АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
Путятинський, 3/65  тел.(8-0412) 48-16-02
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2008 р.
Справа № 2/2222

Житомирський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при
секретарі
,

за
участю представників сторін:

від
позивача     Пакляченко Р.В., довіреність
№8 від 22.12.06р.,

від
відповідача ОСОБА_1, суб'єкт підприємницької діяльності,           ОСОБА_2, довіреність від
12.06.07р.,

розглянувши
апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Житомир

на
рішення господарського суду Житомирської області

від
"25" жовтня 2007 р. у справі № 2/2222 (суддя Тимошенко О.М.)

за
позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДКП Фармацевтична
фабрика", м.Житомир

до
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Житомир

про
стягнення 3300,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 25.10.2007р.
(дата підписання - 29.10.2007р.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю
"ДКП Фармацевтична фабрика" (м.Житомир) до Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1 (м.Житомир) про стягнення 3300,00 грн. задоволено: стягнуто
з відповідача на користь позивача 3300,00грн. сплаченої за товар грошової суми,
102,00грн. державного мита та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, підприємець ОСОБА_1
звернулася до Житомирського апеляційного господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду Хмельницької області від 25.10.2007р. скасувати з
підстав, наведених у скарзі, та припинити провадження у справі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення місцевим
господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та
процесуального права, зокрема, вказуючи наступне:

- всупереч вимог положень ст. 62 ГПК України місцевий
господарський суд не відмовив ТОВ "ДКП Фармацевтична фабрика" у
прийнятті позовної заяви про стягнення з підприємця ОСОБА_1 3300,00 грн. боргу
на підставі договору купівлі-продажу №1/30 від 28.01.2007р., укладеного між
сторонами, оскільки в провадженні господарського суду є справа зі спору між
тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а саме: в провадженні
господарського суду знаходилась справа №9/1712 за позовом підприємця ОСОБА_1 до
ТОВ "ДКП Фармацевтична фабрика" про стягнення 1797,68 грн. на
підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу;

- суд першої інстанції розглянувши справу №2/2222 та прийнявши
рішення про задоволення позову, порушив приписи п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України,
відповідно якого господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є
рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції
вирішив спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Підприємець ОСОБА_1 та її представник в засіданні апеляційного
господарського суду підтримали апеляційну скаргу, вважають рішення
господарського суду Житомирської області від 25.10.2007р. незаконним та
необгрунтованим, просять його скасувати та прийняти новий судовий акт,
яким  в позові відмовити та припинити
провадження у справі. Підприємець ОСОБА_1 зазначила, що не було складено акт
про дефект товару.

Позивач у письмовому відзиві №07/02-04 від 04.01.2008р.
(а.с.77,78) та його представник в засіданні суду заперечили проти доводів
апеляційної скарги, вважають рішення місцевого господарського суду законним та
обгрунтованим, просять його залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача
- без задоволення. Представник позивача вказав, що ТОВ "ДКП Фармацевтична
фабрика" звернулося до державного органу ДП
"Житомирстандартметрологія" за встановленням якості продукції, яка
була придбана у ПП ОСОБА_1, про що були складені відповідні документи, які
свідчать про те, що дана продукція не відповідає державним стандартам і не може
використовуватися в господарській діяльності.

Заслухавши представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права
при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

28.01.2007року між підприємцем ОСОБА_1(продавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ДКП"Фармацевтична фабрика"
(покупець) було укладено договір №1/30 (а.с.10-11), відповідно до п.1.1. якого
продавець зобов'язався продати, а покупець прийняти та оплатити спецодяг для
персоналу. Кількість та асортимент кожної партії продукції, яка підлягає
поставці, визначається згідно заявок покупця, ціна та кількість кожної партії
встановлюється згідно специфікації.

Відповідно до умов договору, сторонами по справі була підписана
специфікація №1 до договору від 28.01.2007р. із зазначенням кількості та ціни
товару на продаж спецодягу на загальну суму 4760,00грн.(а.с.13).

Пунктом 3.1. договору №1/30 передбачено, що розрахунки за кожну
партію продукції покупець здійснює безпосередньо з продавцем у безготівковому
порядку шляхом перерахування на розрахунковий рахунок не менше 25% попередньої
оплати. Право власності на продукцію наступає у покупця з моменту фактичної
передачі продукції та підписання накладної про прийняття.

На виконання умов договору №1/30 позивач перерахував на рахунок
відповідача 3300,00грн. попередньої оплати за продукцію, що підтверджується
платіжними дорученнями №756 від 20.03.2007р., №337 від 02.02.2007р., №382 від
09.02.2007р., №599 від 03.03.2007р., №616 від 07.03.2007р. (а.с.47-49).

Відповідно до п.5.1 договору продукцію продавець поставляє по
заявкам покупця, переданим в порядку, визначеному п.1.1. договору, у термін не
пізніше 18 банківських днів від дня перерахування покупцем 25% вартості
замовлення попередньою оплатою.

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу продукцію
16.02.2007р., яка була прийнята останнім по кількості, що підтверджено
підписаною сторонами видатковою накладною №14 від 16.02.2007р. (а.с.12).

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також
із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

Згідно із п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509 ЦК України та абз. 3 ч.2
ст.174 ГК України, укладення між сторонами договору є однією з підстав
виникнення зобов'язання.

В силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати  майно,
виконати  роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу
України та ч.1 ст.173 Господарського кодексу України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст.526 Цивільного та        ч.1 ст.193
Господарського кодексів України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його
умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525
Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених
змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати
майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.673 Цивільного кодексу України продавець повинен
передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору
купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості
товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з
якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні
договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання
товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання
відповідно до цієї мети.

Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується
способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими
актами (ст. 674 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 16.02.2007р. при передачі
спецодягу недоліків виявлено не було.

Позивач стверджує, що переданий йому спецодяг виявився неналежної
якості, що було виявлено під час його використання, а саме: після прання розмір
продукції значно зменшився та початковий колір був втрачений.

Отже, оскільки всі недоліки продукції почали проявлятися під час
її використання (після прання спецодягу), то слід вважати, що вони були
прихованими на момент отримання позивачем від відповідача спецодягу.

Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути
виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в
процесі обробки, підготовці до монтажу, в процесі монтажу, випробування,
використання і зберігання продукції. Акт про приховані недоліки продукції
повинен бути складений протягом 5 днів по виявленню недоліків, проте, не
пізніше чотирьох місяців з дня отримання продукції на склад отримувача, який
виявив приховані недоліки, якщо інші строки не встановлені обов'язковими для
сторін правилами (частина 9 Інструкції про порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості,
затвердженої постановами Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р.
№П-7 (з подальшими змінами), яка застосовується у всіх випадках, коли
стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки або іншими
обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання
продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по
якості і комплектності).

Однак, позивачем при виявленні недоліків продукції відповідного
акту складено не було.

Проте, позивач 30.05.2007р. направив відповідачу лист-рекламацію
№07/02-116 (а.с.15), в якому повідомив відповідача про недоліки поставленого
товару, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією поштового
повідомлення №2296003 (а.с.16), та який відповідачем залишено без відповіді та
задоволення.

Відповідно до частини другої ст. 678 ЦК України у разі істотного
порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути,
недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами
часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх
усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за
товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Істотним недоліком у розумінні ст. 1 Закону України "Про
захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12.05.1991р. (з подальшими змінами)
є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару
відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника
(продавця,  виконавця), після його
усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому
наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути
усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він
робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Також слід зазначити, що недолік це будь-яка невідповідність
продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам
договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про
продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про стандартизацію"
№2408-ІІІ від 17.05.2001р. (із змінами і доповненнями, внесеними Законом
України від 01.12.2005р. №3164-ІV)  нормативним
документом визнається документ, який установлює правила, загальні принципи чи
характеристики різних видів діяльності або їх результатів. Цей термін охоплює
такі поняття як стандарт, кодекс усталеної практики та технічні умови.

Частини 2,3 ст.11 Закону України "Про стандартизацію"
передбачають, що стандарти застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на
них в інших документах. Стандарти застосовуються на добровільній основі, за
винятком випадків, коли застосування цих стандартів вимагають технічні
регламенти.

З наведеного слідує, що при виготовленні спецодягу для персоналу
підприємець ОСОБА_1 повинна була керуватися відповідними правилами
(стандартами, технічними умовами або іншою технічною документацією, які
встановлюють вимоги до якості), які б забезпечили належну якість продукції.

За приписами ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки
товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або
з причин, які існували до цього моменту.

23.05.2007року позивач направив скаргу №07/02-110 до Державного
підприємства "Житомирський регіональний центр стандартизації, метрології
та сертифікації" з метою проведення перевірки даного товару на
відповідність ДСТУ (а.с.17).

Акт про невідповідність даної партії спецодягу вимогам діючих НД
було складено представниками позивача спільно з державним інспектором з
Державного нагляду за якістю продукції, додержанням стандартів, норм та правил
ДП "Житомирстандартметрологія" 12.06.2007р. (а.с.18) та направлено на
адресу відповідача 25.06.2007р., що підтверджується поштовим повідомленням
(а.с.19).

Заперечення відповідача стосовно вищевказаного акту в матеріалах
справи відсутні.

Крім цього, акт перевірки дотримання вимог стандартів, норм і
правил №116 від 11.07.2007року, надісланий Державним підприємством
"Житомирський регіональний центр стандартизації, метрології та
сертифікації" на запит господарського суду Житомирської області, свідчить
про те, що перевіркою фактів, наведених в скарзі
ТОВ"ДКП"Фармацевтична фабрика" від 23.05.2007р., встановлено
наступне: в лютому 2007року приватним підприємцем оптом було реалізовано
халатів діагональових виробництва ПП"Барва" в кількості 170шт.
вартістю 4794,00грн., що не відповідали вимогам ГОСТ 12.4.131-83 та ГОСТ
10581-91 в частинах відсутності товарного ярлика, пакувального ярлика,
невідповідності якості, що підтверджується втратою початкового кольору та
порушенням цілісності тканин (а.с.34-36).

Відповідач не подав до суду доказів, які б спростували результати
перевірки дотримання вимог стандартів, норм і правил №116 від 11.07.2007р.
Державного підприємства "Житомирський регіональний центр стандартизації,
метрології та сертифікації"  щодо
якості проданої позивачу продукції.

За таких обставин, господарський суд Житомирської області
правомірно дійшов висновку про те, що позовні вимоги в сумі 3300,00 грн.
обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства,
підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Доводи ж апеляційної скарги про не застосування судом першої
інстанції при прийнятті оскарженого рішення положень п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України
спростовуються матеріалами справи №9/1712 за позовом підприємця ОСОБА_1 до ТОВ
"ДКП"Фармацевтична фабрика" про стягнення 1997,68 грн., яку було
витребувано судом апеляційної інстанції та оглянуто в засіданні апеляційного
господарського суду.

Підсумовуючи наведене, слід константувати, що для скасування
оскарженого рішення підстави відсутні.

Керуючись ст.ст.  101,103,105 Господарського процесуального
кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 25 жовтня
2007 року у справі №2/2222 залишити без змін, а апеляційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Житомир - без задоволення.

2. Справу №2/2222 повернути до господарського суду Житомирської
області.

Головуючий
суддя

судді:

віддрук.

1
- до справи

2,3
- сторонам

4
- в наряд