донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.02.2008 р.                                                              справа №2/240

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Супрун І.Ф., протокол№1 від 21.07.2001року, директор

від відповідача:

від третьої особі, що не заявляє самостійних вимог на предемт позову:

Чевичелова О.А., довіреність №03-72 від 01.01.2008року

Єрмак М.І., посвідчення №31 від 19.04.2006року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Комунального підприємства "Донецькоблводоканал" м.Донецьк

на рішення

господарського суду

Донецької області

від

30.11.2007 року

по справі

№2/240

за позовом

Відкритого акціонерного товариства "Новгородський комбінат комунального господарства" с.Новгородське

до

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору

Комунального підприємства "Донецькоблводоканал" м.Донецьк

Виконавчий комітет Новгородської селищної ради с.Новгородське м.Дзержинськ

про

стягнення 70 298 грн. 88 коп

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат комунального господарства” с.Новгородське м.Дзержинськ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства “Донецькоблводоканал” м.Донецьк про стягнення 70298грн.88коп, у тому числі заборгованість за спожиту воду в сумі 54004грн.43коп, інфляційна складова 908грн.15коп., пеня в сумі 703грн./арк. справи 2-3, том1/.

Ухвалою від 10.09.2007року господарський суд Донецької області керуючись ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучив до участі у справі Виконавчий комітет Новгородської селищної ради с.Новгородське м.Дзержинськ як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. / арк. справи 2, том2/.

Рішенням від 30.11.2007року господарський суд Донецької області /суддя Мартюхіна Н.О./ позовні вимоги задовольнив частково, стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 52811грн.51коп., інфляційну складову в розмірі 908грн.15коп., в решті позовних вимог відмовив. /арк. справи 33-35, том 2/.

Рішення мотивоване тим, що 02.02.2004року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат комунального господарства” (постачальник) та Комунальним підприємством “Донецькоблводоканал” (споживач) укладений договір № 10, згідно з яким постачальник подає по своїм трубопроводам воду споживачу та приймає від останнього стоки в обсягах місячного графіку та технічних можливостей постачальника. Споживач приймає воду від постачальника, раціонально використовує її та проводить оплату за діючими тарифами в строки, які передбачені договором (п.п. 1.1., 1.2. договору); листом № 252 від 26.04.2004року позивач згідно п. 3.3. договору № 10 повідомив відповідача про зміну вартості 10 куб.м. води питної, яка становить 6,00грн., сума поставки 69746,40грн.; за період з січня 2004року по грудень 2004року позивачем було надано послуг з постачання води на загальну суму 130662грн.18коп.; було сплачено 77850грн.67коп.; за зазначений період за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 52811грн.51коп., яка виникла внаслідок зміни тарифів, що не приймається відповідачем. Враховуючи те, що позивач у 2004році звертався до господарського суду Донецької області з позовом до Державного обласного комунального підприємства “Донецькоблводоканал” про правомірність внесення змін у договір № 10 від 02.02.2004року, рішенням господарського суду Донецької області по справі № 35/216пд від 08.12.2005року у задоволенні позову було відмовлено з посиланням на відсутність порушеного права, зазначеним рішенням господарського суду встановлено факт належної зміни умов договору, щодо тарифів на постачання питної води в розмірі 6 грн. за 10м3 води, а відповідно до приписів ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, згадувана сума заборгованості підлягає стягненню. Решта заборгованості не підлягає задоволенню, як безпідставно заявлена, факт оплати даної суми заборгованості відповідачем підтверджено належними доказами.

Вимоги позивача щодо застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов’язання у вигляді стягнення нарахованого індексу інфляції на суму боргу в розмірі 908,15грн. підлягають задоволенню як обґрунтовані та доведені.

Враховуючи вимоги ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та п. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позивачем безпідставно нараховано штрафну санкцію на суму заборгованості 50399,75грн., оскільки до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік, а нарахування штрафу припинилося відповідно в червні 2005року та мав бути стягнутий у повному об’ємі до грудня 2005року, але позовна заява подана до господарського суду 02.07.2007 року. Щодо нарахованої пені за січень 2007року в розмірі 826грн., то зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем при проведені розрахунку невірно вказано розмір облікової ставки та суму на яку нараховується пеня.

Комунальне підприємство “Донецькоблводоканал” м.Донецьк в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2007року у справі № 2/240 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. /арк. справи 40-41, том2/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті рішення судом першої інстанції було порушено ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в рішенні викладені доводи та докази лише сторони, на користь якої прийнято рішення, що є порушенням вимог щодо рівності сторін перед законом судом; судом першої інстанції невірно оцінені докази у справі, а саме, суд не врахував, що рішення господарського суду Донецької області від 08.12.2004року у справі №35/216пд, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат комунального господарства” с.Новгородське до Комунального підприємства “Донецькооблводоканал” м.Донецьк про зміну п.3.1 договору №10 від 02.02.2004року та прийняття його у редакції позивача відмовлено, вступило у закону силу 20.12.2004року, тому збільшені тарифи слід застосовувати тільки з 20.12.2004року; позивач не має підстав посилатись на рішення Виконавчого комітету Новгородського селищної ради № 26 від 26.02.2004р. “Про погодження тарифів на послуги водопостачання та водовідведення”, оскільки ним не надавались документи в підтвердження вартості води; дане рішення винесеного відносно абонентів КП “Донецькоблводоканал”, а відносно відповідача такого рішення не існує.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат комунального господарства” с.Новгородське м.Дзержинськ вважає рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2007року у справі №2/240 законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд першої інстанції при винесенні рішення на виконання вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України врахував всі доводи як позивача, так і відповідача, тарифи за водопостачання встановлені узгоджені у встановленому законом порядку, що підтверджено також рішенням господарського суду Донецької області від 08.12.2004року у справі №35/216пд.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Виконавчого комітету Новгородської селищної ради с.Новгородське м.Дзержинськ також вважає рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2007року у справі №2/240 законним та обґрунтованим та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на правомірність збільшення тарифу на водопостачання.

Представник відповідача звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з клопотанням №14-03/107 від 18.01.2008року, яким повідомляє про те, що підприємство відповідача знаходиться у процесі реорганізації./арк. справи 51/.

Як свідчить Рішення Донецької обласної Ради від 14.09.2007року №5/11-322, діяльність Комунального підприємства “Донецькоблводоканал” /м.Донецьк, вул.Університетська, 13/ припинена шляхом приєднання до Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу”, до якого переходять всі майнові права та обов’язки Комунального підприємства “Донецькоблводоканал”; факт передачі підтверджується передавальним актом. Відповідні зміни внесені в Статуту Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” / п. 1.2 ст. 1/.

У відповідності зі ст. 25 Господарського процесуального кодексу України в разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі. Усі дії, вчинені в процесі до вступу правонаступника, є обов'язковими для нього в такій же мірі, в якій вони були б обов'язковими для особи, яку він замінив.

Правонаступництво можливе на будь-якій стадії судового процесу.

Оскільки факт правонаступництва підтверджено належними доказами, представники позивача та третьої особи не заперечують проти встановлення процесуального правонаступництва, Донецький апеляційний господарський суд вважає за необхідне здійснити процесуальне правонаступництво та вважати відповідачем Комунальне підприємство “Компанія “Вода Донбасу”.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону України „Про судоустрій” та ст. 101 ГПК України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні представників сторін та третьої особи, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, та не заперечується сторонами 02.02.2004року між Товариством з обмеженою відповідальністю “Новгородський комбінат комунального господарства” (постачальник) та Комунальним підприємством “Донецькоблводоканал” (споживач) укладений договір № 10.

Згідно з даним договором постачальник подає по своїм трубопроводам воду споживачу та приймає від останнього стоки в обсягах місячного графіку та технічних можливостей постачальника./арк. справи 9-11, том1/

Споживач приймає воду від постачальника, раціонально використовує її та проводить оплату за діючими тарифами в строки, які передбачені договором (п.п. 1.1., 1.2. договору).

Рішенням виконкому Новгородської селищної ради №75 від 18.07.2003року узгоджені тарифи на послуги по водопостачанню та водовідведенню , за умови цілодобового постачання для населення : - по водопостачанню –0,73 грн/м куб;по водовідведенню 0 0,28 грн/ м куб.

Сторони у договорі узгодили п. 3.1, за яким тариф на послуги по поставці води на момент укладання даного договору складає /без ПДВ/:- 10м3 води питної з ПДВ 3,36 грн., сума постачання складає 39174грн. /арк. справи 13/.

У п.3.3 договору №10 встановлено, що при зміні тарифу на послуги щодо постачання води постачальник /позивач/ приймає їх з дня їх прийняття, без узгодження зі споживачем /відповідачем/, з повідомленням останнього окремим листом , який є невід’ємною частиною даного договору.

Рішенням виконавчого комітету Новгородської селищної ради №26 від 26.02.2004року “Про узгодження тарифів на послуги водопостачання та водовідведення”, вирішено узгодити з 01.01.2004року нові тарифи на послуги щодо водовідведення та водопостачання , споживачам непромислової групи, які розташовані на території селища , в зв’язку із збільшенням собівартості послуг щодо водовідведення та водопостачання./арк. справи 14-15, том1/

При цьому вартість м3 води питної споживачам непромислової групи, які розташовані на території селища, у тому числі для спеціалізованих підприємств , що поставляють теплову енергію та гарячу воду, водовідведення та водопостачання, до яких відноситься відповідач, встановлена у сумі 1грн.57коп./без ПДВ/.

Тоді як, листом №252 від 26.04.2004року позивач, згідно п.3.3 договору №10 від 02.02.2004року повідомив відповідача про зміну вартості 10 м3 води питної, яка становить 6грн, сума поставки - 69746грн.40коп./арк. справи 16, том1/.

Тобто, позивач за власною ініціативою зменшив розмір встановленого вищезазначеним рішенням тарифу виходячи з собівартості води з врахуванням рентабельності підприємства.

Позивач у 2004році звертався до господарського суду Донецької області з позовом до Державного обласного комунального підприємства “Донецькоблводоканал” про правомірність внесення змін у договір № 10 від 02.02.2004року, рішенням господарського суду Донецької області по справі № 35/216пд від 08.12.2005р. у задоволенні позову було відмовлено з посиланням на відсутність порушеного права.

У тексті зазначеного рішення господарського суду встановлено факт належної зміни умов договору, щодо тарифів на постачання питної води в розмірі 6 грн. за 10м3 води.

Відповідно до приписів ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, рішенням суду, яке вступило у законну силу , визнано факт належної зміни умов договору, щодо тарифів на постачання питної води в розмірі 6 грн. за 10м3 води, тому цей факт не потребує доведення.

З огляду на викладене, посилання відповідача, викладене у апеляційній скарзі, на безпідставність застосування змінених тарифів є необґрунтованим та таким, що суперечить фактичним обставинам справи.

Згідно п. 2.1. договору №10 Постачальник подає воду по водопроводу, в продовж всього періоду дії договору, в погоджених об’ємах, за умов своєчасної оплати за послуги з постачання води.

Пунктом 2.5. договору встановлено, що границею розмежування мереж є точка підключення Споживача до водопроводу Постачальника. Споживач зобов’язаний за свій рахунок встановити контрольно-вимірні прибори обліку води, в присутності Постачальника, в відповідності з технічними умовами.

Згідно до п. 2.7. договору Споживач до 25 числа кожного місяця повідомляє показання водоміру Постачальнику.

Кількість отриманої води оформлюється двостороннім актом не пізніше 26 числа поточного місяця п. 2.8. договору.

Розрахунок за послуги по постачанню води за минувший місяць Споживач здійснює на підставі підписаного акту у строк до 10 числа наступного місяця./п.3.4 договору/.

Згідно положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

Пункт 1 ст. 526 Цивільного кодексу України твердить, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Предмет позовних вимог –стягнення заборгованості за спожиту воду за період з 09.09.2004року по 09.02.2005року, з 01.11.2006року по 01.01.2007року, січень 2007року в сумі 54004грн.43коп., інфляційної складової в сумі 908грн.15коп., пені в сумі 703грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надані рахунки № 570 від 30.08.2004р. на суму 10482,6грн., № 625 від 29.09.2004р. на суму 12042грн., № 700 від 29.10.2004р. на суму 10466,40грн., № 779 від 26.11.2004р. на суму 10401грн., № 890 від 30.12.2004р. на суму 13543,80грн., від 28.11.2006р. на суму 6266,04грн., від 26.12.2006р. на суму 5357грн., № 74 від 02.01.2007р. на суму 9581,62грн. та акти про кількість спожитої води від 27.08.2004р., від 27.09.2004р., від 29.10.2004р., від 26.11.2004р., від 29.12.2004р., від 26.12.2006р., від 26.01.2007р., зазначені акти підписані та скріплені печатками з обох сторін.

Як встановлено судом першої інстанції, всього за період з січня 2004року по грудень 2004року позивачем було надано послуг з постачання води на загальну суму 130662грн18коп.

Відповідачем було сплачено 77850грн.67коп.; за зазначений період за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 52811грн. 51коп., дана сума заборгованості підтверджена актами звірки від 14.11.2007року, 28.11.2007року з посиланням на первинні документи, проводки бухгалтерського обліку./арк. справи 25-27, том2/.

Сторони не заперечують, що різниця, яка виникла в зв’язку з невизнанням відповідачем нових тарифів становить 52 811грн.51коп.

Дана заборгованість виникла виключно виходячи з того, що відповідач посилається на той факт, що оплата повинна бути здійснена за первісними тарифами без врахування змін, що, як встановлено вище, є безпідставним.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду першої інстанції належних доказів того, що ним у відповідності з вимогами договору здійснена належна оплата в повному обсязі.

Донецький апеляційний господарський суд вважає, що господарський суд Донецької області прийшов до обґрунтованого висновку, що заборгованість в сумі 52811грн. 51коп. за період з серпня 2004року по грудень 2004року, яка виникла внаслідок зміни тарифів, підлягає стягненню.

Суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позовних вимог за період з 01.01.2005року по 09.02. 2005року, оскільки позивачем не доведено факту наявності заборгованості за даний період.

Відносно заборгованості з листопада 2006року по січень 2007року в сумі 3604грн.88коп., яку просить стягнути позивач, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог посилаючись на відсутність належних доказів наявності заборгованості, оскільки відповідачем надані документи, що підтверджують оплату боргу за період з листопада по січень 2007року до звернення позивача до суду, а саме: заяву про залік однорідних вимог від 31.01.2007року (зараховано 8509грн.17коп. за рахунком № 74 від 26.01.2007року, 7519грн.25коп. за рахунком № 875 від 28.11.2006року, 1428грн.40коп. за рахунком № 967 від 29.12.2006року), від 27.03.2007року (зараховано 1072грн.45коп. за рахунком № 74 від 26.01.2007року) та платіжне доручення № 7938 від 29.12.2006року на суму 5000грн. (призначення платежу за послуги водопостачання за грудень 2006року).

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок відносно того, що вимоги позивача щодо застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов’язання у вигляді стягнення нарахованого індексу інфляції на суму боргу в розмірі 908грн.15коп. підлягають задоволенню виходячи з суми заборгованості, яка підлягає стягненню.

Стосовно нарахування позивачем пені в розмірі 14560грн.30коп. за період з 09.09.2004року по 09.02.2005року на підставі п. 4.2. договору №10 від 02.02.2004року, яким передбачено, що за порушення строків оплати, передбачених п. 3.4. договору Споживач сплачує на користь Постачальника за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої на період, за який нараховується пеня, з врахуванням індексу інфляції, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду зазначає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні цих вимог виходячи з порушення позивачем приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та п. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, оскільки нарахування припинилося в червні 2005року, відповідно стягнення можливе до грудня 2005року, але позовна заява подана до господарського суду 02.07.2007 року, тобто, позивачем пропущено відповідний строк позовної давності.

Договором №10 від 01.01.2005року стягнення пені не передбачено, оскільки відносно протоколу розбіжностей п.4.2 договору №10 від 01.01.2005року виключений.

Щодо нарахованої пені за січень 2007року в розмірі 826грн., суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведена сума пені за матеріалами справи

Доводи скаржника судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються вищевикладеним.

З урахуванням зазначеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Донецької області по даній справі відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті держмита за подання апеляційної скарги відносяться на скаржника.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2007року у справі №2/240 залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” - без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 7прим.

1-позивачу

2-3відповідачу

4-третій особі

5-у справу

6-ГСДО

7-ДАГС