ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 р.

№ 1/305-15/10а

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кривди Д.С,

суддів Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача: Боднарук Б.В.

від відповідача: прок. –Савицька О.В., Репецький Р.М.

розглянувши касаційне подання Заступника прокурора Львівської області

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.10.2007р.

у справі № 1/305-15/10а Господарського суду Львівської області

за позовом Придністровського республіканського банку (Молдова, Тирасполь)

до Мостицької митниці

до Яворівської митниці

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору Управління державного казначейства у Львівській області

за участю Прокуратури Львівської області

про відшкодування шкоди у розмірі 621223,37 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Придністровський республіканський банк (Молдова, Тирасполь) звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Західної регіональної митниці про відшкодування шкоди у розмірі 621223,37грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.04.2007р. замінено Західну регіональну митницю на належних відповідачів.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.07.2007р. (суддя Т.Косів), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.10.2007р. (судді: Р.Марко, С.Бойко, Т.Бонк), позовні вимоги задоволено: стягнуто з Мостицької митниці на користь Придністровського республіканського банку (Молдова, Тирасполь) 621223,37грн. збитків, 6212,23 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, заступник прокурора Львівської області вніс касаційне подання, в якому просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 10.07.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.10.2007р. та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Свою вимогу заступник прокурора Львівської області мотивує тим, що судом попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши касаційне подання, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом та апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційне подання заступника прокурора Львівської області підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено:

Позивач отримав від постачальника - монетного двору Республіки Польща жетони вагою 10482кг. які з 24.11.2004р. по 26.11.2004р. проходили процедуру митного оформлення та були взяті під митний контроль Галицькою митницею. Відповідно до інвойсу від 16.11.2004р. вартість товару становила 117075 доларів США.

Згідно ст. 40 МК України митному контролю підлягають усі товари і транспортні засоби, що переміщуються через митний кордон України.

Згідно ст. 43 МК України товари і транспортні засоби перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно з заявленим митним режимом. Таким чином, відповідно до наведеної правової норми, товари і транспортні засоби, які знаходяться під митним контролем, перебувають під митним контролем відповідно до заявленого митного режиму до закінчення цього контролю, що залежить від обраного митного режиму. Проте, вирішуючи даний спір господарський суд попередніх інстанцій не встановив обставини щодо обраного позивачем митного режиму відповідно до якого проводився митний контроль.

Господарським судом встановлено, що 24.11.2004p. між Галицькою митницею (виконавець) та водієм автомобіля, який перевозив зазначені жетони для позивача - Зубарєвим В.Ю. (перевізник), який був уповноважений позивачем довіреністю від 01.11.2004р. на вчинення відповідних дій, у т.ч. підписання договорів, було укладено договір №130-юр про охорону й супроводження товару підрозділу митної варти Галицької митниці, згідно якого предметом була охорона й супроводження підрозділом митної варти Галицької митниці транспортних засобів із товаром, що переміщуються під митним контролем територією України з митниці відправлення в митницю призначення з метою недопущення несанкціонованого доступу до товару під час його переміщення територією України з митниці відправлення в митницю призначення. При цьому, згідно договору, період перебування товару під охороною визначався з моменту прийняття його митною вартою в митниці відправлення до моменту передання його митниці призначення.

Згідно ст. 19 МК України митна варта - спеціальні підрозділи митних органів, призначені для боротьби з порушеннями митних правил, охорони територій, будівель, споруд та приміщень митних органів, охорони та супроводження товарів і транспортних засобів, забезпечення охорони зон митного контролю. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що України митна варта є спеціальним підрозділом митних органів, який має здійснювати боротьбу з порушеннями митних правил.

Завдання, які має здійснювати митна варта, визначені ст. 21 МК України.

Згідно ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Проте, встановивши обставини щодо укладення договору від 24.11.2004p. між Галицькою митницею (виконавець) та водієм автомобіля та застосувавши правові наслідки порушення договору зберігання, господарський суд попередніх інстанцій даний договір не дослідив та не встановив його правової природи, не встановив дійсних прав та обов’язків сторін та не дав їм правової оцінки, що свідчить про порушення вищенаведених норм матеріального права. Відсутні в даному договорі і докази того, що договір укладено на підставі відповідного доручення позивача, що свідмить про порушення господарським судом ст. 32, 34, 36 ГПК України.

Наведене свідчить про неповне з'ясування судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, а, отже, і порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 111-5 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо встановлення обставин справи, а останні встановлені неповно, справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційне подання заступника прокурора Львівської області задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Львівської області від 10.07.2007р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 08.10.2007р. у справі № 1/305-15/10а скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Головуючий - суддя Кривда Д.С.

судді Жаботина Г.В.

Уліцький А.М.