РІШЕННЯ

"16" квітня 2008 р.

Справа № 9/16-262(12/62-799)

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Міжрегіональні ділові ініціативи" вул. Жилянська, 104/24, оф.9, м.Київ 32,

до Дочірнього підприємства "Теребовлянська взуттєва фабрика" вул. Січових Стрільців, 28, м.Теребовля,Тернопільська область.

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Ла Кастелана" вул. Генерала Наумова, 23-б, м. Київ. до відповідача-3: Теребовлянської районної державної адміністрації

відповідача-3 Теребовлянської районної державної адміністрації, вул. Кн. Василька, 104а, м. Теребовля Тернопільської області.

За участю представників:

позивача: Живагін О.Л., довіреність від 27.01.2007 р.

відповідача-1: Айрапетов Г.А., довідка № 250-42 від 28.02.2007 р.

відповідача-2: Зозуля Т.М., довіренсть від 04.05.2006 р.

відповідача-3: не з'явився,

роз’яснивши у розпочатому судовому засіданні представникам сторін права та обов’язки учасників господарського процесу згідно з ст.ст. 22, 29 ГПК України,

Встановив:

Позивач, ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи», звернулося у лютому 2007 р. з позовом до Дочірнього підприємства «Теребовлянська взуттєва фабрика», м. Теребовля, Тернопільської області; до Компанії «Фішімпекс Корпорейшн», м. Вільмінгтон, США; до Теребовлянської районної державної адміністрації в особі державного реєстратора, м. Теребовля, Тернопільської області, про визнання недійсним статуту ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»з затвердженій у новій редакції від 25 січня 2006 р., зареєстрованій 22.02.2006 р. державним реєстратором Теребовлянської районної державної адміністрації і у зв’язку із цим просить скасувати державну реєстрацію Дочірнього підприємства «Теребовлянська взуттєва фабрика».

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 28.03.2007 року по справі № 12/62-799 позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 року рішення господарського суду Тернопільської області від 28.03.2007 року по справі № 12/62-799 скасовано і постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Відкрите акціонерне товариство «Міжрегіональні ділові ініціативи»звернулось до Вищого господарського суду із касаційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування господарським судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм права.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 жовтня 2007 року касаційну скаргу задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 27.06.2007 року та рішення господарського суду Тернопільської області від 28.03.2007 року по справі № 12/62-799 скасовані, а справу передано на новий розгляд.

Розпорядженням голови суду Тернопільської області справу передано на новий розгляд у новому складі суду .

Відповідач-1, ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»з доводами позову погоджується і просить позов задовольнити .

Відповідач-2 , ТОВ «Ла Кастеллана», позов не визнає , вважає , що Позивачем не доведено того, що Статут ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»порушує права та охоронюваний закон інтерес ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи» . Заперечуючи доводи Позивача , Відповідач вказує , що Позивач не приймав участі у створенні ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика» , а при його створені не відбулося порушень законів України, ТОВ «Ла Кастеллана» є добросовісним набувачем майна, яке перебуває у статутному фонді ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика» .Позивач звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності на вимоги про визнання недійсним Статуту ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика».

Відповідач -3 не взяв участі у судових засіданнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до висновку, що Позивачем, ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи» , не доведена наявність підстав для визнання недійсними установчих документів Відповідача-1, ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»,а тому його позов не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасні взуттєві технології»було утворено двома юридичними особами –ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»та ТОВ. «СТЛ Корпорація»на засадах угоди між ними , про що свідчать рішення у формі протоколу № 1 зборів засновників ТОВ«Сучасні взуттєві технології»від 21.03.2002 р.(том 1 , арк.. спр.5 ) , установчий договір про створення та діяльність товариства з обмеженою відповідальності , підписаний засновниками і затверджений загальними зборами засновників 21.03.20043 р. , Статут цього товариства , затверджений загальними зборами засновників 21.03.20043 р. ( том 1 , арк. спр. 169-174 )

Таким чином, порядок утворення ТОВ «Сучасні взуттєві технології»відповідав як приписам частини 1 статті 5 діючого на час його створення Закону України «Про підприємств в Україні», так і статті 4 Закону України «Про господарські товариства».

За змістом статті 4 Закону України «Про господарські товариства»товариство з обмеженою відповідальністю створюється і діє на підставі установчого договору і статуту, які є установчими документами і повинні містити не лише істотні умови , визначені такими законом «Про господарські товариства», зокрема, щодо виду товариства, предмет і цілей його діяльності , складу учасників і засновників, розмір і порядок утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків і збитків, склад, компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації майна, але й інші умови, щодо яких засновниками досягнуто згоди , і які не суперечать законодавству України.

Разом з тим, установчий договір Товариства підписується його засновниками , а Статут затверджується ними.

З наведеного випливає, що установчий договір є консенсуальним договором, який регулює відносини між засновниками у процесі створення і діяльності юридичної особи, укладається у письмовій формі і вступає в силу з моменту укладення.

Так само у статті 17 установчого договору ТОВ«Сучасні взуттєві технології», підписаного від ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»головою правління товариства Айрапетовим Г.А., та ТОВ «СТЛ Корпорація» - генеральним директором Якубовичем Д.А., визначено , що договір набуває юридичної сили з терміну підписання всіма учасниками або їх повноважними представниками.

З тим , що установчий договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, має цивільно-правовий характер , до нього застосовуються загальні норми цивільного законодавства про угоди та зобов'язання, і такий договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, необхідних для його виконання , погоджується Вищий господарський суд України та Верховний суд України , про що свідчать, зокрема , узагальнення судової практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням Закону України «Про господарські товариства»у частині регулювання діяльності акціонерних товариств від 01.01.2004 р. , пункт 1 Роз'яснення, затвердженого Постановою Вищого арбітражного суду N 3 ( v0003800-97 ) від 28.02.97 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із створенням, реорганізацією та ліквідацією підприємств»з наступними змінами та доповненнями, та постанова Верховного суду України від 15.04.2003 у справі N v1415224-02 за позовом ЗАТ "Оболонь" .

Позивач на доведення незаконності утворення дочірнього підприємства «Теребовлянська взуттєва фабрика»та статуту останнього посилається на те, що у судовому порядку (справа № 8/212-3041) рішення спостережної ради ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»від 20.03 2002 р. визнано недійсним з моменту прийняття.

На засіданні спостережної ради ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»,яке відбулося 20.03.2002 р. , було прийнято рішення про утворення спільно із ТОВ «СТЛ Корпорація»іншого господарського товариства (ТОВ«Сучасні взуттєві технології») та про внесення до статутного фонду останнього основних засобів ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика».

Висновок Позивача стосовно того , що недійсне рішення органу управління одного із засновників , який за угодою з іншим засновником утворив третю юридичну особу , порочить факт утворення і діяльності цієї особи, суд в вважає неспроможним , виходячи з таких мотивів. .

За змістом статті 46 Закону України «Про господарські товариства» спостережна рада акціонерного товариства визначається як один з органів управління товариства ; створюється з числа акціонерів АТ ; представляє їх інтереси у період між проведенням загальних зборів та в межах своєї компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність правління .

Окрім того, спостережна рада є волеюутворюючим органом, адже , за статтею 47 ЗУ «Про господарські товариства», виконавчі органи АТ підзвітні не лише зборам акціонерного товариства, але й раді товариства (спостережній раді) , оскільки організує виконання їх рішень.

Разом з тим, рішення будь-якого органу юридичної особи є внутрішнім документом , локальним ненормативним актом цієї особи.

Надаючи визначення актів ненормативного характеру (індивідуальних актів) та вказуючи на їх відмінність від актів нормативного характеру , Президія ВАСУ у роз’ясненні № 02-5/35 від 26.01.2000 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів»зазначила, що такі акти породжують права і обов'язки тільки у того суб'єкта (чи визначеного ними певного кола суб'єктів), якому вони адресовані.(пункт 1 роз’яснення ) .

Рішення спостережної ради ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»в силу свого характеру не адресоване іншим юридичними особам , у тому числі й ТОВ «СТЛ Корпорація», і не має щодо них власно-розпорядчого характеру .

Разом з тим, органи юридичної особи не є самостійними суб’єктами права, вони невіддільні від юридичної особи , є її частиною, і тому дії цих органів розглядаються як дії самої юридичної особи, адже за змістом статті 80 ЦК України самостійним суб’єктом права є юридична особа , створена і зареєстрована у встановленому законом порядку і саме вона , а не її органи, має цивільну право - та дієздатність .

Через свої органи юридична особа лише набуває цивільних прав та обов’язків, діючи у цивільному обороті вільно та укладаючи будь-які не заборонені законом правочини.

Що ж до компетенції органів юридичної особи , то така проявляється назовні шляхом прийняття цими органами актів.

Тому президія ВАСУ звернула увагу господарських судів на те , що у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих (виданих)іншими, крім державних, органами, у тому числі актів органів господарських товариств, громадських організацій тощо, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер , стороною у спорі може бути підприємство чи організація, яка здійснює свої права і бере на себе обов'язки через цей орган ( пункт 6.2.5 роз’яснення № 02-5/35 )

З наведеного випливає, що оскільки рішення спостережної ради ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика» є внутрішнім документом (актом) акціонерного товариства , тому визнання судом цього акту недійсним не має наслідком недійсність установчих документів юридичної особи , яка утворена на засадах угоди акціонерним товариством з іншим її засновником .

Такий висновок зробив , з посиланням на положення статті 29 ЦК УРСР та статті 3 Закону України «Про підприємства в Україні», Верховний суд України , зазначивши у постанові судової палати у господарських справах Верховного суду України від 25 червня 2002 р. , що учасники зборів ,які відбулися 25 жовтня 2001 р., діяли як визначений статутом вищий орган управління Асоціації. А тому особою, яка несе юридичну відповідальність за прийняті на цих зборах рішення, є Асоціація, а не її окремі засновники –учасники зборів.

Прийнявши участь у створенні ТОВ «Сучасні взуттєві технології», ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика», поряд із іншим засновником - ТОВ «СТЛ Корпорація», набуло корпоративні права у створеній ними юридичній особі від дня її державної реєстрації .

Оскільки до змісту корпоративних прав , обсяг яких залежить від долі учасника у статутному фонді господарського товариства , входять права на участь в управлінні діяльністю Товариством, у розподілі прибутків та на отримання від них дивідендів, право на отримання ліквідаційної квоти при ліквідації товариства , то ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика» володіючи правом на участь в управлінні ТОВ «Сучасні взуттєві технології», реалізовувало його , поряд і з іншим засновником , шляхом формування і створення органів управління ТОВ «Сучасні взуттєві технології».

Як пояснили суду представники сторін і не спростовується матеріалами справи, ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»не зверталося до суду з позовом про визнання недійсними установчих документів створеного за його участю товариства .

08 квітня 2002 р. частка у розмірі 55 % у статутному фонді ТОВ «Сучасні взуттєві технології»а , відтак, корпоративні права, були відчужені ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»на підставі цивільно-правової угоди іншому учаснику ТОВ «Сучасні взуттєві технології»- ТОВ «СТЛ Корпорація»за 1 140 000 грн.

До того ж , з рішення зборів учасників ТОВ «Сучасні взуттєві технології»,оформленого у вигляді протоколу від 08.04.2002 р., вбачається , що на розгляд і вирішення вищого органу цього Товариства були внесені питання про вихід ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»зі складу учасників ТОВ «Сучасні взуттєві технології», про поступку частки участі ВАТ іншому учаснику - ТОВ «СТЛ Корпорація» та затвердження договору купівлі-продажу (поступки частки) ( том 1 арк .справи 164). Заява ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»,як видно з протоколу, була задоволена.

За змістом частини 1 статті 167 Господарського кодексу України та частини 1 статті 100 ЦК України корпоративні права невіддільні від корпорації ( товариства), по відношенню до якої такі права існують, адже корпоративними є правовідносини , які виникають у зв’язку із здійсненням корпоративної діяльності, зміст яких складають юридичні обов’язки та суб’єктивні права, а право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі. .

Відчужуючи свою частку у статутному фонді на підставі оплатного договору , та звертаючись до вищого органу ТОВ «Сучасні взуттєві технології»про вихід з Товариства, ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»не лише добровільно вибуло з господарського товариства ,але й тим самим припинило відносно себе дію установчих документів ТОВ «Сучасні взуттєві технології»- установчого договору та статуту.

Позивач , ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи», у своїх правових позиціях, долучених до справи, наводить в якості аргументу на підтвердження незаконності установчих документів (статуту ) Відповідача-1, Дочірнього підприємства «Теребовлянська взуттєва фабрика», також ту обставину , що рішенням від 08 листопада 2007 р. господарського суду Тернопільської області (справа № 3/256-4483) договір купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «Сучасні взуттєві технології»від 08 квітня 2002 р. визнано недійсним за позовом Позивача до ПП «Чайка Менеджмент», яке є правонаступником ТОВ «СТЛ Корпорація».

Як зазначено у рішенні від 08 листопада 2007 р. , суд виходив з встановлених 05.06.2006 р. у справі 8/102-1196 господарським судом Тернопільської області преюдиційних фактів щодо недійсності рішення спостережної ради ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»від 05.04.02 р. , на підставі якого останнє уклало з ТОВ «СТЛ Корпорація»оспорюваний ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи» договір .

Спираючись на цю обставину і положення пунктів 1 та 2 ст. 203 та 215 ЦК України, суд при розгляді спору у справі № 3/256-4483 прийшов до висновку , що договір купівлі-продажу (поступки ) належної ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика»частки у статутному фонді ТОВ «Сучасні взуттєві технології» був укладений Позивачем з перевищенням цивільної правоздатності.

Утім, з рішення суду по справі № 3/256-4483 не вбачається , чи встановив суд наявність , на момент подання позову, у ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи»корпоративних прав , а у ПП «Чайка Менеджмент»,як відповідача , відповідних зобов’язання перед ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи».

Не знайшло свого відображення у судовому рішення існування між ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи»та ПП «Чайка Менеджмент» корпоративних відносин.

Наведені ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи»інші аргументи в обґрунтування недійсності створення ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»та його статуту , при розгляді даного спору, суд оцінює критично , а доводи Позивача з цього привод належним чином та документально обґрунтованими , з огляду на таке.

Визнання недійсним договору продажу частки у статутному фонді(капіталі) господарського товариства автоматично не тягне за собою виникнення зобов’язань корпоративного характеру в утвореної на майні господарського товариства , що припинило свою діяльність у зв’язку із зміною організаційно-правової форми, юридичної особи .

У тій же мірі це стосується питання виникнення суб’єктивних корпоративних прав у учасника , який хоча і відчужив свою частку на підставі незаконного договору , але добровільно вийшов із складу учасників господарського товариства, по відношенню до юридичної особи , яка виникла після припинення господарського товариства шляхом реорганізації останнього у підприємство з іншою організаційно-правовою формою.

Відповідно до діючого на час припинення ТОВ «Сучасні взуттєві технології»законодавства, зокрема , статті 34 закону України «Про підприємства в Україні»та статті 19 Закону України «Про господарські товариства», реорганізація підприємства, до яких відносилися і господарські товариства, здійснювалася шляхом злиття, приєднання ,поділу, виділення та перетворення юридичної особи.

За частиною 4 ст. 34 закону України «Про підприємства в Україні», який діяв на час створення та припинення ТОВ «Сучасні взуттєві технології», підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України.

Реорганізація є специфічним способом припинення діючих юридичних осіб і /або утворення на їх базі нових юридичних осіб , який має своїм наслідком перехід прав та обов’язків раніше діючих юридичних осіб до новостворених юридичних осіб.

Внаслідок перетворення юридичної особи виникає лише один правонаступник, а саме перетворення юридичної особи супроводжується суттєвою зміною її правого статуту.

Зі змісту статей 19 , 41, 42, 59, 60 Закону України «Про господарські товариства» реорганізація господарського товариства проводиться не лише за рішення кваліфікованої більшості учасників (акціонерів) засновників , які беруть участь у зборах, але й на загальних підставах, встановлених законом.

Позивачем не були подані переконливі докази , які підтверджують ту обставину, що до ДП «Вербум»за передаточним актом перейшли від ТОВ «Сучасні взуттєві технології»обов’язки перед ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика», і щодо яких ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи»набуло і мало право вимоги .

Згідно ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність права вимоги у Позивача, усупереч статті 33,34 ГПК України , до Відповідача-1 , ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика», також не доведена належними допустимими доказами.

Оскільки статут ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика» є особливим локальним нормативним актом, який затверджується засновником і набирає юридичної сили з моменту державної реєстрації , відтак, як вказано у пункті 2 роз’яснення № 02-5/35 від 26.01.2000 р. Вищого арбітражного суду України , обов'язковою умовою визнання такого акта недійсним є , окрім іншого, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, вказав ВАСУ, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Позивач не довів , що затверджений засновником, Відповідачем 2, Статут Відповідача-1 порушує права та охоронювані інтереси Позивача ,відтак, Позивач не має матеріально-правого інтересу у разі визнання недійсним Статуту ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика».

Позивач у своїх поясненнях послався також на те, що Установчий договір ТОВ «Сучасні взуттєві технології»у частині зобов’язань засновника по формуванню статутного фонду не був виконаний ТОВ «СТЛ Корпорація», що , на думку Позивача, є підставою для визнання недійсними установчих документів ТОВ «Сучасні взуттєві технології»та ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика».

Однак, суд вважає такі доводи неспроможними , тому що невиконання зобов’язань його учасниками не є підставою для визнання недійсними укладених ними договорів. До того ж , відповідно до статті 52 Закону України "Про господарські товариства" у разі невиконання учасником зобов'язання щодо внесення до статутного фонду товариства свого вкладу, вказаного в установчих документах, він, якщо інше не передбачено установчими документами, сплачує за час прострочення 10 відсотків річних з невнесеної суми.

За змістом позовної заяви ,направленої у лютому 2007 р. до господарського суду, підставою позову були названі такі обставини , як незаконне рішення спостережної ради ВАТ «Теребовлянська взуттєва фабрика», підписання посадовою особою Позивача статуту ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»з перевищенням повноважень , та передача ним до Статутного фонду ДП майна з порушенням закону.

Що стосується правових підстав позову , то вони були засновані на положеннях ст.. 110 ЦК України , статті 4, 19 закону України «Про господарські товариства»та пункту 15 ст . 58 ГК України .

Впродовж судового провадження у справі представник Позивача , ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи», не змінюючи підстав позову , висловлював щоразу інші обґрунтування по суті заперечень Відповідача -2 , оформлюючи такі у вигляді правових позицій представника , у той час, як зміна підстав та предмету позову повинна була здійснюватися у викладених Позивачем письмових заявах, наданих суду.

В силу ст.. 33 ГПК України тягар доведення обставин , на які посилається Позивач як на підставу своїх матеріально-правових вимог лежить на Позивачеві.

Утім, у матеріалах справи не знайшла свого підтвердження та обставина, що посадова особа Позивача підписувала Статут ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика», відтак, у цьому відношенні обсяг повноважень посадової особи Позивача не має для суду будь-якого значення. .

Так само не відповідає фактичним обставинам справи те, що посадова особа Позивача вчиняла юридично значимі дії , спрямовані на передачу до статутного фонду ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»майна, яке належить Позивачу, оскільки Статут ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»затверджувався 18.03.2008 р. у новій редакції засновником підприємства - підприємством із 100% іноземною інвестицією товариством з обмеженою відповідальністю «Ла Кастелана» і був зареєстрований державним реєстратором Теребовлянської райдержадміністрації 19.03.2008 р. , а до 18.03.2008 р . ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»діяло на підставі Статуту у редакції , затвердженій рішенням власника - компанії “Fishimpex Corporation” .

Державна реєстрація Статуту має правовстановлююче значення як юридичний факт, на підставі і з моменту якого юридична особа вважається створеною.

Оскільки Позивач не довів, що Статут ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика»не відповідає вимогам закону, зачіпає права чи охоронювані законом інтереси ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи», у суду відсутні передбачені законом підстави для скасування державної реєстрації Статуту ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика».

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити ,а судові витрати покласти на Позивача у справі в силу ст.. 49 ГПК України.

У судовому засіданні 16.04..2008 р. за згодою представників сторін було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 6 Закону України "Про судоустрій України", статтями 1, 2, 22, 32, 33, 34, 35, 43, 44, 49 , 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Відмовити ВАТ «Міжрегіональні ділові ініціативи», м. Київ, у задоволенні позову про визнання недійсним статуту ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика», .м Теребовля, в редакції від 18.03.2008 р. , зареєстрованого Державним реєстратором Теребовлянської районної державної адміністрації 19.03.2008 р. та у скасуванні державної реєстрації ДП «Теребовлянська взуттєва фабрика».

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення 22 квітня 2008 р. , через місцевий господарський суд.

Суддя