ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

22.01.08р.

Справа № А12/167-07

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського", м. Дніпропетровськ

до Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов'язати відповідача виконати постанову господарського суду від 27.06.2006р. по справі № А17/129.

Суддя Жукова Л.В.

при секретарі Коршуновій О.С.

Представники сторін:

Від позивача Кривошеїна І.О. довіреність № 250/3 від 02.01.2008р.

Від відповідача Стефлюк Ю.В. довіреність № 12/14/19 від 09.01.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просить визнати протиправною бездіяльність відповідача по невиконанню постанови господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2006р. по справі № А17/129 у частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 1700 грн. судового збору; зобов’язати відповідача виконати постанову господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2006р. по справі № А17/129 належним чином у частині стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 1700 грн., списавши їх з рахунку № 0940 в ГУДКУ в Дніпропетровській області, МФО 805012.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що 03.05.2007р. позивачем отримано від відповідача лист від 27.04.2007р. № 12-14/1385, яким повернуто без виконання виконавчий лист від 16.01.2007р. по справі № А17/129 про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 1700 грн. судового збору. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача, яка виразилася у відмові виконати свої законодавчо визначені обов’язки по виконанню постанови господарського суду від 27.06.2006р. у справі № А17/129, яка набрала законної сили є протиправною і суперечить положенням ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 14, ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України. Також, позивач в позові вказує на те, що за ст. 9 Закону України „Про виконавче провадження” виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів або з бюджетних установ, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, п. 4 Положення про Державне казначейство України, затверджене постановою КМУ від 21.12.2005р. № 1232 передбачено, що саме Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування. Позивач вважає посилання відповідача у листі від 27.04.2007р. на неможливість виконання постанови суду та списання коштів з бюджетного рахунку у зв’язку з відсутністю відповідних коштів бюджету на дані цілі є необгрунтованим, оскільки у випадку стягнення коштів з Державного бюджету України за рішенням суду списання здійснюється у безспірному порядку, тобто ніякого бюджетного призначення в даному випадку не потрібно. У вищевказаному листі відповідач також безпідставно посилається на лист Міністерства фінансів України від 01.03.2007р. № 31-18020-11-13/4135 яким передбачено, що судові витрати покладаються на відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування і компенсуються за рахунок видатків, передбачених на утримання цих органів, на постанову КМУ від 27.04.2006р. № 590 „Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави” де судові витрати компенсуються за рахунок держави Державною судовою адміністрацією суперечать вимогам чинного законодавства України та не відповідають дійсності. Крім того постанова КМУ № 590 від 27.04.2006р. визначає граничні розміри компенсації саме витрат, пов’язаних з розглядом справи, а не судового збору. В додаткових поясненнях від 06.07.2007р. представник позивача ще й вказує на те, що посилання відповідача на постанову господарського суду від 23.04.2007р. у справі № А9/3-07 не можуть бути враховані при вирішенні цієї справи, оскільки дана постанова не набрала законної сили та оскаржується ВАТ „Орджонікідзевським ГЗК” в апеляційному порядку.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, у письмових запереченнях на позов просить відмовити в позові посилаючись на те, що бюджетним кодексом України встановлений принцип цільового використання бюджетних коштів – бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет. Вказує, що в ст. 23 Бюджетного кодексу України встановлено, що будь-які бюджетні призначення та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Статтею 30 Бюджетного кодексу України, видатки державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет на конкретні цілі. Представник відповідача також посилається на ч. 2 ст. 95 Конституції України, якою встановлено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків визначаються виключно законами України про Державний бюджет України на відповідний рік, зазначає, що Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” не передбачені кошти на відшкодування судових витрат при розгляді адміністративних справ. Крім того, вказує, що на виконання статей 90-95 і пункту 2 розділу УІІ „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27.04.2006р. № 590 „Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави”. Згідно з п. 2 вказаної постанови компенсація судових витрат за рахунок держави здійснюється Державною судовою адміністрацією, а не органами Державного казначейства України. Зазначає, що рахунок з якого б здійснювалось відшкодування судових витрат у Головному управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області відсутній та відповідач не наділений повноваженнями вносити зміни до Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” і встановлювати видатки держави, які цим Законом не передбачені.

В судовому засіданні оголошувалася перерва до 22.01.2008р.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ :

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2007р. у справі № А17/129 було задоволено позов ВАТ „ДМЗ ім. Петровського”, стягнено з Державного бюджету України через Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області на користь ВАТ „ДМЗ ім. Петровського” 234728 грн. і стягнено з Державного бюджету України на користь ВАТ „ДМЗ ім. Петровського” 1700 грн. судового збору.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.12.2006р. у справі № А17/129 зазначена вище постанова господарського суду від 27.06.2007р. залишена без змін.

16.01.2007р. господарським судом Дніпропетровської області на виконання постанови господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2007р. у справі № А17/129 був виданий виконавчий лист від 16.01.2007р. у справі № А17/129 про стягнення з Державного бюджету України на користь ВАТ „ДМЗ ім. Петровського” 1700 грн. судового збору.

16.04.2007р. ВАТ „ДМЗ ім. Петровського” заявою про виконання виконавчого листа направило зазначений виконавчий лист від 16.01.2007р. № А17/129 Головному управлінню Державного казначейства України у Дніпропетровській області.

Однак, Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області листом від 27.04.2007р. № 12-14/1385 повернуло виконавчий лист від 16.01.2007р. № А17/129 без виконання посилаючись на те, що згідно ст.ст.23, 25, 30 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право його застосування. Будь-які бюджетні платежі з бюджету можуть здійснюватися лише за наявності бюджетного призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі. Законом України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” бюджетні призначення на відшкодування судового збору не передбачені, тому відповідні рахунки в Головному управлінні Державного казначейства України у Дніпропетровській області не відкриті, а тому Державне казначейство України та його територіальні органи, зокрема, Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, не наділені повноваженнями вносити зміни до Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” та встановлювати видатки держави, які цим Законом не передбачені. Крім того, зазначений вище лист містить посилання на те, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 27.04.2006р. № 590 „Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави” відповідно до якої вказані витрати компенсуються за рахунок держави Державною судовою адміністрацією.

Вивчивши надані документи та аналізуючи їх в сукупності з наданими поясненнями представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або з відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова особа чи службова особа).

Статтею 9 Закону України „Про виконавче провадження” передбачено, що виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетних установ, здійснюються органами Державного казначейства України.

Згідно ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Статтею 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України, в тому числі і осперацій з коштами державного бюджету України та контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов’язань і проведенні платежів.

Виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України, здійснюється органами Державного казначейства України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Державне казначейство України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005р. № 1232 визначено, що Державне казначейство України діє у складі Мінфіну і йому підпорядковується та є юридичною особою, яке має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Територіальні органи Державного казначейства України можуть утворюватися у межах граничної чисельності працівників Казначейства та лише за погодженням з Міністром фінансів, і типове положення про територіальний орган Казначейства затверджує Міністр фінансів. Крім того, учасником системи електронних платежів Національного банку є саме Державне казначейство України, а не його територіальні органи.

Також, ст. 33 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік” встановлено, що виконання рішення, яке прийнято органом державної влади, що відповідно до закону має право на його застосування, про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, здійснюються Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України. Рішення про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, передаються до Державного казначейства України. Безспірне списання коштів з рахунку державного бюджету здійснюється виключно органами Державного казначейства України за черговістю надходження рішень за рахунок і в межах відповідних бюджетних асигнувань.

Як вбачається зі змісту постанови господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2006р. у справі № 17/129- судовий збір у сумі 1700 грн. стягнено саме з Державного бюджету України.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позов пред’явлено позивачем до Головного управління Державного казначейства України по Дніпропетровській області, який є неналежним відповідачем у цій справі.

З вищенаведених норм чинним законодавством України встановлено, що стягнення зазначених коштів за рішенням суду віднесено до компетенції Державного казначейства України.

Позивач доказів, які б свідчили про звернення щодо стягнення судового збору за виконавчим листом від 16.01.2007р. № А17/129 до Державного казначейства України суду не надав.

Враховуючи, що позивач не звертався до Державного казначейства України з питанням щодо виконання постанови господарського суду від 27.06.2007р. у справі № А17/129, а останнє не вчиняло щодо позивача дій, пов’язаних із зазначеним документом, суд не може здійснити залучення до участі у цій справі в якості відповідача Державне казначейство України згідно до вимог ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, так як станом на 22.01.2007р. предмет спору до Державного казначейства України відсутній.

Посилання відповідача на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. „Про граничні розміри компенсації витрат, пов’язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави” понесені судові витрати компенсуються Державною судовою адміністрацією не можуть бути прийняті судом до уваги, так як таке твердження є помилковим та суперечить ст. 33 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”.

Дана позиція викладена і в постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2007р. у справі № 9/3-07, яка набрала законної сили.

Приймаючи до уваги викладене та керуючись ст. 95 Конституції України, ст. 48 Бюджетного кодексу України, ст. 33 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік”, ст. 9 Закону України „Про виконавче провадження”, ст.ст.52, 94, 160, 161, 162, 163, КАС України господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Л.В. Жукова

Постанова підписана 28.01.2008р. відповідно до ст. 160 КАСУ.