектр-СІП" ТОВ з рішенням господарського суду Сумської області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 27 листопада 2007 року, відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви ДП "Сумський лісгосп", стягнути з ДП "Сумський лісгосп" грошові кошти в сумі 12931,20 грн. збитків, заподіяних ВКП "Спектр - СІП" ТОВ через односторонню відмову відповідача по первісному позову від виконання договірних зобов’язань, здійснити новий розподіл судових витрат по справі.

Разом з тим його представник в судовому засіданні повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги в нього немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу просить прийняте по справі рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому він зазначає, що господарський суд області належним чином дослідив усі матеріали справи та дав правильну правову оцінку обставинам спору. Разом з тим представник відповідача у судовому засіданні повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги в нього немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Третя особа у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить прийняте по справі рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення, зазначаючи при цьому, що господарський суд області належним чином дослідив усі матеріали справи та дав правильну правову оцінку обставинам спору. Разом з тим представник третьої особи у судовому засіданні повідомив про те, що яких-небудь інших документів, які можуть мати відповідне відношення до розгляду поданої апеляційної скарги в нього немає, і розгляд справи може здійснюватися на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, викладені у апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Сумської області виходив з результатів дослідження документально підтверджених обставин спору, за якими встановив, що між Виробничо-комерційним підприємством “Спектр-СІП”ТОВ та Державним підприємством “Сумський лісгосп”07.11.2006 р. був укладений договір № 116 на подання та прибирання вагонів. Відповідно до розділу 2 договору “Виконавець”(позивач) здійснює для “Підприємства”(відповідача) подання вагонів з прийомо-відправних колій “Виконавця”на навантажувально-розвантажувальний фронт “Підприємства”і назад; розстановку вагонів по фронтам навантаження-вивантаження, їх перестановку локомотивом “Виконавця”та інші маневрові роботи, не пов‘язані в часі з поданням вагонів. Відповідач, в свою чергу, проводить оплату транспортних послуг “Виконавця”за фактично перевезені тони, відроблені локомотиво-часи на маневровій роботі, не пов‘язані з поданням, прибиранням вагонів та повідомлення про подання вагонів по виставленому рахунку на підставі відомості плати з користування вагонами.

Обґрунтовуючи вимоги по первісному позову позивач зазначає, що з квітня 2007 року в порушення умов договору та ст. ст. 526, 610 ЦК України, ст. 218 ГК України відповідач в односторонньому порядку, без офіційного попередження відмовився від виконання господарських зобов’язань, взятих за договором № 116 від 07.11.2006 року на подання та прибирання вагонів, що виразилось у відмові від послуг згідно договору, припиненні замовлень послуг по подачі та забиранню вагонів, несплаті рахунків за надані послуги, що завдало та продовжує завдавати шкоду у вигляді ненадходження очікуваних та прогнозованих доходів від господарської діяльності. Суму збитків позивач по первісному позову оцінив у 12931 грн. 20 коп. з ПДВ, пославшись на те, що розрахунок зроблений на підставі відомостей подачі –прибирання вагонів.

Частинами першою та другою ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно ст. ст. 611, 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Позивачем не доведена протиправність поведінки відповідача. Суд не погоджується з поясненнями позивача, викладеними у відзиві № 362 від 12.10.2007 р., що відповідач до укладення договору на транспортне обслуговування з іншими підприємствами повинен був попередньо або розірвати договір з позивачем, або внести доповнення до діючого договору із зазначенням нового плануємого об‘єму перевезення вантажів, оскільки відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору і виборі контрагента.

Згідно з частиною другою статті 623 ЦК розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконано, а якщо вимога не була задоволена добровільно - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок збитків містить втрачений обсяг перевезень за квітень 2007 р. - 1144 т, втрачений обсяг переведень стрілок –90 разів, втрачений обсяг використання башмаків –30 шт. Позивачем не надано суду пояснень, яким чином визначені втрачені обсяги перевезень, переведень стрілок, використання башмаків, не надано доказів на підтвердження правильності здійсненого розрахунку.

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Частиною 3 ст. 226 ГК України передбачено, що сторона господарського зобов’язання позбавлена права на відшкодування збитків у разі, якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов‘язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього. В даному випадку, відповідач листом № 270 від 25.04.2007 р. повідомив позивача, що у квітні 2007 р. вагони подавало ВАТ “Київ-Дніпровське МППЗТ”, з пропозицією 100-відсоткового транспортного обслуговування у травні не погодилося, оскільки тарифи ВАТ “Київ-Дніпровське МППЗТ” є економічно більш вигідними. Тобто, позивач міг запобігти своїми діями виникненню збитків, оскільки був попереджений відповідачем про відсутність замовлень транспортних послуг.

Таким чином, позивачем не доведений ні сам факт порушення відповідачем зобов’язання, ні наявність причинного зв’язку та збитків, що у зв’язку з цим були йому завдані, а також розміру цих збитків. В зв‘язку з цим вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача 12931 грн. 20 коп. збитків задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги позивач за зустрічним позовом –ДП “Сумський лісгосп” зазначило, що договір № 116/139 від 07.11.2006 р. не відповідає вимогам цивільного законодавства, а тому просить визнати його недійсним.

Згідно частини першої ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою–третьою, п’ятою та шостою ст. 203 цього кодексу, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення вантажу, пасажирів, багажу і відповідальність сторін по цим перевезенням визначаються цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами ( статутами), іншими нормативно –правовими актами та правилами, що видаються відносно них.

Згідно ст. 3 Закону України “Про залізничний транспорт” законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 12 Закону України “Про транспорт” встановлено, що підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Відповідно до ст. 39 Закону України “Про транспорт” відносини підприємств різних видів транспорту під час перевезень пасажирів, вантажів, багажу, пошти визначаються кодексами (статутами) окремих видів транспорту, а також укладеними на їх основі договорами (вузловими угодами).

Відповідно до п. п. 6, 7 ст. 179 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 17 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, передбачено, що перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами.

Про обов’язковість укладення договору вказано також у п.3 Правил обслуговування залізничних під’їзних колій, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 875/5096

Згідно ст. 75 Статут залізниць та відповідно до Правил обслуговування залізничних під’їзних колій договір про подачу та збирання вагонів крім іншого повинен містити наступні суттєві умови:

- вантажні фронти,

- умови і терміни навантаження маршрутів,

- можливість використання під'їзних колій для потреб залізниці.

- порядок передачі повідомлення про подачу вагонів на під’їзну колію,

- місце здачі вагонів,

- терміни виконання технологічних операцій з вагонами.

- відстань для нарахування збору за подачу та збирання вагонів_____км в обидва кінці.

Згідно ст. 73 Статуту Залізниць України порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

Матеріалами справи підтверджується, що договір № 116/139 від 07.11.2006 року суперечить вимогам ч. 2 ст. 908 Цивільного кодексу, ст. 3 Закону України “Про залізничний транспорт”, ст. ст. 73, 75 Статуту залізниць України, а також вимогам Правил обслуговування залізничних під’їзних колій.

Крім того, ухвалами господарського суду від відповідача по зустрічному позову були витребувані докази того, що спірні під’їзні колії належать йому на праві власності, або надані йому в користування (володіння) відповідно до діючого законодавства. Проте, зазначених доказів він не подав, тобто не довів , що він на законних підставах використовував зазначені під’їзні колії і станом на 07.11.2006 р. мав право на укладення договору на подання та прибирання вагонів з позивачем по зустрічному позову.

Частиною 1 ст. 236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійним з моменту його вчинення.

Заперечення відповідача на зустрічні позовні вимоги спростовуються наведеним вище і матеріалами справи.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, але відповідач по зустрічному позову, з урахуванням всіх обставин справи, не подав суду обґрунтованих доказів в підтвердження своїх заперечень, а тому зустрічна позовна вимога про визнання договору № 116/139 недійним підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 44 та статті 49 ГПК України, судові витрати по справі судом першої інстанції покладено позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом).

Викладені вище висновки господарського суду на думку колегії суддів відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, через що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого по справі судового рішення, оскільки відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як свідчать матеріали справи, господарський суд Сумської області забезпечив додержання вимог статті 43 Господарського процесуального Кодексу України, всебічно, повно та об’єктивно дослідив фактичні обставини справи та оцінив наявні у ній докази в їх сукупності, керуючись при цьому чинним законодавством України.

Разом з тим наведені позивачем у апеляційній скарзі доводи не підтверджені матеріалами справи та ґрунтуються на його довільному тлумаченні як норм чинного законодавства. України, так і тих фактичних обставин, пов’язаних із взаємовідносинами позивача, відповідача та третьої особи по справі. Позивач документально не підтвердив факт понесення ним збитків саме за вини відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 27 листопада 2007 року по справі № 2/451-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Головуючий суддя

О.В.Шевель

суддя

А.І.Бухан

суддя

В.О. Демченко