ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 16/315/07

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого судді Кузьменка М.В.,

суддів Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія" на рішення господарського суду Миколаївської області від 11.09.2007р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2007р.

у справі №16/315/07 господарського суду Миколаївської області

за позовом Відкритого акціонерного товариства оптово-виробничої торгівлі "Оптвиробторг"

до відповідача Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія"

про стягнення 21 718,95грн.

за участю представників:

ВАТ "Оптвиробторг" –Колишкіна М.О., Нетеса О.І.;

СТОВ "Вікторія" –Фісун О.Г.

в с т а н о в и л а :

Відкрите акціонерне товариство оптово-виробничої торгівлі "Оптвиробторг" звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовом та просило суд стягнути з відповідача –Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія" 21 718,95грн. збитків, у т.ч. 19050,72грн. в рахунок відшкодування вартості консервів, 145,8грн. вартості вантажно-розвантажувальних робіт та розсортування за датою, 614,40грн. в рахунок відшкодування вартості експертизи, 834,75грн. вартості лабораторних досліджень, 1073,28грн. неотриманого прибутку.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення умов договору №56 від 18.01.2005р. купівлі-продажу в частині передачі товару відповідної якості. Зокрема, позивач посилається на те, що поставлена йому продукція була виготовлена з порушенням технологічного процесу (т.1 а.с.2-4)

Відповідач у справі – СТОВ "Вікторія" у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що:

-          товар, поставлений відповідачу, за якістю відповідав встановленим вимогам;

-          позивач допустив порушення умов зберігання поставленої йому продукції, внаслідок чого відбулось її псування (а.с.1 а.с.83-85).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 11.09.2007р. позов задоволено частково. Відповідно до рішення суду з відповідача на користь позивача стягнуто 19 050,72грн. в рахунок відшкодування вартості бракованих консервів, 697,60грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи; у задоволенні позову в частині стягнення 145,80грн. вартості вантажно-розвантажувальних робіт, 834,75грн. в рахунок відшкодування вартості проведених лабораторних досліджень, 1 073,28грн. неотриманого прибутку відмовлено (т.1 а.с.177-179).

Частково задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що:

-          відповідачем поставлений позивачу неякісний товар;

-          неналежна якість товару обумовлена порушенням технологічного процесу під час його виготовлення відповідачем;

-          відповідач зобов’язаний відшкодувати позивачу заподіяні збитки у зв’язку з порушенням договору щодо поставки продукції належної якості, що складаються з вартості продукції неналежної якості, яка оплачена позивачем, витрат, понесених у зв’язку з проведенням експертизи.

Судом відмовлено у зв’язку з недоведеністю у задоволенні позову в частині стягнення інших збитків, а саме: вартості вантажно-розвантажувальних робіт у розмірі 145,80грн.;. витрат на оплату лабораторних досліджень у розмірі 834,75грн.; 1073,28грн. неотриманого прибутку.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2007р. рішення господарського суду Миколаївської області від 11.09.2007р. залишено без змін (т.2 а.с.33-37).

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, СТОВ "Вікторія" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення.

Вимоги поданої касаційної скарги мотивовані порушенням норм матеріального та процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій (т.2 а.с.53-56).

Позивач у справі –ВАТ "Оптвиробторг" у відзиві на касаційну скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить у її задоволенні відмовити (т.2 а.с.60-61).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час вирішення спору у даній справі по суті заявлених вимог, судом першої інстанції та, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційна інстанція встановили, що 18.01.2005р. між сторонами у справі – СТОВ "Вікторія" та ВАТ "Оптвиробторг" укладено договір №56, предметом якого є купівля-продаж товару у кількості та в асортименті, визначеному специфікацією та накладною.

Даний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов’язань, а саме майново-господарських зобов’язань.

Так, ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Законами України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов’язання, згідно ст.174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.175 ГК України, майново-господарські зобов’язання, які є одним із видів господарських зобов’язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За умовами укладеного договору, відповідач взяв на себе зобов’язання передати у власність позивача товар у кількості та асортименті, визначеному специфікацією та накладною.

Спір у даній справі виник у зв’язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов’язань з передачі позивачу товару належної якості.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

В силу ч.1 ст.268 ГК України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. При цьому, згідно ч.4 цієї норми, постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляється, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом із товаром, якщо інше не передбачено у договорі.

Майже аналогічні положення про якість товарів, що поставляються, визначені і нормами ЦК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу; при цьому, якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Згідно ч.1 ст.675 ЦК України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Умовами договору визначено, що товар, тара повинні відповідати ДСТУ, ОСТ, ТУ, зразкам, мати посвідчення якості, сертифікат відповідності та інші документи, яке визначають якість даного виду товару. При цьому, договором визначено, що такі документи видаються на кожну партію товару (п.1.2 договору). Відповідальність за якість товару умовами договору покладена на відповідача.

Як встановлено судами, СТОВ "Вікторія" поставила позивачу 26.05.2005р. відповідно до умов вищевказаного договору консерви "Бички обсмажені в томатному соусі", які виявилась неналежної якості.

Вказаний товар, що з’ясовано судами, оплачений ВАТ "Оптвиробторг".

Так, судами встановлено, що у період гарантійного строку зберігання під час реалізації вказаних консервів виявлено бомбажні банки, про що позивач повідомив відповідача. За участю повноважного представника відповідача здійснена перевірка партії консервів, про що складено акт, у якому зафіксовано, що 8 959 банок консервів "Бички обсмажені в томатному соусі", які виготовлені 23.04.2005р. та 2,14,15.05.2005р. бомбажні. При цьому, судом з’ясовано, що консерви зберігались відповідно до температурного режиму, визначеному у якісному посвідченні №141 до накладної №862 від 26.05.2005р., яке передано відповідачем одночасно з товаром.

Вимогу про заміну неякісного товару позивача відповідач не виконав, у зв’язку з чим, з метою встановлення якості продукції, на замовлення позивача Харківською торгово-промисловою палатою проведено експертизу, за висновками якої: пред’явлена партія консервів "Бички обсмажені в томатному соусі" у кількості 8 615 банок не відповідає ГОСТ 16978-89 та Інструкції І 4.4.4.077-2001 за бактеріологічними показниками, у зв’язку з наявністю недопустимих мікроорганізмів –коків; 329 банок бомбажних з дутими кришками та денцями не відповідають ГОСТ 11771 п.1.7 Інструкції І 4.4.4.077-2001.

Проведеною під час розгляду спору у даній справі судово-біологічною експертизою визначено, що наявність недопустимих мікроорганізмів "коків" у рибних консервах "Бички обсмажені в томатному соусі", виробництва СТОВ "Вікторія" обумовлена порушенням технологічного процесу під час їх виготовлення.

Отже, судами встановлено, що СТОВ "Вікторія" передала ВАТ "Оптвиробторг" неякісну продукцію, яку відмовилась замінити.

В силу ч.2 ст.678 ЦК України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару.

Право вимагати повернення сплаченої суми у разі поставки товару більш низької якості визначено і п.5 ст.268 ГК України.

Відповідно до ст.679 ЦК України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту; якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Враховуючи, що позивачем доведено, що недоліки товару виникли до його передачі, а саме внаслідок порушення технологічного процесу відповідачем, а відповідач, який визначив гарантійний термін зберігання товару – 24 місяці, не довів, що зазначені недоліки є наслідком порушення позивачем правил зберігання товару, суди дійшли правильного висновку про те, що заявлені позовні вимоги в частині повернення коштів, сплаченої за неякісний товар, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права в частині оцінки доказів безпідставні, оскільки зібрані у справі докази оцінені судами в порядку, визначеному ст.43 ГПК України, у їх сукупності.

Крім того, позивачем також заявлені вимоги щодо відшкодування йому збитків, заподіяних поставкою неякісного товару, що є порушенням умов договору.

В силу ст.224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч.2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ст.225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ст.218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т.ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст.224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв’язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

При цьому, за змістом ч.2 ст.218 ГК України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, встановлення наявності всіх елементів складу правопорушення є предметом доказування у даній справі.

Судом першої інстанції вірно визнано обгрунтованими позовні вимоги в частині стягнення збитків у вигляді витрат, понесених у зв’язку з оплатою експертизи у сумі 697,60грн., оскільки зазначені витрати понесені у зв’язку з порушенням відповідачем зобов’язань за договором.

При цьому, касаційна інстанція погоджується з висновком судів про те, що не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача збитків у вигляді вартості вантажно-розвантажувальних робіт, витрат на оплату лабораторних досліджень та неотриманого прибутку, оскільки відповідачем не доведено наявності прямого причинно-наслідкового зв’язку, зокрема, необхідності проведення відповідних робіт та повторного дослідження за наявності висновку експерта, а також не доведено розміру можливого прибутку (з урахуванням відповідних затрат на виплату обов’язкових платежів, заробітну плату, оплату електроенергії та витрати з зберігання продукції та її реалізації тощо).

За таких обставин, судові акти у цій справи прийняті з урахуванням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.10.2007р. у справі №16/315/07 господарського суду Миколаївської області залишити без змін, а касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія" –без задоволення.

Головуючий суддя Кузьменко М.В.

Судді Васищак І.М.

Палій В.М.