СУД
Постанова

Іменем України

30
січня 2008 року

Справа
№ 2-22/7847-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого
судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю
представників сторін:

позивача: Зубанич М.М. - голова
Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Південний берег";

відповідача: Митвиєць О.П. дов. № 02.9/710 від
11.11.2007 року;

третьої особи: ОСОБА_1.
паспорт НОМЕР_1 від 12.04.1996 року; ОСОБА_2. дов. № 11238 від 03.12.2007 року;

розглянувши
апеляційну скаргу
Ялтинської міської ради на рішення господарського суду Автономної Республіки
Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 03 грудня 2007 року у справі № 2-22/7847-2007

за
позовом           Сільськогосподарського виробничого кооперативу
"Південний берег" (вул. Халтуріна, 45, м.Ялта, АР Крим, 98600)

до
Ялтинської міської ради (пл. Радянська, 1,
м.Ялта, АР КРим, 98600)

3-тя
особа ОСОБА_1
(АДРЕСА_1)

про визнання права користування
земельними ділянками та спонукання до укладення договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий
кооператив „Південний берег” звернувся до господарського суду АР Крим з позовом
до Ялтинської міської ради про визнання права користування земельними ділянками
площею 1,0433 га за адресою : АДРЕСА_2 площею 1,9418 га за адресою: м.Ялта,
гора Дарсан та площею 2,0289 га за адресою:АДРЕСА_3, визнання права на
оформлення договорів оренди зазначених земельних ділянок, спонукання
відповідача укласти договір оренди вказаних земельних ділянок для ведення
товарного сільськогосподарського виробництва, а у разі ухилення відповідача від
укладення договорів оренди та/або їх нотаріального посвідчення, вважати
договори оренди укладеними на десятий день з моменту набрання рішенням законної
сили у редакції проектів договорів від 27.01.2006 року. Заявою від 19.07.2007
року позивач уточнив позовні вимоги та додатково просив визнати недійсним
рішення Ялтинської міської ради № 66 від 26.09.2006 року про відмову у наданні
в оренду земельних ділянок площею 5,0140 га , у тому числі по АДРЕСА_2 площею
1,0433 га, в районі гори Дарсан площею 1,9418 га, а також по вул. Халтуріна, 45
площею 2,0289 га.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що позивач набув право власності на об'єкти нерухомості,
які розташовані на спірних земельних ділянках, у зв`язку з чим, в силу статті
120 Земельного кодексу України, має право на користування тими земельними
ділянками, на яких розташовані об`єкти нерухомості. У зв`язку з цим, позивач
також вважає неправомірними дії Ялтинської міської ради з приводу винесення
рішення № 66 від 26.09.2006 року про відмову у надання йому в оренду
витребуваних земельних ділянок.

Рішенням господарського суду АР Крим
від 03.12.2007 року у справі № 2-22/7847-2007 позов Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Південний берег" задоволено частково. Суд
скасував рішення Ялтинської міської ради № 66 від 26.09.2006 року, а також
визнав за позивачем право користування земельними ділянками площею 1,1433 га за
адресою: АДРЕСА_2, площею 1,9418 га за адресою: м.Ялта, гора Дарсан та площею
1,9289 в АДРЕСА_3, зобов`язав Ялтинську міську раду укласти з
Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Южний берег" договори
оренди вказаних земельних ділянок. В частині позовних вимог про визнання за
Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Південний берег" права
на укладення договорів оренди земельних ділянок - провадження у справі також
припинено.

При
прийнятті рішення, суд першої інстанції встановив те, що на земельних ділянках,
які мають поштові адреси вул. Аверкіна 3-А, район гори Дарсан та вул. Халтуріна
45, розташовані об'єкти нерухомості, які належать позивачу. Тому, згідно зі
статтями 120, 152 Земельного кодексу України, суд визнав підлягаючими
задоволенню позовні вимоги про визнання за Сільськогосподарським виробничим
кооперативом „Південний берег” права на оренду зазначених земельних ділянок с
урахуванням не тільки площі об'єктів, а й площі, необхідної для їх
обслуговування.

Не
погодившись з рішенням господарського суду АР Крим, Ялтинська міська рада
звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, як винесеного
при неповному дослідженні обставин справи та з порушенням норм матеріального
права, у задоволенні позову Сільськогосподарського виробничого кооперативу
"Южний берег"  відмовити.

Представник
позивача у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився,
вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

З
причини зайнятості в іншому судовому засіданні судді Антонової І.В., на підставі
розпорядження в.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду, у
складі судової колегії було здійснено заміну на суддю Котлярову О.Л.

Повторно
розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України, судовою колегією встановлено наступне.

Відповідно
до пункту 1.1 Статуту Сільськогосподарського виробничого кооперативу „Південний
берег”, затвердженого Протоколом №1 засновницьких зборів від 27.03.2003 року,
Сільськогосподарський виробничий кооператив „Південний берег” є добровільним
об'єднанням фізичних осіб, які були сільськогосподарськими товаровиробниками,
на принципах членства, об'єднання пайових внесків, участі у спільній
сільськогосподарської виробничої діяльності .

25.02.2004
року Ялтинською міською радою були зареєстровані Доповнення до статуту
позивача, які затверджені його Загальними зборами (Протокол № 3 від 06.07.2003
року).

Так,
відповідно до протоколу № 3 від 06.07.2003 року, статут Сільськогосподарського
виробничого кооперативу "Південний берег" було доповнено пунктом
3.2., в якому зафіксовано те, що позивач являється правонаступником всіх
майнових прав та обов'язків колективного сільськогосподарського підприємства
„Агрофірма „Південнобережна” відповідно до передаточного балансу.

З
матеріалів справи вбачається, що Сільськогосподарський виробничий кооператив
„Південний берег” звернувся до Ялтинської міської ради з клопотанням про
передачу йому в оренду земельних ділянок загальною площею 5,014 га, у тому
числі по вул. Аверкіна - площею 1.0433 га, в районі гори Дарсан - площею 1,9418
га та по вул. Халтуріна, 45 - площею 2,0289 га.

Обгрунтуванням
необхідності отримання в оренду зазначених земельних ділянок з`явилось те, що
на цих ділянках знаходяться об`єкти нерухомості, отримані в порядку правонаступництва
від попередника - колективного сільськогосподарського підприємства „Агрофірма
„Південнобережна” та які необхідні для ведення товарного сільськогосподарського
виробництва відповідно до статутної мети діяльності товариства.

Рішенням
4-ої сесії 5-го скликання Ялтинської міської ради від 26.09.2006 року № 66,
колективному сільськогосподарському підприємству „Агрофірма „Південнобережна”,
правонаступником якого є позивач, у наданні в оренду земельних ділянок
загальною площею 5,014 га відмовлено.

Вислухавши
пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін та третіх осіб,
перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування
оскаржуваного рішення суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно
зі статтею 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що
знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і
реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності (юридичними і
фізичними особами) виключно відповідно до закону.

Відповідно
до статті 93 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки - це
застосоване на договорі строкове платне володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої
діяльності.

Статтею
116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права
власності та права користування земельними ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України. Набуття
права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно
до частин 1 та 2 статті 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо
житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування
тією частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Перевіряючи
доводи позивача про набуття ним права на оренду земельних ділянок загальною
площею 5,014 га, у тому числі по вул. Аверкіна - площею 1.0433 га, в районі гори
Дарсан - площею 1,9418 га та по вул. Халтуріна, 45 - площею 2,0289 га, судова
колегія виходить з того, що, відповідно статті 33 Господарського процесуального
кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно
до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких
грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані
встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Судова
колегія оцінює як правомірні дії суду першої інстанції з приводу призначення
комплексної землевпорядної та судово-технічної експертизи, на вирішення якої
було поставлені питання щодо встановлення наявності об'єктів нерухомості
(будівель, споруд), які належать позивачу, на зазначених ним у позовній заяві
земельних ділянках, якою площею необхідні земельні ділянки для обслуговування
цих об'єктів нерухомості (будівель, споруд) та яким чином позивач використовує
спірні земельні ділянки.

Так,
згідно з висновком експерта № 2136 від 12.10.2007 року, на всіх спірних
земельних ділянках розташовані об'єкти нерухомості (будівлі та споруди), які
належать позивачу, для обслуговування цих об'єктів, розташованих за адресами :
вул. Аверкіна 3-А, район гори Дарсан, вул. Халтуріна 45, необхідні земельні
ділянки відповідно площею 1.0433 га , площею 1,9418 га та площею 2,0289 га.
Крім того, експертами зроблений висновок про те, що всі зазначені земельні
ділянки використовуються для товарного сільськогосподарського виробництва.

Частиною
6 статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що
відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути
мотивованим у рішенні. Однак, у даному випадку, підставі для мотивованого
відхилення висновку експерта № 2136 від 12.10.2007 року у судової колегії відсутні.

Відповідно
до частин 1 та 6 статті 319 Цивільного кодексу України, власник  володіє, користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права
власності.

Частиною
1 статті 320 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право
використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім
випадків, встановлених законом.

Згідно
з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є
непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього   права чи обмежений у його здійсненні.

При
цьому, норма статті 120 Земельного кодексу України також встановлює, що при
переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну
ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а
право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності
на будівлю або споруду до юридичної особи, які не можуть мати у власності
земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на
якій розташована будівля чи споруда.

Згідно
з частиною 3 статті 416 Цивільного кодексу України, особа, до якої перейшло
право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною
ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі
(споруди).

Статтею
16 Закону України „Про оренду землі” передбачено, що розгляд заяви і надання
земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним
кодексом України.

Відповідно
до статей 118, 123, 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється
відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого   самоврядування   шляхом
укладення   договору   оренди
земельної ділянки, який у місячний строк розглядаючи заяву зацікавленої
особи та за наявності підстав укладає з нею договір оренди земельної ділянки.

Судова
колегія виходить з того, що право власності особи не являється строковим
правом, тобто не може бути обмежено певними часовими рамками. Тому, особа, яка
набула право власності на об`єкт нерухомості, набуває право на користування
відповідною земельною ділянкою протягом того часу, поки особа є власником
об`єкту нерухомості. Однак, оскільки максимальний строк дії договору оренди
земельної ділянки законодавчо обмежений, суд апеляційної інстанції вважає, що
максимально допустимий строк оренди спірних земельних ділянк не може
перевищувати 49 років.

При
цьому, з посиланням апеляційної скарги про те, що надання в користування
земельних ділянок є правом органу місцевого самоврядування та спонукання до
вчинення таких дій є неможливим суд апеляційної інстанції не може погодитись з
наступних підстав.

Так,
в пункті 3 Роз'яснень Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом права власності на землю і
землекористування” № 02-5/743 від 27.06.2001 року,  зазначено, що обов'язок рад відвести земельну
ділянку у власність або у користування необхідно відрізняти від їх обов'язку
оформити право на земельну ділянку, якщо воно виникло у зв'язку з переходом
права на будівлю і споруду, приватизацією об'єктів незавершеного будівництва
або внаслідок укладення передбачених законом цивільно-правових угод (міна,
дарування, купівля і под.), а також коли земельну ділянку було надано
підприємству чи організації до введення в дію Земельного кодексу України.

У
разі ухилення ради від оформлення права на земельну ділянку заінтересована
особа відповідно до статей 74 і 77 Закону України "Про місцеве  самоврядування в Україні" вправі
звернутись до господарського суду з заявою про спонукання ради видати державний
акт чи укласти відповідну угоду.

Відповідно
до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктами
1 та 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України зазначено, що способами
захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі, визнання права,
а також визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Приймаючи
до уваги те, що матеріалами справи підтверджується знаходження на земельних
ділянках, розташованих вул. Аверкіна 3-А, район гори Дарсан та по вул.
Халтуріна 45, об'єктів нерухомості, які належать позивачу, та в силу наведених
вище норм Цивільного та Земельного кодексу України, судова колегія вважає
позовні вимоги про визнання права на оренду земельної ділянки обгрунтованими, а
їх задоволення господарським судом АР Крим правомірним.

При
цьому, задовольняючи позовні вимоги частково, господарський суд АР Крим вірно
прийняв до уваги той факт, що рішенням 10-ої сесії 5-го скликання Ялтинської
міської ради № 324 від 30.05.2007 року було затверджено проект землевідводу
земельної ділянки ОСОБА_1. площею 0,1 га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих за адресою:
м.Ялта, вул. Халтуріна в районі дома № 49-А. Зазначена земельна ділянка
передана ОСОБА_1. у власність, що підтверджується Державним актом на право
власності на земельну ділянку Серія АП № 601350 від 01.08.2007 року.

Вимоги
про визнання за позивачем права на оформлення договорів оренди земельних
ділянок стосуються встановлення певного факту. Тому, судова колегія вважає
вірним висновок господарського суду АР Крим щодо необхідності припинення
провадження в цій частині позовних вимог на підставі пункту 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

На
підставі викладеного, керуючись статтями 101, 103 п.1, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
Ялтинської міської ради залишити без задоволення, рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 03 грудня 2007 року у справі № 2-22/7847-2007
залишити без змін.

Головуючий
суддя

Судді