ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"24" січня 2008 р.

Справа № 4/480

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/480

за позовом: приватного підприємства "Торговий будинок "Тітов", м. Донецьк

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Гардаріка", м. Кіровоград

про стягнення 17 130, 21 грн., -

Представники сторін :

від позивача - Новиков А.М., довіреність № 223 від 21.01.2008 року;

від відповідача: участі не брали. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, рекомендоване поштове відправлення № 2516311 вручене відповідачу 24.12.2007 року.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Гардаріка", м. Кіровоград заборгованості за отриманий товар в розмірі 5 334 грн. 41 коп. та штрафні санкції (пеню) за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті отриманого товару в розмірі 11795 грн. 80 коп. і судових витрат на користь приватного підприємства "Торговий будинок "Тітов", м. Донецьк.

Відповідач письмові пояснення чи заперечення по суті позовних вимог до суду не подав. Представник позивача позовні вимоги підтримує повністю.

Дослідивши матеріали справи та правовідносини між учасниками спору і надавши їм правову оцінку, заслухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Між сторонами спору 05.04.2007 року укладено договір поставки № 505 (в подальшому договір) предметом якого визначено проведення господарських операцій по передачі, прийманню та оплаті вартості продуктів харчування (товару). Договір підписано повноважними представниками сторін та їх підписи скріплено печатками підприємств, зокрема від імені поставщика договір підписано директором, а від імені покупця директором Донецької філії ТОВ "Гардаріка" Гайдученко В.М., який діяв на підставі довіреності від 05.01.2007 року на укладання угоди від імені ТОВ "Гардаріка".

Згідно до розділу 2 договору (п.п. 2.1, 2.2, 2.3) визначається заявкою покупця, в якій вказується асортимент товару, його кількість, місце передачі товару. Ціна визначається в накладних на передачу товару. У відповідності до розділу 6 договору (п. 6.1) покупець проводить оплату за отриманий товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 14 календарних днів після підпису накладних покупцем.

Виконуючи умови договору, згідно до видаткових накладних в період з 07.04.2007 року по 07.06.2007 року позивач провів поставку відповідачу товарів на суму 5 334 грн. 41 коп., які прийняті представниками відповідача без зауважень чи заперечень, за виключенням поставленого за видатковою накладною № 1112 від 16.05.2007 року товару на суму 367 грн. 80 коп., з яких прийнято відповідачем лише товар на суму 35 грн. 80 коп., а решту товару повернуто позивачу за спільною узгодженістю питання про повернення між сторонами спору. Однак, в порушення умов договору відповідач не провів оплату фактично отриманих і використаних на власний розсуд товарів, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 5 260 грн. 91 коп. Претензія позивача про погашення заборгованості залишена без реагування.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки, господарський суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 5 260 грн. 91 коп.

Такий висновок господарський суд зробив на підставі наступного.

Господарський суд вважає, що викладені умови договору, права та обов'язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено договір купівлі-продажу.

За приписом ст. 265 Господарського кодексу України до правовідносин поставки, які не врегульовані цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, господарський суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під дію глави 54 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Одержання відповідного товару підтверджується також підписом відповідача на видатковій накладній, що в відповідності до Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей № 99 від 16.05.1996 року є належним доказом підтвердження отримання товару.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач прийняв поставлений товар повністю, але не виконав свої зобов'язання по оплаті поставленого партіями товару.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639, 655, 691 ЦК України підтверджують що це саме договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в видаткових накладних (а.с. 13-32).

На користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в документах на отримання товару про ціну з ПДВ.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Спір фактично виник через небажання відповідача провести оплату поставлених позивачем партій товару на суму 5 260 грн. 91 коп.

Укладений між сторонами договір та норми діючого законодавства не містять підстав для звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по оплаті поставленого та отриманого товару.

Позивач правомірно просить стягнути основний борг в розмірі 5 260 грн. 91 коп. з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Крім цього, п. 10.2 договору передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання покупець сплачує на користь продавця пеню у розмірі 1 % від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. За розрахунками позивача сума пені за неоплаченими поставками починаючи з 22.04.2007 року по 21.06.2007 року 02.12.2006 року за 183- 184 дні виходячи з розміру облікової ставки НБУ 8,5% до 31.05.2007 року та 8% з 01.06.2007 року складає 9 677 грн. 11 коп.

Господарський суд не погоджується з розрахунком позивача щодо розміру пені враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 року № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 року № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин, зміст пункту 10.2 договору поставки № 505 від 05.04.2007 року, який передбачає наслідки несвоєчасної оплати продукції покупцем та встановлює пеню у розмірі 1 % від несплаченої суми за кожний день прострочки, є таким, що суперечить чинному законодавству. Отже, при розрахунку пені треба врахувати вимоги вказаних нормативних актів та господарський суд вважає, що пеня за період з 24.04. по 71.05.2007 року становить: 5260,91 Х 8,5% Х 2 :365 Х 38 = 93 грн. 11 коп., а за період починаючи з 01.06.2007 року за 146 дні в розмірі 5260,91 Х 8% Х 2 :365 Х 146 = 366,70 грн., тобто загальна сума пені складає 429 грн. 81 коп. та підлягає до стягнення в такому розмірі.

Таким чином, на думку господарського суду до стягнення може бути визначена лише пеня, яка нарахована у відповідності до вимог вказаних нормативних актів, тобто виходячи з розміру, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, тобто 17% та 16% річних у відповідні періоди.

При цьому господарський суд враховує, що в період коли позивачем заявлено вимоги про стягнення пені згідно до Постанови НБУ від 06.06.2006 року №14-011/1373-6039 була визначена облікова ставка в розмірі 8,5%, а з 01.06.2007 року залишилась сталою в розмірі 8%.

Період за який проведено нарахування пені перебуває в межах передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України 6 місячного терміну припинення від дня коли зобов'язання мало бути виконане.

Господарським судом не вбачається підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки належні до сплати штрафні санкції у вигляді пені не є надмірно великими порівняно із збитками кредитора та відповідачем не подано до суду доказів про майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні та про наявність не лише майнових але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій. При цьому господарським судом враховується, що відповідачем зовсім не виконувалось зобов'язання по проведенні оплати вартості отриманого за 17 поставками і використаного на свій розсуд товару, тобто ступінь виконання зобов'язання, який суд може взяти за підставу для зменшення розміру штрафних санкцій фактично є нульовим.

Господарським судом приймається до уваги, що сторонами не виконано вимоги суду щодо проведення звірки взаємних розрахунків згідно до ухвали суду від 20.12.2007 року, оскільки до суду не подано акт звірки. Однак, позивач подав складений ним в односторонньому порядку акт звірки взаєморозрахунків та документи, що підтверджують отримання поштових відправлень представником відповідача.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 34, 49, 82, 84, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Гардаріка", м. Кіровоград, вул. Луначарського 40/51, п/р 1350, КОД 31754656, МФО 323293 заборгованість за отриманий товар в розмірі 5 260 грн. 91 коп., пеню в розмірі 429 грн. 81 коп. на загальну суму 5 690 грн. 72 коп., сплачену суму державного мита 102, 00 грн. та витрати на оплату інформаційно-технічних послуг в розмірі 118, 00 грн. на користь приватного підприємства "Торговий будинок "Тітов", юридична адреса: м. Донецьк, вул. Шоста Олександрівка 29, (фактична адреса: 83086, м. Донецьк, вул. Красноармійська, 15/5) п/р 3800, КОД 34359859, МФО 351005.

Наказ видати.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного господарського суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя Ю.І. Хилько