ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2008 р.

№ 6/53-11а(1/43-20/20А)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ТОВ фірма “Феміда-Інтер”

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2008

у справі

№ 6/53-11А господарського суду Волинської області

за позовом

ВАТ “Західенерго”

до

1)          Шацької районної державної адміністрації Волинської області

2)          ТОВ фірма “Феміда-Інтер”

про

визнання нечинним договору,

за участю представників сторін від:

позивача:

Федорів С.С. –за довіреністю від 02.01.2008р., Данай І.М. –за довіреністю від 02.01.2008р.

відповідачів:

1)          не з’явились

2)          Назаревич В.М. –за довіреністю від 14.05.2008р.

Згідно розпорядження Заступника голови Вищого господарського суду України Осетинського А.Й. від 28.10.2008р. розгляд касаційної скарги здійснюється у складі колегії суддів: Кривда Д.С. (головуючий), Жаботина Г.В., Уліцький А.М.

ВСТАНОВИВ:

Справа в господарських судах розглядалась неодноразово.

Рішенням господарського суду Волинської області від 24.03.2008р. (суддя Пахолюк В.А.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2008р. (судді Городечна М.І.. –головуючий, Юркевич М.В., Кузь В.Л.), позов задоволено; визнано нечинним договір оренди земельної ділянки від 04.07.2002р., укладений між Шацькою райдержадміністрацією та ТОВ “Феміда-Інтер”; стягнуто з позивача в дохід державного бюджету 85грн. державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнуто з ТОВ “Феміда-Інтер” на користь позивача судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 85грн. та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

ТОВ “Феміда-Інтер” в касаційній скарзі просить скасувати прийняті у справі судові рішення і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить постанову залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 04.07.2002р. між Шацькою райдержадміністрацією і ТОВ “Феміда-Інтер” було укладено договір оренди, за умовами якого Шацька районна державна адміністрація надала ТОВ “Феміда-Інтер” в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 6700кв.м., що знаходиться в ур. “Гряда”, Шацького району для розміщення бази відпочинку. Вказаний договір оренди земельної ділянки укладено на підставі розпорядження Шацької райдержадміністрації №96 від 04.07.2002р.

Рішенням господарського суду Волинської області від 09.06.2005 у справі №01/6-24.1. за позовом ВАТ “Західенерго” до Шацької райдержадміністрації Волинської області, третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ “Феміда-Інтер” про визнання частково недійсним розпорядження №96 від 12.06.2002р., п.2 розпорядження Шацької райдержадміністрації №96 від 12.06.2002р., згідно з яким було вирішено передати в оренду на 49 років ТОВ „Феміда-Інтер” земельну ділянку розміром 0,67га в зоні відпочинку „Гряда” на території Шацької селищної ради, визнано недійсним.

Підставою для визнання частково недійсним розпорядження Шацької райдержадміністрації №96 від 12.06.2002р. стало те, що на земельній ділянці, переданій згідно даного розпорядження в оренду ТОВ “Феміда-Інтер”, розташовані будівлі, що належать на праві власності ВАТ “Західенерго”, а тому воно порушує вимоги ч.4 ст.120 Земельного Кодексу України, ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України, ст.16 Закону України „Про оренду землі”, а також право ВАТ “Західенерго” як землекористувача і права власності товариства на будівлі, що розміщені на цій земельній ділянці.

Вказаним рішенням встановлено, що на земельній ділянці, площею 0,67га, переданій в оренду ТОВ “Фірма “Феміда-Інтер” згідно розпорядження Шацької райдержадміністрації №96 від 12.06.2002р. та договору оренди від 04.07.2002р., знаходяться три будівлі, одна з яких придбана ТОВ “Фірма “Феміда-Інтер за договором купівлі-продажу майна АЕК №388359 від 24.05.2002р., та дві (корпуси №1 та №2 бази відпочинку “Енергетик”), які увійшли до статутного фонду ВАТ “Західенерго” під час корпоратизації ВЕО “Львівенерго”, станом на 01.07.1995р.

Визнаючи нечинним спірний договір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відбулося порушення встановленого земельним законодавством порядку укладення спірного договору, оскільки зміст договору визначається змістом волі сторін, а остання повинна відповідати змісту правових норма. Відтак, договір не відповідає волі власника (в даному випадку, уповноваженої неї особи –Шацької райдержадміністрації) на укладення такого договору, оскільки він вчинений без відповідного рішення власника, тобто з порушенням вимог ст.15 Закону України “Про оренду землі” та ст.124 Земельного кодексу України.

Вищий господарський суд України не може погодитися з переконливістю висновків судів попередніх інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду саме за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на те, що у даній справі позов про визнання недійсним договору заявлено особою, яка не є стороною оспорюваного договору, необхідно встановити, чи пов'язаний спірний договір з порушенням власних прав позивача та охоронюваних законом інтересів, а отже чи підлягає правовому захисту.

Суди, вирішуючи спір, дійшли висновку, що спірний договір порушує право позивача, як власника корпусів №1, №2 бази відпочинку „Енергетик”, розташованих на земельній ділянці, переданій в оренду ТОВ “Фірма “Феміда-Інтер” згідно даного договору, на отримання у встановленому земельним законодавством порядку у власність чи користування земельної ділянки, на якій розташовані дані будівлі.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про оренду землі" особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки. Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

З матеріалів справи не вбачається та судами не встановлено звернення позивача до Шацької районної державної адміністрації Волинської області на час прийняття розпорядження від 12.06.2002р. №96 з клопотанням (заявою) про надання земельної ділянки в порядку, передбаченому ст.123 Земельного кодексу України.

Також слід зазначити, що Земельний кодекс України в редакції 2001 року закріплює самостійні правові режими земельної власності (і землекористування) та власності на розташовані на земельній ділянці об'єкти нерухомості. Земельна ділянка є самостійним об'єктом цивільних правовідносин, що потребують самостійної правової регламентації.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Частиною 2 цієї статті визначено, що при відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Таким чином, стаття 120 ЗК України не передбачає автоматичного переходу права власності на земельну ділянку у зв’язку з переходом права власності на розташовані на ній будівлі чи споруди і не передбачає звільнення від здійснення передбаченої законом процедури оформлення такого права.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Проте, суди при розгляді справи не встановили обставини щодо переходу до позивача певних прав на земельну ділянку, на якій розміщені придбані ним об'єкти, та необхідну для їх обслуговування, тобто належне оформлення попереднім власником майна права на спірну земельну ділянку, припинення цих прав у попереднього власника майна та виникнення їх у позивача.

Також суди при новому розгляді справи не встановили, хто на час розгляду спору у даній справі є власником земельної ділянки, переданої за спірним договором в оренду. Так, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ “Фірма “Феміда-Інтер” неодноразово посилалася на те, що рішенням Волинської обласної ради №3/12 від 24.09.2002р. зона відпочинку “Гряда” включена в межі селища міського типу Шацьк. Зазначене судами не взято до уваги і не вирішено питання щодо можливого впливу рішення з господарського спору на права або обов’язки Шацької селищної ради щодо однієї з сторін.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.06.2008р. та рішення господарського суду Волинської області від 24.03.2008р. у справі №6/53-11А скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                             Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький