ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

20.10.2008

Справа №2-29/9416-2008

За позовом – Кримської республіканської організації профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості, м. Сімферополь.

До відповідача – Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень», м. Сімферополь.

Про стягнення 159652,62 грн.

Суддя О.І. Башилашвили

представники:

Від позивача – Морозова Ж.А. – голова.

Від відповідача – Музикантова Т.М. – представник, довіреність від 30.05.32008р. № 048.

Суть спору: Кримська республіканська організація профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості звернулась з позовною заявою до господарського суду АР Крим до відповідача – Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» про визнання ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» боржником перед Кримською республіканською організацією профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості по сумам: 150000,00 грн. – депозит, 975,41 грн. – проценти за користування депозитними коштами, 7141,89 грн. – збитки від знецінення коштів внаслідок інфляції, 1535,32 грн. – 3% річних. Також позивач просить стягнути з ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» заборгованість в сумі 159652,62 грн. та визнати, що Кримська республіканська організація профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості відноситься до 4-ої черги кредиторів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не повертає позивачу грошові кошти по договору депозиту.

Позивач посилається на те, що депозитна сума 150000,00 грн., це акумульовані членські внески фізичних осіб – членів профспілки, тому сума депозиту повинна бути включена до четвертої черги реєстру вимог кредиторів. В обґрунтовування вимоги про стягнення з відповідача збитків від знецінення коштів в наслідок інфляції та 3% річних позивач посилається на положення ст.ст. 536 та 625 ЦК України.

Відповідач проти позову заперечує посилається на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки заборгованість по депозитному вкладу в сумі 150000,00 грн. та відсотки за користування депозитними коштами в сумі 975,41 грн. визнані ліквідатором банку та включені до 7-ої черги реєстру вимог кредиторів відповідно до вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність». При цьому відповідач посилається на відсутність підстав для стягнення з нього збитків від знецінення коштів в наслідок інфляції та 3% річних, в силу п. 4 ч.1 ст. 91 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідач також посилається на те, що вимога позивача про включення його до 4-ої черги вимог кредиторів не підлягає задоволенню, оскільки фізичні особи, які є членами Кримської республіканської організації профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості, не є кредиторами ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень», оскільки на підставі договору депозиту, кредитором банку є саме юридична особа - Кримської республіканської організації профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд –

встановив:

09.07.2002р. між ВАТ «Об'єднаний комерційний банк» і Кримською республіканською організацією профспілки працівників хімічних і нафтохімічних галузей промисловості укладений договір депозиту, за яким позивач перераховує банку на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 50 тисяч гривень, а банк приймає вказану суму і нараховує 20% річних (а.с. 10).

Договір укладений з 12 липня 2002р. по 14 липня 2003р.

Відповідно до п. 2.1 договору, нараховану суму відсотків за користування коштами за календарний місяць, банк повинен перераховувати щомісячно не пізніше трьох банківських днів місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування на поточний рахунок позивача.

У разі закінчення строку дії договору, банк зобов’язаний, протягом 2-ох банківських днів, повернути на поточний рахунок вкладника грошові кошти, передані вкладником в о вклад.

З вказаного періоду (12 липня 2002 р.) договір продовжувався, грошові кошти в міру можливості поповнювалися і за потребою знімалися позивачем.

07 лютого 2007р. сторони уклали додаткову угоду, згідно якої банк приймає від позивача на депозитний рахунок 150000,00 грн. нараховує відсотки по депозитному внеску 16% річних і 09 лютого 2008р. повертає позивачу депозитний внесок.

11.02.2008р. сторони уклали договір № 4 про внесення змін на доповнень до депозитного договору від 09.06.2002р., в якому сторони встановили, що банк з 11.02.2008р. зобов’язувався нараховувати відсотки по депозитному вкладу з розрахунку 17% річних та повертати суму депозиту у встановлений сторонами графік.

Позивач посилається на те, що умови договору депозиту позивачем не виконані та гроші не повернуті, що стало підставою для звернення до суду із цім позовом.

Однак, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв’язку з наступним.

25 лютого 2008 року згідно постанови Правління Національного банку України № 39 від 22.02.2008р. «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації Відкритого акціонерного товариства «Європейський банк розвитку та заощаджень» була почата процедура ліквідації ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» та призначений ліквідатор банку.

Оголошення про відкриття ліквідаційної процедури ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» опубліковано у газеті «Голос України» № 41 (4291) від 01.03.2008р.

Відповідно до вимог ст. 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора наступили певні правові наслідки, у тому числі банківська діяльність банку завершилась закінченням технологічного циклу конкретних операцій, були закрити кореспондентські рахунки банку, діючим є тільки рахунок, відкритий ліквідатором банку для здійснення ліквідаційної процедури.

Статтею 3 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають під час ліквідації банків.

Згідно ст. 87 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідація банку з ініціативи Національного банку України здійснюється відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Процедура ліквідації банку визначена главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та передбачає, зокрема, наступний порядок виявлення кредиторів банку та погашення їх вимог в ході ліквідаційної процедури:

-          ліквідатором здійснюється опублікування відомостей про відкриття ліквідаційної процедури (ч. 1 ст. 89 Закону);

-          протягом одного місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку (ч. 3 ст. 89 закону);

-          ліквідатор припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури (ч. 1 ст. 93 Закону);

-          ліквідатор протягом трьох місяців з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури, зокрема, визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги у разі їх не підтвердження; складає перелік акцептованих ним вимог для затвердження Національним банком України; щотижня протягом трьох тижнів публікує оголошення про день і місце, де можна ознайомитися з переліком вимог, та про дату подання цього переліку Національному банку України (ч. 2 ст. 93 Закону);

-          кредитори мають право надіслати ліквідатору свої заперечення щодо визнаних ним вимог протягом одного місяця з дня отримання повідомлення (ч. З ст. 93 Закону);

-          майно банку оцінується ліквідатором у порядку, встановленому законодавством України, та продається у порядку, погодженому з Національним банком України (ст. 94, 95 Закону);

-          одержані в результаті ліквідаційної процедури кошти спрямовуються на задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів банку, яке здійснюється у черговості, встановленій статтею 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Таким чином, відповідно до вищевказаних приписів Закону з моменту відкриття ліквідаційної процедури вирішення питання щодо визнання та задоволення вимог до банку належить до компетенції ліквідатора банку, вимоги до банку, який знаходиться в процедурі ліквідації, можуть бути заявлені у формі заяви про визнання кредиторських вимог до банку та зобов'язання включити їх до переліку вимог кредиторів банку, визнані ліквідатором вимоги кредиторів банку задовольняються у черговості та порядку, які встановлені статтею 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури здійснюватися не може, оскільки встановлення у Законі України «Про банки і банківську діяльність» особливого порядку та черговості задоволення вимог до банку не припускає задоволення цих вимог в індивідуальному порядку поза межами ліквідаційної процедури.

У зв'язку з викладеним, ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» відповідно до вимог закону не мав можливості повернути позивачу депозитний вклад та проценти, та повернення цих коштів можливе лише в межах ліквідаційної процедури шляхом задоволення визнаних вимог позивача як кредитора банка в порядку та черговості, які встановлені Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Суд встановив, що позивач звернувся до ліквідатора ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» з заявою про визнання грошових вимог до банку в сумі 150 975,41 грн., у тому числі 150 000,00 грн. - сума депозитного вкладу, 975,41 грн. - сума процентів за вкладом.

Вимоги позивача в сумі 150 975,41 грн., які були ним заявлені ліквідатору ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень», ліквідатором ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» акцептовані та включені в перелік (реєстр) акцептованих ліквідатором вимог кредиторів банку (а.с. 34).

Даний перелік (реєстр) затверджений рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків при Головному управлінні НБУ в АР Крим від 08.07.2008р. № 22 «Про затвердження переліку (реєстру) вимог кредиторів ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень».

Викладене свідчить про те, що відсутні ознаки порушення прав позивача, оскільки вимоги позивача як кредитора банка в сумі 150 975,41 грн. вже є визнаними ліквідатором банку та будуть задовольнятися відповідно до вимог закону - у порядку, визначеному ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у сьому чергу задоволення вимог кредиторів.

Суд вважає, необґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідача боржником перед позивачем за сумами 7 141,89 грн. - збитків від знецінення коштів в наслідок інфляції та 1 535,32 грн. - трьох процентів річних та стягнення з відповідача на користь позивача цих сум, у зв’язку з наступним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора припиняється нарахування процентів, неустойки (штрафу, пені) та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банку.

Оскільки положення ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню лише в разі прострочення боржником виконання грошового зобов'язання, застосування індексу інфляції та трьох процентів річних є одним із заходів відповідальності за порушення зобов'язання та відноситься до інших санкцій за неналежне виконання грошових зобов'язань в розумінні ст. 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

У випадку прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора, банк не вправі здійснювати банківські операції, у тому числі переказ коштів, та самостійно задовольняти вимоги кредиторів в індивідуальному порядку поза межами ліквідаційної процедури.

Таким чином, оскільки ВАТ «Європейський банк розвитку та заощаджень» не повернув позивачу депозитний вклад та проценти не за своїм волевиявленням чи виною, а не має можливості цього зробити інакше як в межах ліквідаційної процедури шляхом задоволення визнаних вимог позивача як кредитора банка в порядку та черговості, які встановлені Законом України «Про банки і банківську діяльність», та враховуючи вимоги п. 4 ч. 1 ст. 91 даного Закону, вимоги про визнання відповідача боржником перед позивачем за сумами 7 141,89 грн. - збитків від знецінення коштів в наслідок інфляції та 1 535,32 грн. - трьох процентів річних та стягнення з відповідача на користь позивача цих сум є неправомірними та не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про визнання, що він відноситься до 4-ої групи черговості, то суд вважає, що ця вимога також не підлягає задоволенню, у зв’язку з наступним.

Відповідно до п. 8.1, п. 8.2 статуту профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості України, профспілка володіє, користується і самостійно розпоряджається належними їй коштами, майном, необхідним для здійснення статутних вимог. Кошти профспілки формуються із: щомісячних внесків членів профспілки; відрахувань підприємств і організацій; добровільних особистих і колективних внесків, пожертвувань громадян, підприємств, установ і організацій, інших надходжень.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається, а саме, що сума вкладу є коштами конкретних фізичних осіб, а не позивача, належними та допустимими у справі доказами (ст. 34 ГПК України). Проте таких доказів суду не надано.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Депозитний договір № 010/02-07-01 від 09.07.2002р. укладений між банком і позивачем, який є юридичною особою. Відповідно до вимог ст. 1058 ЦК України та умов даного договору на банк покладений обов'язок виплатити вклад та проценти саме вкладнику, тобто позивачу, а не фізичним особам, які є членами Кримської республіканської організації профспілки працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості.

При цьому суд враховує, що вказаний договір не є договором банківського вкладу на користь третіх осіб, ніяких зобов'язань перед членами профспілки за цим договором банк не має.

Таким чином, вимоги позивача відповідно до ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносяться до сьомої черги задоволення вимог кредиторів.

Викладені обставини, спростовують твердженням позивача, що банк фактично повинен повернути вклад та проценти не позивачу, а членам профспілки - фізичним особам.

За викладених обставин, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

В ступна та резолютивна частини рішення оголошені – 20.10.2008р.

Повний текст рішення оформлений та підписаний – 22.10.2008р.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову – відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Башилашвілі О.І.