ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.01.2008

Справа №2-27/7604-2007А

За позовом – ДПІ в м. Алушта, м. Алушта, вул.. Леніна, 22а.

До відповідача – Закрите акціонерне товариство «Санаторій «Карасан», м. Алушта, с. Утьос.

За участю третіх осіб - 1. Верховна Рада АР Крим, м. Сімферополь, вул.. К. Маркса, 18.

2. Фонд майна АР Крим, м. Сімферополь, вул.. Севастопольська, 17.

Про стягнення заборгованості у розмірі 8209,20 грн.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Топоріщевої Т. П.

представники:

Від позивача – Патраш, дор. у справі.

Від відповідача – Щербінін, дор. у справі.

Від третіх осіб - 1. Сидоренко, дор. у справі.

2. Соловєва, дор. у справі.

Сутність спору:

ДПІ в м. Алушта звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до відповідача про стягнення заборгованості перед бюджетом у розмірі 8209,20 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що у відношенні Алуштинської госпрозрахункової ремонтно – будівельної дільниці, яка є структурним підрозділом ЗАТ «санаторій «Карасан», було нараховано штрафні санкції і пеня за несвоєчасне погашення узгоджених податкових забовязань у розмірі 8209,20 грн. Однак до даного часу відповідачем заборгованість не погашена.

На підставі викладеного, просить позов задовольнити.

Відповідач у запереченнях на позов повідомив про те, що майно Алуштинської госпрозрахункової ремонтно – будівельної дільниці не входить до складу статутного фонду ЗАТ «Санаторій «Карасан», не знаходиться у нього на балансі та бухгалтерських і інших обліках, а у штатному розкладі ЗАТ «Санаторій «Карасан» не має такого структурного підрозділу. Таким чином, з 1998 р. ЗАТ «Санаторій «Карасан» не є ні власником, ні користувачем, не балансоутримувачем майна Алуштинської госпрозрахункової ремонтно – будівельної дільниці та не повинен нести відповдальінсть по його забовязанням. На підставі викладеного ЗАТ «Санаторій «Карасан» вважає себе неналежним відповідачем по даній справі та просить у позові відмовити.

В зв’язку з вказаним, судом 20.06.2007 р. було ухвалено залучити до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: 1. Верховну Раду АР Крим, м. Сімферополь та 2. Фонд майна АР Крим, м. Сімферополь.

Третя особа №2 у поясненнях по справі повідомила про те, що майно Алуштинської госпрозрахункової ремонтно – будівельної дільниці до складу ЗАТ «Санаторій «Карасан» не увійшло. Наказом Фонду майна АР Крим від 05.09.2003 р. №800 повноваження щодо приватизації майна Алуштинської госпрозрахункової ремонтно – будівельної дільниці були передані Представництву фонду майна в м. Алушта. Також повідомив про те, що з жовтня 2002 р. майно Алуштинської госпрозрахункової ремонтно – будівельної дільниці знаходиться у податкової заставі, а процес його приватизації був призупинений. Іншою інформацією третя особа №2 не володіє.

Позивачем було заявлено клопотання від 19.09.2007 р. про заміну первинного відповідача належним відповідачем – Верховною Радою АР Крим.

Суд дійшов висновку відкласти розгляд даної заяви оскільки сторони не мали можливості ознайомитися з вказаним та надати свої пояснення та заперечення.

Третя особа №1 у запереченнях на заяву позивача повідомила про те, що вона не може відповідати по за податковими забовязаннями Алуштинської госпрозрахункової ремонтно – будівельної дільниці.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні заяви позивача про заміну первісного відповідача на належного необхідно відмовити в зв’язку з тим, що відповідно до п.п. 3.4 п. 3 Положення «Про порядок передачі майна, що належить Автономної Республіці Крим», затвердженого Постановою Верховної Ради АР Крим від 21.06.2000 р. №1233-2/2000, передбачено, що органом управління майном, що не увійшло до статутних фондів приватизованих підприємств, є Фонд майна АР Крим ( за винятком об’єктів житлового фонду та об’єктів по забезпеченню цивільного захисту населення, орган управління яких визначається Радою міністрів АР Крим ). До того ж, норми чинного законодавства України не передбачають відповідальність Верховної Ради АР Крим по податковим забовязанням суб’єктів господарювання.

Сторони та треті особи у судовому засіданні, що відбулося 17.01.2008 р. пояснень щодо належного відповідача по даній справі не надали.

Суд під час судового розгляду даної адміністративної справи повинен був здійснювати повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до ст.. 41 КАСУ.

Однак в зв’язку з технічними неполадкою, вказане зроблено не було, про що було складено відповідний акт від 17.01.2008 р.

Сторони та треті особи клопотанням від 17.01.2008 р. повідомили про те, що не заперечують проти розгляду даної справи без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки фіксація судового процесу неможлива по технічним причинам.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Положення «Про Алуштинський госпрозрахункову ремонтно – будівельну дільницю Санаторія «Карасан» ( надалі – Алуштинська ГРБД ), затвердженого комітетом по економіці Алуштинського міськвиконкому за реєстраційним номером 24/Ф від 27.07.1996 р., вказана особа є структурним підрозділом санаторія «Карасан» і знаходиться у власності Автономної республіки Крим.

Згідно до п. 4.1.4 ст. 4 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” податкові декларації подаються за базовий ( звітній ) період, що дорівнює календарному місяцю ( у тому числі при сплаті місячних авансових внесків ) – протягом 20 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного ( податкового ) місяця; календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі при сплаті квартальних або піврічних авансових внесків), - протягом 40 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя); календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом "г" підпункту 4.1.4 цього пункту, - протягом 60 календарних днів за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Згідно до п. 5.1. ст.. 5 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” податкове забовязання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Відповідно до п.п. 5.3.1 ст. 5 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами” №2181 від 21.12.00 р. платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до п.п. 17.1.7 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і деравжними цільовими фондами” №2181 від 21.12.00 р. у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти відсотків погашеної суми податкового боргу. Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1- 17.1.6 цього пункту, чи ні.

Судом встановлено, що позивачем по справі, на підставі п.п. 17.1.7 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і деравжними цільовими фондами” №2181 від 21.12.00 р., за сплату узгодженого податкового забовязання по податку з власників транспортних засобів з затримкою було винесено наступні податкові повідомлення – рішення №/0 від 02.09.2004 р. на суму 17,50 грн.; №/0 від 02.09.2004 р. на суму 462,96 грн.; №/0 від 02.09.2004 р. на суму 730,63 грн.; №/0 від 02.09.2004 р. на суму 57,71 грн.; №/0 від 02.09.2004 р. на суму 730,50 грн.; №/0 від 02.09.2004 р. на суму 783,47 грн.; №/0 від 02.09.2004 р. на суму 292,20 грн.; №/0 від 02.09.2004 р. на суму 268,32 грн.; №/0 від 02.09.2004 р. на суму 0,79 грн.; №/0 від 02.09.2004 р. на суму 146,10 грн.; №/0 від 27.10.2006 р. на суму 57,38 грн.

Також позивачем по справі, на підставі п.п. 17.1.7 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і деравжними цільовими фондами” №2181 від 21.12.00 р., за сплату узгодженого податкового забовязання по податку на додану вартість з затримкою було винесено наступні податкові повідомлення – рішення №/0 від 18.08.2004 р. на суму 1004,74 грн.; №/0 від 13.10.2004 р. на суму 304,50 грн.; №/0 від 26.01.2005 р. на суму 314,31 грн.; №/0 від 22.03.2005 р. на суму 4,17 грн.

Також позивачем по справі, на підставі п.п. 17.1.7 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і деравжними цільовими фондами” №2181 від 21.12.00 р., за сплату узгодженого податкового забовязання по комунальному податку з затримкою було винесено наступні податкові повідомлення – рішення №/0 від 25.01.2005 р. на суму 17,39 грн.

Також в зв’язку з несплатою узгоджених податкових забовязань по вказаним податкам, позивачем було нарахована пеня у розмірі 92,49 грн.

Судом встановлено, що вищевказані податкові повідомлення – рішення позивача відповідачем в адміністративному або в судовому порядку не оскаржувалися, нечинними не визнані, ніким не скасовані.

Позивачем було надіслано на адресу Алуштинської ГРБД першу податкову вимогу №1/135 від 11.05.2004 р., яка була отримана Алуштинським ГРБД 12.05.2004 р.

Також позивачем було надіслано на адресу Алуштинської ГРБД другу податкову вимогу №2/200 від 16.06.2004 р., яка була отримана Алуштинським ГРБД 16.06.2004 р.

Однак у задоволенні позовних вимог необхідно вдмовити в зв’язку з наступним.

До 31.05.1989 р. Алуштинське ГРБД входило до складу Господарського управління Міністерства хімічної промисловості СРСР.

Відповідно до Наказу Міністерства хімічної промисловості СРСР №350 від 31.05.1989 р. було виведено зі складу Господарського управління Міністерства хімічної промисловості СРСР Алуштинське ГРБД та підпорядковано санаторію «Карасан» Господарського управління Міністерства хімічної промисловості СРСР.

У травні – червні 1998 р. відбулася приватизація майна санаторію «Карасан» шляхом перетворення в ЗАТ «Санаторій «Карасан».

Відповідно до п. 5 ст. 59 Господарського кодексу України разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання.

Відповідно до наказу Фонду майна АР Крим №644 від 16.04.1998 р. «Про засновництво ЗАТ «Санаторій «Карасан» Фонд майна АР Крим виступило засновником ЗАТ Алуштинського ГРБД санаторія «Карасан». Також було вирішено внести як внесок держави до статутного фонду ЗПТ «Санаторій «Карасан» цілісного майнового комплексу «Санаторій «Карасан». розташованого за адресою: м. Алушта, с. Утьос.

Відповідно до наказу Фонду майна АР Крим від 08.05.1998 р. №754 було вирішено створити ЗАТ «Санаторій «Карасан» на базі державного підприємства санаторія «Карасан».

При цьому, як встановлено, судом майно Алуштинського ГРБД не увійшло до статутного фонду ЗАТ «Санаторій «Карасан», що підтверджується актом приймання – передачі майна, що належить АР Крим, що знаходилося на балансі державного підприємства санаторія «Карасан» від 17.07.1998 р., наявного в матеріалах справи.

Відповідно до постанови Верховної Ради АР Крим №231-3/02 від 18.09.2002 р. Алуштинське ГРБД було включено до переліку майна, яке знаходиться у власності АР Крим, яке в свою чергу підлягає приватизації.

На підставі вказаної постанови Верховної Ради АР Крим Фондом майна АР Крим 23.01.2003 р. було винесено Наказ №65 «Про прийняття рішення про приватизацію майна, що належить Автономної республіці Крим, Алуштинського ГРБД санаторія «Карасан». відповідно до якого було вирішено здійснити приватизацію шляхом продажу на конкурсі майна, що належить АР Крим, Алуштинського ГРБД санаторія «Карасан».

Відповідно до наказу Фонду майна АР Крим від 05.09.2003 р. №800 було доручено представництву Фонда майна в м. Алушта здійснити приватизацію майна, що належить АР Крим, Алуштинського ГРБД Санаторія «Карасан».

Вказані факти були також встановлені рішенням Алуштинського міського суду від 30.09.2004 р. по справі №2-2132 за позовом гр.. Лісовика М. І. до ЗАТ «Санаторій «Карасан» про стягнення заробітної плати. Ухвалою Апеляційного суду АР Крим від 02.02.2005 р. вказане рішення було залишено без змін.

Відповідно до ст.. 72 КАСУ обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, за період 2004 - 2006 р. ЗАТ «Санаторій «Карсан» не є ні власником, ні користувачем, не балансоутримувачем майна Алуштинської госпрозрахункової ремонтно – будівельної дільниці та не повинен нести відповдальінсть по його забовязанням.

Відповідно до наявної в матеріалах справи відповіді Головного управління статистики в АР Крим від 18.02.2005 р. в ЄДРПОУ значиться Алуштинська госпрозрахункова ремонтно – будівельна дільниця санаторію «Карасан» без права юридичної особи.

При таких обставинах справи, оскільки відповідач по справі не повинен відповідати за позовними вимогами, а встановити належного відповідача по справі не представляється можливим, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги і заперечення.

При таких обставинах справи, позовні вимоги належить задовольнити у повному обсязі.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено і підписано складом суду 17.01.08 р.

22.01.08 р. постанову було виготовлено у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну постанову направити сторонам рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.