Господарський суд
Чернігівської області
проспект Миру, 20 77-99-18
РІШЕННЯ

“04” листопада 2008 року Справа № 12/85

Позивач:          Закрите акціонерне товариство "Чернігівська фабрика лозових виробів",

вул. Толстого, 28, м. Чернігів, 14008

Відповідач:          Відкрите акціонерне товариство "Державний ощадний банк України",

вул. Госпітальна, 12-г, м. Київ, 01020

від імені якого виступає Чернігівське обласне управління Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", пр. Миру, 19, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про визнання договору таким, що діє

Суддя Л.М.Лавриненко

Представники сторін:

позивач: не з’явився

відповідач: Кутікова О.Л. –представник, довіреність № 4423 від 25.09.2008 року.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - Закритим акціонерним товариством "Чернігівська фабрика лозових виробів" подано позов до Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", від імені якого виступає Чернігівське обласне управління Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання договору № 1639 оренди нерухомого майна від 01.11.2006 року таким, що діє до 01.11.2008 року.

Ухвалою суду від 12.03.2008 року судом було відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позовних вимог, шляхом накладення арешту на нерухоме майно –приміщення площею 97 кв.м., які знаходяться по вул. Толстого, 28, належні ВАТ "Державний ощадний банк України" на підставі Свідоцтва про право власності від 25.09.2002 року.

Позивач був належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення № 2050082, але повноважного представника в судове засідання не направив, документи, витребувані ухвалою суду від 23.10.2008 року суду не надав, про причини невиконання вимог суду не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні надав клопотання про відмову здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Представник відповідача в поданих письмових запереченнях зазначив, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими з огляду на відсутність правових підстав для користування спірним приміщенням, оскільки строк дії договору оренди закінчився та не був продовжений. Подальше невиконання відповідачем обов"язку дотримання умов договору оренди та вимог щодо виселення порушує права та інтереси банку, завдає йому реальну шкоду, оскільки спірне приміщення необхідне для виробничих потреб банку.

Ухвалою суду від 23.10.08р. сторони були попереджені , що не з’явлення в судове засідання повноважного представника позивача не є перешкодою для розгляду справи по суті

А тому рішення приймається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника відовідача, дослідивши докази, які мають суттєве значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав:

01.11.2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Чернігівська фабрика лозових виробів" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна № 1639.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуальне визначене майно нежиле приміщення (майно), площею 97 кв.м., розміщене за адресою: м. Чернігів, вул. Толстого, 28, що є власністю орендодавця на підставі Свідоцтва про право власності від 25.09.2002 року. Майно передається в оренду з метою використання в виробничій та підприємницькій діяльності.

Пунктом 2.1. Договору сторони визначили, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акту приймання-передачі майна.

Відповідно до акту приймання-передачі не житлового приміщення від 17.11.2006 року, згідно Договору оренди нерухомого майна № 1639 від 01.11.2006 року, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду не житлове приміщення загальною площею 97 кв.м., що розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Толстого, 28

Умовами договору оренди сторони визначили, що передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2. Договору).

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що даний Договір укладено строком на 12 місяців, що діє з 01.11.2006 року до 01.11.2007 року включно.

Сторони передбачили п. 10.6. Договору, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Відповідачем, у відповідності до ст.764 Цивільного кодексу України та п.10.6 договору оренди , було направлено 01.11.07р. відповідачу повідомлення № 202971 про припинення дії договору оренди та відмову від його продовження. Факт отримання позивачем вказаного повідомлення підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 674570.

Таким чином договір оренди № 1639 від 01.11.06р. припинив свою дію 01.11.07р.

Твердження позивача про те, що для продовження строку дії Договору оренди нерухомого майна № 1639 від 01.11.2006 року, позивач листом № 82 від 15.10.2007 року звернувся до орендодавця ВАТ "Державний ощадний банк України" з пропозицією продовження строку дії договору на 1 рік до 01.11.2008 року та направив на адресу орендодавця два примірники Додаткової угоди, але відповідачем не було надано відповіді на лист № 82 від 15.10.2007 року, додаткової угоди не повернуто і вимог щодо припинення дії договору до часу подання позову не заявлялося, що на думку позивача свідчить про прийняття пропозиції про продовження строку дії договору відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, судом до уваги не може бути прийнято, оскільки продовження строку дії договору по своїй правовій природі є внесенням змін до договору оренди щодо зміни строку користування орендованим майном..

Порядок внесення змін до договору регулюється нормами ст..стр.651,652,653 Цивільного кодексу України та ст.188 Господарського кодексу України.

У відповідності до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу . Господарський суд приймає тільки ті докази , які мають значення для справи. Обставини справи , які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування і не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду належних доказів, які підтверджують факт укладення між сторонами додаткової угоди до договору оренди № 1639 від 01.11.06р. щодо продовження строку його дії до 01.11.2008р. чи наявність рішення суду про зміну умов договору оренди № 1639 від 01.11.06р. щодо строку його дії, а також вчинення відповідачем дій, які б свідчили про надання згоди на продовження строку дії вказаного договору.

Як вбачається із наданих відповідачем доказів, рахунки на сплату орендної плати відповідачем були виставлені лише по 01.11.07р. та відповідно сплачені позивачем.

Доказів виставлення відповідачем позивачеві на сплату орендної плати рахунків після припинення строку дії договору 01.11.07р. , позивач суду не надав. Також позивачем не надано суду і доказів сплати відповідачеві орендної плати за користування орендованим майном після 01.11.2007р. та в свою чергу прийняття вказаної оплати відповідачем.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства. установи, організації мають право звертатись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Це право кореспондується з повноваженнями суду щодо захисту цих прав та охоронюваних законом інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, визначені способи захисту судом цивільних прав та інтересів суб’єктів господарювання та споживачів.

Вимога про визнання договору таким, що діє не відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначених Цивільним кодексом України і Господарським кодексом України, діючими на даний час.

Вимоги про визнання договору таким, що діє є встановленням факту, що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватись господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позові.

Керуючись ст.ст. 16, 651, 652,653 Цивільного кодексу України, ст. 5, 6, 20, 179, 180, 181,188 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

СУДДЯ                                                             Л.М. Лавриненко

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 04.11.08р.

СУДДЯ                                                             Л.М. Лавриненко