ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 108
РІШЕННЯ

Іменем України

28.02.2008

Справа
№2-9/178-2008

За
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Севастополь

До
відповідача  Дочірнього підприємства
«Фаберлик - Україна», м. Київ

Про
визнання договору неукладеним

Суддя
ГС  АР
Крим Н.С.Пєтухова

Представники:

Позивач
- ОСОБА_1 - спд; ОСОБА_2 - представник, дов. пост. №1278 від 25.04.2005 р.;

Відповідач
- Литвинов Є.Ю. представник, дов. пост. від 15.08.2007 р.

Сутність
спору: Позивач звернувся до Господарського суду АР Крим із позовом до
Дочірнього підприємства «Фаберлик - Україна» про визнання неукладеним договору
комісії №18К від 18.11.2004 р.

Свої
вимоги позивач мотивує тим, що договір комісії №18К від 18.11.2004 р. не
містить суттєвих умов, а тому відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу
України такій договір є неукладеним.

Відповідач
проти позову заперечує по мотивам, викладеним у відзиву на позов, у частості
посилається на те, що після укладеного договору комісії №18/к від 18.11.2004р.
сторонами були вчинені дії з його виконання.

У
судовому засіданні 18.02.2008 р. була оголошена перерва до 28.02.2008 р. до
15:00 годин. для підготування проекту рішення.

28.02.2008
р. судове засідання відбулось у присутності представників сторін.

Розглянувши
матеріали справи, а також додатково надані сторонами документи, заслухавши
пояснення представників сторін, суд -

В с т
а н о в и в:

Відповідно
до частини 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно
до норм статті 20 Господарського процесуального кодексу України держава
забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх
прав і законних інтересів.

Права
та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю  або  частково
недійсними  актів  органів державної влади та органів   місцевого
самоврядування,   актів      інших
суб'єктів,   що   суперечать законодавству, ущемлюють права та
законні інтереси    суб'єкта    господарювання або   споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення   становища, яке існувало  до
порушення   прав  та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його
порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків;
застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій;
застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення,
зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими
законом.

Статтею  16 Цивільного кодексу України також
передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Позивач
просить визнати неукладеним договір комісії №18К від 18.11.2004 р., посилаючись
на те, що даний договір не містить суттєвих умов.

Заявлена
позивачем вимога про визнання неукладеним договору комісії №18К від 18.11.2004
р. не відповідає способам захисту прав суб'єктів господарювання, передбаченим
ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України.

Вимога
про визнання угоди неукладеною не може бути предметом позову у справі, оскільки
ст. 16 Цивільного кодексу України не встановлено відповідного способу захисту
цивільного права.

По
суті така вимога спрямована на встановлення факту, що має юридичне значення, а
не на поновлення порушеного права або захист охоронюваного законом інтересу.

Цей
факт може встановлюватися господарськими судами лише у разі вирішення спору про
право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи
та обґрунтованості вимог.

Відповідно
статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України сторони мають
довести суду обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або
заперечень тими засобами доказування,
якими мають бути підтверджені певні факти.

Враховуючи
те, що позивач не обґрунтував свої вимоги належними доказами, суд не знаходить
законних підстав для їх задоволення, а тому в позові слід відмовити.

Державне
мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
підлягають віднесенню на позивача відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Рішення
оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України і підписано  28.02.2008 р.

З
огляду на викладене, керуючись ст. ст. 33, 49, 77, 82-84 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          У позові відмовити.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Петухова Н.С.