ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 р.

№ 2-25/264.1-2006 (2-25/539.1-05, 2-25/4023.1-04, 2-23/7737-03)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 10 серпня 2006 року

у справі

господарського суду

№ 2-25/264.1-2006

Автономної Республіки Крим

за позовом

Управління Пенсійного Фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя

до

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Сімферополі

про

стягнення 185122,33 грн.,

за участю представників сторін:

Відділення виконавчої дирекції в м. Сімферополі –Халілова Е.І. (дов. від 14.01.08);

встановив:

У квітні 2003 року Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя (далі –УПФУ) звернулося до господарського суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Сімферополі (далі - ВВД Фонду соціального страхування) про стягнення 185122,33 грн.

01.03.2006 р. позивач заявив клопотання про зміну позовних вимог, просив зобов'язати відповідача здійснити пені дії по підписанню акта щомісячної звірки витрат по особовим справам потерпілих, яким виплачена пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.06.2006 р. (суддя Маргарітов М.В.) у позові відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.08.2006 рішення господарського Автономної Республіки Крим залишено без змін.

В касаційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції з підстав невірного застосування норм матеріального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та правову оцінку встановлених обставин, дослідивши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

01.09.2005 набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено в ст. 17 КАС України, згідно з п. 1 ч. 1 якої компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Визначення суб'єкта владних повноважень наведено в п. 7 ст. 3 КАС України: це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У п. 1 ст. 3 КАС України зазначено, що справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. П. 7 ст. 3 цього Кодексу вичерпно визначено коло суб’єктів владних повноважень, до яких віднесено органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 1 березня 2001 року №121/2001, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Управління Пенсійного фонду згідно з п. 1.1. Положення про управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою Правління ПФУ № 8-2 від 30.04.2002 року, є органами Фонду підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів фонду, які здійснюють владні управлінські функції.

Як вбачається з матеріалів справи, Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя, звертаючись до суду із даним позовом, діяв як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і як суб'єкт владних повноважень, а тому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України, його позов про зобов'язання Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сімферополі вчинити дії по підписанню акта звірки та прийняти до заліку зазначену вище суму, підвідомчий адміністративному суду.

Відповідно до п.п. "г", "д" ч. 1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, пенсію у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також інші платежі.

Отже, у відповідних правовідносинах виконавчі дирекції Фондів соціального страхування, їх робочі органи виступають як суб'єкти владних повноважень у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За таких обставин, спір за участю Управління Пенсійного фонду та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про зобов'язання вчинити дії по підписанню акта звірки та прийняти до заліку зазначену вище суму є публічно-правовим спором, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, а саме –органу виконавчої влади, що реалізував у цих відносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції щодо контролю надходження страхових внесків та інших платежів до фонду та відповідає вищенаведеному нормативному визначенню адміністративної справи.

Оскільки дану справу господарськими судами першої та апеляційної інстанцій розглянуто після набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України за правилами господарського судочинства, що є порушенням приписів Господарського процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України, то прийняті у даній справі судові рішення господарського суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню.

Враховуючи, що дана справа є адміністративною справою, то відповідно до приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України вона підлягає розгляду господарським судом за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, дана справа підлягає направленню до господарського суду першої інстанції для її розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України або передачі для розгляду до окружного адміністративного суду у випадку його створення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Сімферополя задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.08.2006 та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05-06.06.2006 у справі № 2-25/264.1-2006 скасувати.

Справу направити на новий судовий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим.

Головуючий М. Хандурін

Судді                                                                        О. Мамонтова

О. Удовиченко