ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м У к р а ї н и
РІШЕННЯ

13 жовтня 2008 р.           Справа 11/105-08

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна база 1608»,

м. Миколаїв

до товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровий завод

«Махаринецький»,

с. Махаринці Козятинського району

про стягнення 930 225,69 грн. та розірвання договору.

Суддя В. Матвійчук

при секретарі судового засідання Т. Кармаліта, за участю представників:

від позивача - І. Богданов директор, О. Кірюхін за довіреністю;

від відповідача - не з‘явився.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про розірвання договору купівлі-продажу від 28.11.2007р. укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальна база 1608»та товариством з обмеженою відповідальністю «Цукровий завод «Махаринецький» та стягнення з останнього 930 225,69 грн., з яких: 505 050 грн. збитки у вигляді передплати за товар, 388 888,50 грн. пені та 36 202,19 збитків від додаткових витрат за договором кредитної лінії.

В процесі розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог про що подав відповідну заяву за № 0909/02 від 09.09.2008р.. Відповідно до даної заяви позивач просить стягнути з відповідача 1 256 676,24 грн., з яких: 505 050 грн. збитки у вигляді передплати за товар, 681 817,50 грн. пеня та 69 808,74 грн. збитки від додаткових витрат за договором кредитної лінії.

Позов із заявою мотивовано тим, що 28.11.2007р. між сторонами укладено договір купівлі-продажу 3 000 тонн цукру-піску на загальну суму близько 7 800 000 грн.. Згідно договору відповідач 28.11.2007р. виставив позивачу рахунок-фактуру № 130 на загальну суму 505 050 грн., а останній перерахував відповідачу цю суму на умовах попередньої оплати. Проте, відповідач в порушення взятих на себе зобов‘язань не поставив позивачу обумовлений договором товар, тоді як відповідно до п. 10.2 договору зобов‘язався здійснити поставку товару протягом п‘яти банківських днів з моменту отримання попередньої оплати, тобто до 05.12.2007р..

Відповідач у відзиві за № 514 від 05.09.2008р. заперечує проти нарахування штрафної неустойки та збитків (банківських відсотків), посилаючись та не, що в договорі не передбачено який саме вид неустойки підлягає стягненню у випадку не поставки товару штраф або пеня. Пунктом 10.2 договору зазначає неустойку в розмірі 0,5% від суми боргу, але за період, вказаний позивачем, у відповідача не існувало суми боргу, а існувало зобов‘язання по поставці товару. Щодо нарахування збитків від додаткових витрат за договором кредитної лінії відповідач вказує на те, що відсутній причинний зв‘язок між понесеними позивачем витратами по договору кредитної лінії та договором купівлі-продажу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

28.11.2007р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальна база 1608»(позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Цукровий завод «Махаринецький» (відповідач) укладено договір купівлі-продажу цукру-піску відповідно до якого відповідач зобов‘язався поставити та передати у власність позивача товар, а позивач прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Відповідач 28.11.2007р. виставив позивачу рахунок-фактуру за № 130 на попередню оплату за товар в розмірі 505 050 грн..

Позивач згідно платіжних доручень № 606858 від 30.11.2007р. та № 400 від 30.11.2007р. перерахував на рахунок відповідача 505 050 грн..

Зі змісту п. 10.2 договору виплаває, що поставка товару має бути здійснена протягом п‘яти банківських днів з моменту отримання попередньої оплати, тобто до 05.12.2007р..

Як свідчать матеріали справи, відповідач взяті на себе зобов‘язання за договором в частині поставки товару не виконав, що підтверджується сторонами в обопільно підписаному акті звірки розрахунків від 11.03.2008р..

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов’язання, яке виникає між суб’єктом господарювання та іншим учасником відносин, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, позовні вимоги позивача про стягнення основної суми заборгованості в розмірі 505 050 грн. підлягають задоволенню.

Розділом 10 договору сторони визначили відповідальність за порушення виконання зобов‘язання. Так зокрема відповідно до п. 10.2 договору, при отриманні попередньої оплати від Покупця і не поставки йому товару протягом п‘яти банківських днів сплачується штрафна неустойка в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення.

Водночас відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової Ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.1 ст.624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з розрахунку позовних вимоги, позивач розраховує розмір пені за період з 06.12.2007 року по 04.09.2008 року посилаючись на норми ЦК України.

Суд не може погодитись з твердженням позивача щодо нарахування пені за нормами ЦК України, оскільки між сторонами договору виникли господарські правовідносини і до них слід застосовувати норми ГК України, як спеціального закону, який регулює господарські відносини.

Так, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Отже, нарахування пені слід провести за період з 06.12.2007 року по 06.06.2008 року розмір якої відповідно складає 51 237,68 грн..

Наведене свідчить, що позивачем не вірно визначено порядок та період нарахування пені і як наслідок її розмір, а тому в позові в частині стягнення 630 579,82 грн. пені слід відмовити.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 69 808,74 грн. збитків від додаткових витрат за договором кредитної лінії, слід зазначити наступне.

Нарахування збитків позивач мотивує неотриманням від відповідача товару і його нереалізацією, що призвело до того, що позивач не зміг своєчасно повернути банку кредит, тому сплачував зайві відсотки за користування коштами банку.

Відповідно до ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

В розумінні статті 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Одним із переліку, якими можуть бути захищенні права та інтереси даний суб'єктів є відшкодування збитків.

Стаття 224 ГК України встановлює, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно Роз‘яснення ВАС України № 02-5/218 від 30.03.1995р. на кредитора покладений обов‘язок доведення факту неналежного виконання зобов‘язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір.

Як доказ понесення збитків позивачем надано договір кредитної лінії за № 26-2007 від 21.03.2007р. відповідно до п. 2.1 якого, цільовим призначенням кредитної лінії є поповнення обігових коштів в томі числі закупівля продуктів харчування.

Разом з тим, даний договір не може слугувати доказом, оскільки останній не збігається в часі з договором купівлі-продажу від 28.11.2007р., а отже відсутній причинно-наслідковий зв‘язок між понесеними витратами по сплаті відсотків за договором кредитної лінії та невиконанням відповідачем зобов‘язання за договором купівлі-продажу від 28.11.2007р., а тому в позовних вимогах в частині стягнення 69 808,74 грн. збитків слід відмовити.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк .

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 частини 1 статті 611 цього Кодексу встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Виходячи з умов договору купівлі-продажу відповідач мав виконати свої зобов‘язання в період з 30.11.2007р. по 05.12.2007р.. Оскільки матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем взятих на себе зобов‘язань, суд вважає, що вимога позивача про розірвання договору купівлі-продажу є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 43 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об‘єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевкладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з розподілом судових витрат за правилами ст.. 49 ГПК України..

Керуючись ст.ст.43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Розірвати договір купівлі-продажу від 28.11.2007р., укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Універсальна база 1608»та товариством з обмеженою відповідальністю «Цукровий завод «Махаринецький».

3.          Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровий завод «Махаринецький»(22141, вул. Леніна, 1, с. Махаринці, Козятинський район, Вінницька область, код 34377354) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальна база 1608»(54010, вул. Бузника, 5, м. Миколаїв, код 20920010) 505 050 (п‘ятсот п‘ять тисяч п‘ятдесят) грн. - збитків; 51 237 (п‘ятдесят одну тисячу двісті тридцять сім) грн. 68 (шістдесят вісім) коп. –пені; 5562 (п‘ять тисяч п‘ятсот шістдесят дві) грн. 88 (вісімдесят вісім) коп. –витрат зі сплати державного мита та 52 (п‘ятдесят дві) грн. 24 (двадцять чотири) коп. –витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4.          В стягненні 630 579 грн. 82 коп. пені та 69 808 грн. 74 коп. збитків від додаткових витрат за договором кредитної лінії відмовити.

5.          Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6.          Копію рішення направити сторонам.

Рішення оформлено та підписано 15.10.2008р.

Суддя В. Матвійчук

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - відповідачу