ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Головуючого:

Михайлюка
М.В.,

Суддів
:

Рибака  В.В., Самусенко С.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу

ВАТ "Нововолинська бавовнопрядильна
фабрика "Нотекс"

на  ухвалу

апеляційного
суду Волинської області від 30.03.2006 р.

у
справі

№
2-21/06 Нововолинського міського суду Волинської області

за
позовом

ОСОБА_1

до

ВАТ
"Нововолинська бавовнопрядильна фабрика "Нотекс"

про

викуп
акцій

за  участю представників  сторін:

позивача

не
з'явились,

відповідача

не
з'явились,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням
Нововолинського міського суду Волинської області від 02.02.2006 р. у справі
№2-21/06 (суддя: Свередюк А.В.), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду
Волинської області від 30.03.2006 р. (судді: Мудренко Л.І., Карпук А.К., Данилюк
В.А.) позов задоволено частково: зобов'язано відповідача викупити за ціною 1
грн. за акцію у позивача належні їй 210 простих іменних акцій цього товариства
загальною вартістю 210 грн.

Не
погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у
якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального
права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення,
яким зобов'язати відповідача викупити у позивача акції за загальною номінальною
вартістю 10 грн. 50 коп.

Перевіривши
матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування судами
норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як
встановили суди попередніх інстанцій, позивач є власником простих іменних акцій
відповідача у кількості по 210 штук, номінальною вартістю 05 коп. за акцію, а
всього на загальну номінальну вартість 10,50 грн., що підтверджується
сертифікатом іменних акцій, виданим позивачу.

На
загальних зборах учасників товариства, які відбулися 30.05.2005 р.,  прийнято рішення про продаж майна товариства
для покриття боргів, що підтверджується протоколом зборів. Позивач була
присутня на зборах і голосувала проти реалізації майна товариства, у зв'язку з
чим звернулася до відповідача із заявою про викуп належних їй акцій. Проте,
відповідач не вчинив дій, які б підтверджували намір викупити акції, що
належать позивачу.

Задовольняючи
позов, суди підставно виходили з приписів ст.144 Закону України "Про
Державну програму приватизації" від 18.05.2000 р. (надалі - Закон), ст. 39
Закону України "Про господарські товариства" та врахували роз'яснення
департаменту з питань корпоративних відносин Фонду державного майна України від
14.06.2005 р. "Щодо застосування норм, встановлених ст.144 Закону України
"Про Державну  програму
приватизації".

Зокрема,
ст. 144 Закону зобов'язує відкрите акціонерне товариство, створене у процесі
приватизації та корпоратизації, здійснити викуп акцій акціонерів, які вимагають
цього, в разі, якщо ці акціонери голосували проти прийняття загальними зборами
рішень про укладення угод або кількох взаємопов'язаних угод щодо відчуження
майна (необоротних активів) підприємства та здійснення операцій  з
борговими  вимогами  та зобов'язаннями  (факторинг).

При
цьому, твердження скаржника про порушення судами ст.649 ЦК України, є
безпідставними, оскільки вказана стаття застосовуються до правовідносин, які
виникають між сторонами при укладенні договору. Однак, предметом позову у
справі є спонукання відповідача виконувати умови Закону щодо викупу акцій, а не
про зобов'язання укласти з позивачем договір купівлі-продажу акцій на тих, чи
інших умовах, тобто у визначеній ними редакції.

Помилковим
є посилання скаржника на непоширення вимог Закону на спірні правовідносини,
оскільки, як вірно визначили суди, рішення щодо реалізації майна товариства
відповідача приймалося загальними зборами після набрання чинності Законом. Тим
більше, що Закон не передбачає будь-яких обмежень щодо поширення його дії на
правовідносини, учасниками яких є акціонери товариства, утвореного до набрання
чинності Закону. Статтею 4 Закону встановлено, що всі нормативно-правові акти,
прийняті до набрання чинності Законом, діють в частині, що не суперечить йому.

Водночас,
ст. 144 Закону розміщена в розділі XIV "Післяприватизаційна політика
держави", положення якого спрямовані на захист прав акціонерів у
процесі приватизації та у післяприватизаційний період. Таким чином, суди
прийшли до вірного висновку, що зазначена норма матеріального права підлягала
застосуванню до спірних правовідносин.

Не
приймаються до уваги доводи скаржника про втрату чинності протоколу
Спостережної ради від 05.10.2004 р., на якому прийнято рішення про викуп акцій
в акціонерів, що голосували на загальних зборах проти відчуження майна, за
ціною по 1 (одній) гривні за акцію за рахунок вільних коштів,  оскільки матеріали справи не містять
будь-яких доказів того, що вказане рішення було скасовано.

Посилання
скаржника на необхідність застосування протоколу засідання Спостережної ради
від 11.08.2004 р., на якому вирішено викупити акції відповідача у акціонерів за
номінальною вартістю, тобто 0,05 грн. за акцію, є необґрунтованим, оскільки
після прийняття цього рішення, Спостережна рада
05.10.2004 р. прийняла інше рішення, а саме викупити акції за ціною 1
грн. за акцію.

З
огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає
обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій стосовно того, що відмова
відповідача здійснити викуп акцій позивача за ціною встановленою рішенням
Спостережної ради від 05.10.2004 р. суперечить вимогам ст. 144 Державної
програми приватизації на 2000-2002 р., затвердженої Законом України "Про
Державну програму приватизації" від 18.05.2000 р.

За
таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до
висновку про відсутність підстав для скасування ухвали апеляційного суду,
оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Крім
того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського  процесуального  кодексу
України  касаційна  інстанція
не має  права  встановлювати
або  вважати  доведеними
обставини, які не були
встановлені  у рішенні або  постанові
господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність
того чи іншого доказу,  про
перевагу  одних  доказів
над  іншими,  збирати
нові  докази  або додатково
перевіряти  докази.

Враховуючи
наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119,
11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ  :

Касаційну  скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу
Апеляційного суду Волинської області від 30.03.2006 року у справі № 2-21/06
залишити без змін.

Головуючий,
суддя
М. Михайлюк

Судді          :
В.Рибак

С. Самусенко