ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

18.09.08 Справа №19/127/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Антонік С.Г. судді Кричмаржевський В.А. , Мойсеєнко Т. В.

при секретарі Пересаді О.В.

за участю представників:

кредитора - Приватного підприємства „Славутич-Юг”, м.Дніпропетровськ, – не з'явився

кредитора - Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя - Маруфенко О.Є., нач.юр.відділу, дов.№ 13235/10/10-010 від 02.09.2008р.

боржника - Мартиненко Н.М., ліквідатора (арбітражний керуючий)

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя

на постанову господарського суду Запорізької області від 02.06.2008року

у справі № 19/127/08

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „УкрРосПідшипник”, м.Запоріжжя

Установив:

Приватне підприємство „Славутич-Юг”, м.Дніпропетровськ (далі – ПП „Славутич-Юг”), звернулося до господарського суду Запорізької області із заявою про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю „УкрРосПідшипник”, м.Запоріжжя (далі – ТОВ.„УкрРосПідшипник”), банкрутом в порядку статті 52 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі - Закон про банкрутство) у зв'язку з наявністю заборгованості у підприємства-боржника перед ним у розмірі – 150.000,14 грн.

Ухвалою місцевого господарського суду від 22 травня 2008р. (суддя Даценко Л.І.) порушено провадження у справі, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначене підготовче засідання на 02.06.2008р.

Постановою господарського суду Запорізької області від 02.06.2008р. ТОВ.„УкрРосПідшипник” визнано банкрутом на підставі статті 52 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого - Мартиненко Н.М.

При винесені постанови суд першої інстанції виходив з того, що наявними є ознаки, які свідчать про відсутність підприємницької та іншої діяльності боржника.

Згідно з реєстром вимог кредиторів, заявами (а.с. 55, 69, 77, 92), ліквідатором в порядку статті 52 Закону про банкрутство, крім визнаного місцевим господарським судом кредитора - ПП „Славутич-Юг”, визнані кредиторами - ДПІ у Ленінському районі міста Запоріжжя із сумою боргу – 33,48грн., та Запорізьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі Виконавчої дирекції із сумою боргу – 486,87грн.

Не погоджуючись з винесеною постановою, Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста Запоріжжя, як кредитор у справі, оскаржила її в апеляційному порядку, просить постанову господарського суду Запорізької області від 02.06.2008р. скасувати як таку, що винесена з порушенням закону, та припинити провадження у справі.

У судовому засіданні представник заявника уточнив вимоги, що викладені в апеляційній скарзі, просить прийняти до відома інформацію про допущену описку у тексті скарги, а саме, замість посилання на номер справи - 19/115/08 слід читати: „19/127/08”. Колегія суддів погоджується з тим, що заявником допущена описка в апеляційній скарзі, оскільки із змісту скарги вбачається, що мова йдеться саме про справу за №19/127/08, а тому приймає до відома це уточнення.

На думку заявника апеляційної скарги, судом першої інстанції порушені норми матеріального права, які полягають у відсутності ознак статті 52 Закону, акцентує увагу апеляційного суду на тому, що укладений договір купівлі-продажу, за яким нібито виникла кредиторська заборгованість у боржника перед ініціюючим кредитором, накладна, за якою поставлене вугілля, та довіреність, яка видана директору підприємства-боржника – Смолову С.В., є фіктивними, оскільки відсутні податкова накладна, акт приймання-передачі вугілля, складання яких є обов'язковими при здійсненні таких господарських операцій. Довіреність - ЯОД №698459 від 15.01.2007р. (у матеріалах справи, а.с.10) на отримання вугілля за договором від 05.01.2007р. за №05/0108 видана директору підприємства-боржника Смоловій С.В., тоді як на посаду директора вона була призначена лише у жовтні 2007р.

Заявник вважає процедуру банкрутства такою, що здійснюється навмисно - з метою унеможливлення в майбутньому проведення документальної перевірки цього підприємства та легалізації отриманих незаконним шляхом коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор погоджується з оскарженою ухвалою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник заявника та ліквідатор підтримали доводи та заперечення, що викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї.

Ініціюючий кредитор не забезпечив явку в судове засідання свого представника, хоча про час та місце повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали суду про призначення справи до розгляду.

Колегія суддів не вбачає перешкод для перегляду справи в апеляційному порядку за відсутності представника Приватного підприємства „Славутич-Юг”, м.Дніпропетровськ.

За розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду №1774 від 17.09.2008р. справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Антоніка С.Г. (головуючого), Кричмаржевського В.А. та Мойсеєнко Т.В.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 52 Закону про банкрутство передбачає особливості банкрутства відсутнього боржника.

Згідно з частиною першою вказаної статті незалежно від розміру вимог до боржника та строку виконання зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Отже, за правилами цієї статті справа про банкрутство може бути порушена у разі наявності хоча б однієї з перелічених умов, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

При винесені оскарженої постанови суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що у боржника перед ініціюючим кредитором існує заборгованість у розмірі 150.000,14 грн. за договором купівлі-продажу №05/0108 від 05.01.2008р.

Факт існування боргу підтверджується претензією від 20.03.2007р. на вказану суму, відповіддю боржника на неї від 07.05.2007р., якою визнана заборгованість, договором купівлі-продажу, видатковою накладною про одержання вугілля та довіреністю.

Але згідно зі статтею 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вказує на те, що при визнанні боржника банкрутом за статтею 52 Закону про банкрутство у червні 2008р. факти відсутності боржника за юридичною адресою не можуть підтверджуватися актом, складеним у березні 2008р. (а.с.25). Більше того, такі акти повинні складатися за місцезнаходженням боржника, а у даному випадку акт складений у м.Дніпропетровську, де боржник не лише не зареєстрований, але й не знаходиться фактично, із акту невідомо – які особи ввійшли до складу комісії, де працюють чи проживають.

Згідно зі статтями 1 та 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до статутних документів виступають від його імені, в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог частин 1 та 3 статті 18 вищезазначеного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, який здійснюється державним реєстратором, визначений у статті 19 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”. Вказаний Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, які здійснюються державним реєстратором (пункт 7 статті 19 зазначеного Закону).

Згідно з частиною 8 статті 19 зазначеного Закону, якщо до Єдиного державного реєстру не внесено запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, то в разі неодержання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу в установлений частиною сьомою цієї статті строк, а також у разі одержання державним реєстратором від органу державної податкової служби повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний у строк, що не перевищує десяти робочих днів з дати, яка встановлена для подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу, або з дати одержання повідомлення від органу державної податкової служби, направити рекомендованим листом юридичній особі повідомлення про необхідність подання державному реєстратору реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Ініціюючим кредитором – ПП „Славутич-Юг” при поданні заяви про порушення справи про банкрутство не надано суду доказів щодо наявності чи відсутності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи боржника за її місцезнаходженням відповідно до вимог Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”.

Проте суд першої інстанції на вказані норми чинного законодавства уваги не звернув.

Згідно з довідкою ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя (а.с.31) боржник станом на 29.05.2008р., тобто, на момент порушення провадження у справі про банкрутство, надавав податкову звітність.

Так, у матеріалах справи (а.с.71-76, 111-116) містяться належно посвідчені податковою інспекцією копії податкових розрахунків комунального податку від 10.04.2008р., 19.03.2008р. та 20.05.2008р., податкових декларацій з ПДВ за 2007-2008р.р., декларації з податку на прибуток підприємства за перший квартал 2008р., безпосередньо подані підприємством-боржником. Це є свідченням відсутності ознак, передбачених у статті 52 Закону про банкрутство.

Колегія суддів також вважає, що порушенню провадження у справі про банкрутство повинно обов'язково передувати виконавче провадження, тобто, стягнення боргу повинно спочатку апробовуватися в порядку виконавчого провадження. І лише тоді, коли відповідними діями державного виконавця не вдалося задовольнити вимоги стягувача, то останній вправі звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство, оскільки порушення провадження у справі про банкрутство є виключним заходом.

Тим більше, що заборгованість перед ініціюючим кредитором виникла за договірними відносинами між ним та боржником.

Також колегія суддів погоджується з заявником апеляційної скарги в тому, що здійснення господарської операції обов'язково повинно підтверджуватися поряд з іншими документальними доказами і податковими накладними, але така у матеріалах справи відсутня.

Все вищенаведене свідчить про неповноту дослідження місцевим господарським судом обставин справи та, як наслідок, відсутність підстав вважати, що судом дана правильна юридична оцінка спірним правовідносинам та зроблений об'єктивний висновок щодо відсутності підприємницької діяльності боржника.

За таких обставин справи оскаржувану постанову суду першої інстанції не можна визнавати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі – припиненню.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя задовольнити.

Постанову господарського суду Запорізької області від 02.06.2008р. у справі №19/127/08 скасувати.

Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „УкрРосПідшипник”, м.Запоріжжя, припинити.

Головуючий суддя Антонік С.Г.

судді Кричмаржевський В.А.

Мойсеєнко Т. В.