ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2008 р. Справа № 38/378-07

вх. № 12024/5-38

Суддя господарського суду Светлічний Ю.В.

при секретарі судового засідання Малахова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Симонова О.М. за довіреністю № 78 від 17.12.2007р. відповідача - Кучеренко О.М. за довіреністю від 18.12.2007р.

розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Немо - ЛТД", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД "Олексіївський", м. Харків

про стягнення 70273,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою, в який просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Торговельний дім “ОЛЕКСІЇВСЬКИЙ” в якості відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 16 336 грн. 07 коп., вартість направлених відповідачу телеграм у сумі 28 грн. 26 коп., у якості відшкодування збитків (упущеної вигоди) в сумі 53 909 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 702 грн. 73 коп. та інформаціно-технічного забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн. 00 коп.

Представник відповідача проти позову заперечує, мотивуючи тим, що в даному випадку існували обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок непереборної сили, та шкода, спричинена особою, не в зв'язку з виконанням нею своїх трудових обов'язків.

Ухвалою заступника голови господарського суду Харківської області від 14.01.2008р. справу №38/378-07 було передано судді Светлічному Ю.В. у зв’язку з великою завантаженістю у судді Жильне С.Ч.

У судовому засіданні призначеному на 14.01.2008р. було оголошено перерву до 18.01.2008р. для можливості надання сторонами додаткових документів.

Позивач наддав через канцелярію господарського суду 18.01.2008р. письмові пояснення, які були прийняті судом та залучені до матеріалів справи.

Представник відповідача 18.01.2008р. надав суду заяву в якій він відмовляється від проведення експертизи. Дане клопотання було прийняте та задоволено судом.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне, що 17 березня 2007р. о 8 годин 00 хвилин водій Караманов Л.П., керуючи автотранспортним засобом, що належить йому на підставі договору оренди транспортного засобу № 2 від 01.01.2007 р. укладеного з відповідачем, технічно ісправним автомобілем “Сітроен-Берлінго” реєстраціний номер АХ 58-17 АЕ, рухався по вул. Асхарова з боку проспекту Людвига Свободи у в напрямку вул. Дерев'янка у м. Харкові. В районі дома № 18 вищевказаний автомобіль виїхав на стрічку зустрічного руху та допустив зіткнення зі стоячим автомобілем БАЗ - 2215 державний номер АХ 02-06 АА, у наслідку чого автомобілю марки БАЗ-2215 державний номер АХ 02-06 АА, який належить позивачу на праві власності були завдані механічні пошкодження, а водій автомобілю "Ситроен-Берлинго" - Караманов Л.П. помер.

Згідно висновку спеціаліста авто товарознавця № 251/2007 від 22.05.2007 року, сума заподіяної матеріальної шкоди автомобілю БАЗ 2215 державний номер АХ 02-06 АА в наслідок ДТП складає 16 336,07 грн.

За результатом перевірки виниклого ДТП, на підставі постанови від 27.03.2007 року МУМВС України в Харківській області у порушенні кримінальної справи було відмовлено, з причин порушення п. 10.1 ПДД України водієм автомобілю “Сітроен-Берлінго” (державний номер АХ 58-17 АЕ) внаслідку стану здоров'я, а саме сочетаної тупої травми тіла, ускладненої декомпенсірованим травматичним шоком на фоні геморагичного інсульту, крім нього в результаті ДТП ніхто не постраждав.

Згідно Постанови та акту судово-медичного дослідження № 100-а від 19.03.2007 р. причиною смерті водія Караманова Л.П. явилась сочетана тупа травма тіла, ускладнена декомпенсірованим травматичним шоком на фоні геморагичного інсульту.

В ході судових засідань відповідачем були заявлені клопотання про призначення судових транспортно-трасологічної, автотехнічної, судово-медичної та автотоварознавської експертиз, а також про припинення провадження в справі на підставі ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

18 січня 2008 року вищевказані клопотання відповідачем були відізвані.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи , вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Поняття джерела підвищеної небезпеки, підстави виникнення зобов'язання по відшкодуванню шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки та порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначенні статтями 1187 та 1188 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Обставиною, яка звільняє від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, є його вибуття з володіння суб'єкта відповідальності внаслідок неправомірних дій інших осіб, або завдання шкоди внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд вважає, що в діях відповідача в даному ДТП існують признаки наявності суттєвих обставин, які мають ознаки обставин непереборної сили, і які, відповідно, звільняють особу від відповідальності за шкоду, що виникла в наслідок непереборної силиа саме - стан здоров'я водія Караманова Л.П., виникнення у нього декомпенсірованого травматичного шоку на фоні геморагичного інсульту.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності шляхом відшкодування заподіяної шкоди можливе за наявності обов'язкових умов, якими є: протиправна поведінка або бездіяльність, наявність прямої дійсної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між діянням та заподіянням шкоди та вини.

При цьому, згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.92 (далі - Постанова) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ст. 780 Цивільного кодексу України, яка визначає відповідальність за шкоду, що завдана у зв'язку з користуванням річчю, переданою у найм, шкода, завдана третім особам у зв'язку з користуванням річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем на загальних підставах.

У відповідності до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29.12.92 N 14 за вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов'язків (відшкодування шкоди їх майну та ін.) відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства.

Виходячи з матеріалів справи водій відповідача – Караманов Л.П. був прийнятий на роботу наказом № 1/ОК від 3 січня 2005 року на посаду заступника директора, наказом № 2/ОК від 19 березня 2007 року він був звільнений в зв'язку зі смертю.

Згідно п. 3.1. розділу ІІІ колективного договору відповідача для адміністративних робітників підприємства передбачена п'ятиденна робоча неділя з двома вихідними днями.

Судом встановлено, що день 17 березня 2007 р., у який сталася вищевказана ДТП був суботою. Таким чином у день дорожно-транспортної пригоди водій Караманов Л.П. не виконував своїх трудових (службових) обов'язків, а користувався автомобілем на підставі договору оренди транспортного засобу № 2 від 01.01.2007 р. укладеного з відповідачем. Доводи позивача про існування обставин, які вказують на недійсність цього договору оренди судом не приймаються, тому що на дату розгляду справи дійсність цього договору сторонами договору або іншими зацікавленими особами не оскаржувалась.

Згідно вищевикладеного суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог у частини відшкодування збитків, які понесені позивачем.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито у розмірі, передбаченому статтею 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, що становить 702,73грн., та згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002р. № 411 судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 гривень слід покласти на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 22, 623, 780, 1166, 1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47-49, 54,75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення підписано 18.01.2008р.

Суддя Светлічний Ю.В.