ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2008 Справа № А23/154(А17/193(36/54)-06)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді –Тищик І.В.- доповідач,

суддів –Сизько І.А., Чоха Л.В.

при секретарі –Врона С.В.

за участю прокурора Зіма В.Б.

представників сторін:

позивача –Шелковський В.В., Сокур Н.І.

відповідача – Сідлецька С.О.

третьої особи-1 –не з’явився

третьої особи-2 –Трепалюк О.В.

третьої особи-3 –не з’явився

розглянувши у судовому засіданні апеляційне подання заступника прокурора Дніпропетровської області та апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривий Ріг на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.07 року у справі № А23/154(А17/193(36/54)-06

за позовом заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривий Ріг

до відкритого акціонерного товариства „Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, м. Кривий Ріг

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство фінансів України, м. Київ

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: відкрите акціонерне товариство „Державний експортно-імпортний банк України”, м. Київ

третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне казначейство України, м. Київ

про звернення стягнення на активи на погашення заборгованості з основного боргу по іноземному кредиту в сумі 230315315,88 японських ієн; відсотків за надання гарантій по іноземному кредиту в сумі 22615782,51 японських ієн; штрафу в сумі 2525,00 японських ієн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.07 року у справі № А23/154(А17/193(36/54)-06 (суддя Добродняк І.Ю.) в задоволенні позовних вимог про стягнення 15 000 000 японських ієн (648448,50 грн.) за рахунок активів відповідача відмовлено.

Вмотивовуючи рішення, господарський суд з посиланням на норми Законів України „Про державний бюджет України на 2000 рік”, „Про цінні папери та фондову біржу”, „Про обіг векселів в Україні”, Уніфікованого закону про переказні та прості векселі, Цивільного кодексу УРСР (норми якого діяли під час спірних правовідносин), постанови КМУ від 28.09.2000р. № 1475, від 10.09.92р. №528 дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення зобов’язання, під яке було видано вексель та відмовив у задоволенні позову.

Заступник прокурора та позивач, не погоджуючись з рішенням суду, звернулися до апеляційного суду з апеляційним поданням та апеляційною скаргою, у яких просять скасувати рішення господарського суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому скаржники посилаються на те, що господарським судом до спірних правовідносин неправомірно застосовані норми Уніфікованого закону про переказні та прості векселі та положення Женевської конвенції 1930 року, оскільки остання набрала чинності для України з 06.01.2000р., тоді як кредитна угода №18/01-127 була укладена 19.07.96р. і не передбачала проведення розрахунків із застосуванням векселя; неправомірним є і застосування Закону України „Про обіг векселів в Україні”, норми якого набрали чинності лише з 01.01.02р.

Оскільки виконання гарантійних зобов’язань Кабінету Міністрів України здійснювалося за рахунок коштів державного бюджету, до спірних правовідносин належить застосовувати норми Бюджетного кодексу та Законів України про державний бюджет на відповідний рік.

Відповідач у запереченнях на апеляційне подання та апеляційну скаргу вважає доводи, викладені у апеляційних поданні і скарзі, необґрунтованими, висновки господарського суду правомірними та просить залишити скарги без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційних подання та скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне подання та апеляційна скарга підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Як убачається з матеріалів справи, 19.07.1996р. між Міністерством Фінансів України, Державним експортно-імпортним банком Японії та Криворізьким державним центральним гірничо-збагачувальним комбінатом, правонаступником якого являється ВАТ „Центральний гірничо-збагачувальний комбінат”, було укладено угоду №18/01-127 про отримання, умови та порядок обслуговування і погашення кредиту, залученого Укрексімбанком в рамках Угоди про надання експортного кредиту для фінансування зовнішньоторговельного контракту від 20.07.1995р. №LJME-95-0618, укладеного між Криворізьким державним центральним гірничо-збагачувальним комбінатом і фірмою „Сумітомо корпорейшн” (Японія).

За вказаною угодою Криворізьким державним центральним гірничо-збагачувальним комбінатом, як позичальником, був одержаний експортний кредит у сумі 555 632 278,00 японських ієн. Погашення вказаного кредиту та витрат, пов’язаних з його обслуговуванням, відповідачу належало здійснювати за рахунок власних валютних коштів (преамбула угоди) 10-ма рівними піврічними платежами на протязі 5 років кожного 15 квітня і 15 жовтня (п. 6.1 угоди), тобто, протягом 1997-2001 років відповідно до графіків оплати основного боргу.

У разі невиконання позичальником своїх платіжних зобов’язань забезпечення валютними коштами платежів, пов’язаних з обслуговуванням та погашенням кредиту, наданого позичальнику, повинно було здійснюватися Мінфіном відповідно до умов вказаної угоди згідно з затвердженим розкладом платежів (п.9.1.2 угоди).

Відповідачем своєчасне виконання платіжних зобов’язань за угодою забезпечено не було, відповідно, погашення платіжних зобов’язань здійснювалося Міністерством фінансів України за рахунок бюджетних коштів.

Згідно зі ст. 35 Закону України „Про державний бюджет України на 1999 рік” Міністерству фінансів України в 1999 році було надано право реструктуризувати прострочену заборгованість за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, шляхом укладання з юридичними особами –позичальниками відповідних угод з терміном погашення заборгованості до трьох років з дня закінчення розрахунків за кредитами.

10.02.1999р. у відповідності із зазначеним Законом між Міністерством фінансів України та відповідачем укладена угода про реструктуризацію простроченої заборгованості за вказаною кредитною угодою (т. 2 а.с.26), за умовами якої відповідач зобов’язався повернути кредитору (Міністерству фінансів України) суму кредиту у повному обсязі та суму пені, нараховану станом на 05.02.99р.

Заходи на виконання угоди про реструктуризацію та погашення суми заборгованості відповідачем вжиті не були.

28.09.2000р. постановою Кабінету Міністрів України №1475 „Про проведення відкритих аукціонів з продажу права вимоги за простроченою більше ніж два роки заборгованістю юридичних осіб - резидентів щодо відшкодування витрат Державного бюджету України, пов'язаних з виконанням гарантійних та кредитних зобов'язань Кабінету Міністрів України” юридичним особам –резидентам (боржникам), які мають прострочену більше ніж два роки заборгованість перед державою щодо відшкодування витрат Державного бюджету України, пов'язаних з виконанням гарантійних та кредитних зобов'язань Кабінету Міністрів України, було надано дозвіл оформлювати останню простими векселями за пропозицією Міністерства фінансів.

На виконання зазначеної постанови відповідачем на ім’я Міністерства фінансів України були видані:

14.11.2000р. –15 простих векселів на загальну суму 15 000 000 японських ієн,

02.11.2006р. –1 вексель на суму 237933623,39 японських ієн,

які були отримані Міністерством фінансів України, що підтверджується матеріалами справи і не спростовується сторонами.

Відповідно до приписів постанов Кабінету Міністрів України №1475 від 28.09.2000р. та №315 від 15.03.2006р., прийнятих на виконання ст. 21 Закону України „Про державний бюджет України на 2000 рік” та ст. 25 Закону України „Про державний бюджет на України на 2006 рік”, векселедержателем було вжито заходів до реалізації вказаних векселів на відкритих аукціонах з продажу права вимоги за простроченою заборгованістю перед державою за кредитами, залученими під державні гарантії.

Пунктами 15, 17 Порядку проведення відкритих аукціонів з продажу права вимоги за простроченою більше ніж два роки заборгованістю юридичних осіб - резидентів щодо відшкодування витрат Державного бюджету України, пов'язаних з виконанням гарантійних та кредитних зобов'язань Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1475 від 28.09.2000р., встановлено, що кошти, одержані від реалізації векселів підлягають перерахуванню на спеціальний рахунок Державного казначейства в день проведення розрахунків покупцями і після надходження цих коштів на спеціальний рахунок Державного казначейства заборгованість векселедавця перед державним бюджетом на номінальну суму векселя вважається погашеною.

За наслідками проведених аукціонів було реалізовано один вексель, виданий відповідачем 02.11.06р., відповідно, на номінальну вартість проданого векселя була зменшена прострочена заборгованість відповідача; 15 простих векселів (на суму 15 000 000 японських ієн), датою складення 14.11.00р., реалізовані не були, кошти від продажу останніх на рахунок Державного казначейства не надійшли, відповідно, заборгованість відповідача перед державним бюджетом на вказану суму зменшена не була. За вказаних обставин посилання скаржників на те, що видача відповідачем простих векселів не припинила зобов’язання відповідача перед державою за кредитною угодою № 18/01-127 від 19.07.96р. і за відповідачем рахується заборгованість у сумі 15 000 000 японських ієн є обґрунтованим.

Як убачається з матеріалів справи, виконання гарантійних зобов’язань Кабінету Міністрів України здійснювалося за рахунок коштів державного бюджету, таким чином, правовідносини, пов’язані з погашенням бюджетної заборгованості, являються бюджетними і регулюються безпосередньо нормами Бюджетного кодексу України.

До бюджетних відносин не можуть бути застосовані норми Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963р.) (ст. 2) та Цивільного кодексу України (ч.2 ст. 1), що набрав чинності з 01.01.2004р.

Гарантії Кабінету Міністрів України щодо виконання боргових зобов’язань суб’єктів регламентуються ст.17 Бюджетного кодексу України, що набрав чинності з 25.07.2001р. (тобто, в період дії угоди №18/01-127), частиною 4 якої визначено, що у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

За вказаних обставин позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

При цьому колегією суддів враховується факт визнання заборгованості самим боржником та сплати спірної суми до бюджету у повному обсязі; погашення боргу відбулося після прийняття господарським судом рішення у даній справі.

З огляду на невідповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги скаржників про скасування оспорюваного рішення являються обґрунтованими та підлягають задоволенню. Витрати по сплаті державного мита, у тому числі за розгляд апеляційної скарги, у сумі 38250 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. належить покласти на відповідача.

За наявності доказів оплати суми заборгованості перед Державним бюджетом у повному обсязі відсутні підстави для видачі наказу для примусового стягнення суми 648448,5 грн. з ВАТ „Центральний ГЗК”.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційне подання заступника прокурора Дніпропетровської області та апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з підприємствами гірничо-металургійного комплексу у м. Кривому Розі задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2007 року у справі № А23/154 (А17/193 (36/54) скасувати.

Позов задовольнити.

Звернути стягнення на активи Відкритого акціонерного товариства „Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” на користь Державного бюджету України на суму 15 000 000 японських ієн, що в перерахуванні на національну валюту складає 648448,5 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Центральний гірничо-збагачувальний комбінат” на користь Державного бюджету України 38250, 00 грн. (тридцять вісім тисяч двісті п’ятдесят гривень) державного мита та 118 грн. (сто вісімнадцять гривень) витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідні накази на стягнення державного мита та витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця з дня складання постанови в повному обсязі до Вищого господарського суду України.

Головуючий І.В.Тищик

Судді І.А.Сизько

Л.В.Чоха