ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
15.01.08                                                                                           Справа № 5/306
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Скрутовського П.Д.

Слуки М.Г.

розглянув апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, м.Ужгород

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2007р.

у справі № 5/306

за позовом Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, м.Ужгород

про стягнення 7808838,88 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Щудлюк О.В., Працьовита С.М. –представники.

від відповідача: Шкурко Р.В. –представник.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.22,27 ГПК України, зокрема право відводу судді. Заяв та клопотань про відвід суддів не подано та не заявлено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2007р. у справі № 5/306 задоволено позов Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, м.Ужгород на користь ДК „Газ України” НАК „Нафтобаз України” суму 7331032,22 грн., з яких сума 6058253,13 грн. (в тому сума 3665240,12 грн. комерційні втрати) - основний борг, сума 928310,10 грн. - інфляційні збитки, сума 324468,99 грн. – 3% річних, сума 20000 грн. - пеня, а також суму 25500 грн. витрат на держмито та суму 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване нормами ст.ст.173, 175 ГК України, ст.ст.258, 267, 509, 526, 551, 625 ЦК України.

Скаржник, відповідач у справі, з рішенням місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати з підстав неповного з»ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, в позові відмовити, з мотивів викладених в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до апеляційної скарги. Скаржник зокрема посилається на встановлений Національною комісією з регулювання електроенергетики України алгоритм розподілу коштів, який не передбачає обов’язку відповідача сплачувати вартість газу, який не споживався ним безпосередньо. На думку відповідача, зобов”язаними по оплаті за переданий позивачем газ є споживачі, тобто зобов’язання щодо оплати газу у сумі 2393013 грн. лежить безпосередньо на населенні, яке і є боржником-споживачем, а вартість 3665240,12 грн. є сумою комерційних втрат, порядок відшкодування якої не встановлений.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та представник позивача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до апеляційної скарги, заперечення позивача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Дочірня компанія „Газ України” НАК „Нафтогаз України”, м.Київ звернулась з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, м.Ужгород про стягнення 7808838,88 грн. боргу, з яких 6058253,13 грн. - основний борг, 928310,10 грн. - інфляційні збитки, 324468,99 грн. –3% річних, 497806,66 грн. –пеня.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем 24.01.2005р. було укладено договір на постачання природного газу № 06/05-39, за яким ДК „Газ України” (постачальник) зобов’язався передати відповідачу у 2005р. природний газ, а ВАТ „Закарпатгаз” (покупець) –прийняти та оплатити отриманий газ на умовах договору. Таким чином зобов'язання з оплати переданого природного газу виникли безпосередньо для відповідача.

У відповідності до п.5.1 договору № 06/05-39 від 24.01.2005р. оплата за газ здійснюється покупцем грошовими коштами шляхом поточної оплати протягом місяця, а остаточний розрахунок – до 20 числа, наступного за місяцем поставки газу. При цьому, остаточний розрахунок за можливі обсяги розбалансування газу здійснюється за підсумками року, згідно з окремо укладеним договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 ЦК України передбачає недопустимість відмови від виконання зобов'язання або односторонньої зміни його умов.

Судом враховано, що відповідно до п.1 договору № 06/05-39 від 24.01.2005р. предметом договору є природний газ, який постачальник передав покупцю в 2005р. Зазначений пункт договору не розмежовує обсягу природного газу, переданого постачальником та прийнятого покупцем. Однак пунктом 2.1 договору передбачено, що постачальник передає покупцеві газ з урахуванням можливих обсягів розбалансування газу (відтоків/притоків).

Станом на момент укладання договору офіційне визначення комерційних втрат наведено в наказі Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України від 29.07.1998р. № 169, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 31.08.1998р. за № 538/2978) «Про затвердження Порядку нормування виробничо-технологічних витрат у сфері транспортування, постачання і споживання природного газу в системах газопостачання України».

Аналізуючи поняття «комерційних втрат», визначення якого наведено в розділі 3 Порядку, можна дійти висновку, що комерційні втрати газу також виникають під час споживання природного газу населенням. Але відповідно до умов договору природний газ безпосередньо передавався покупцю, який в подальшому поставляв природний газ для потреб населення. Тобто згідно з умовами договору покупець повинен сплатити поставлений природний газ в повному обсязі, без виключення «комерційних втрат», тим більше, що ці втрати виникають при споживанні природного газу населенням та не мають ніякого відношення до порядку проведення розрахунків за поставлений відповідачу згідно з договором природний газ.

Більше того, пунктом 1.3 Порядку доступу до газотранспортної системи, затвердженого наказом НАК «Нафтогаз України»№ 79 від 26.03.2001р., право власності на природний газ та ризики, що виникають при його транспортуванні та постачанні, визначаються чинним законодавством України.

Відповідно до правил ст.668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту переданая йому товару. Тобто, в силу загальних юридичних начал та змісту цивільного законодавства, випадковою загибеллю або псування речей визначається така загибель або псування, яке сталося не з вини учасників договору, а в силу випадкових причин і обставин. Ризик такої випадкової загибелі або псування лежить на власникові, якщо інше не передбачене законом або договором.

Тобто, покупець з моменту переходу до нього права власності на природний газ несе риск всіх втрат газу, як „комерційних", так і інших втрат, що сталися не з вини постачальника. Оскільки, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, то з моменту складання акту приймання-передачі природного газу покупець несе риск втрати певного обсягу природного газу, право власності на який виникло у нього у зв'язку з підписанням відповідного акту приймання-передачі.

Згідно з п.3.1 договору, природний газ передається покупцю в загальному потоці на ГВС, які знаходяться на кордоні України, або (газ власного видобутку) в пунктах виміру газу (ПВГ), які знаходяться в місцях приймання-передачі газу з промислу в газотранспортну систему ДК "Укртрансгаз". З моменту передачі природного газу, право власності на нього переходить до Покупця. Комерційні втрати ж виникають при споживанні газу населенням, однак вже після того, як весь газ для потреб населення був переданий відповідачу.

Таким чином, покупець зобов'язаний розрахуватися за природний газ в повному обсязі, шляхом перерахування грошових коштів в сумі рівній вартості газу. Пунктом 1 Тимчасового положення про облік відтоків та притоків природного газу, затвердженого наказом НАК «Нафтогаз України»від 09.08.1999р. № 209, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.09.1999р. за № 617/3910, передбачено, що власником газу є підприємство, яке здійснює постачання природного газу населенню. У відповідності з п. 2.9 вищезазаначеного Положення, якщо за результатами року відтоки газу не компенсуються притоками, то вартість цих втрат газу компенсується з прибутку власника газу. Відповідно до умов договору позивач не постачав природний газ населенню, а передав його відповідачу, який в подальшому і здійснював поставку природного газу населенню. Отже, власником газу, який постачався населенню є відповідач, який і повинен за рахунок власного прибутку компенсувати комерційні втрати.

Слід звернути увагу, що з приводу вирішення спорів щодо регулювання аналогічних правовідносин, існує певна усталена практика Верховного Суду України, а саме з аналогічних спорів за позовом ДК «Газ України» до відкритих акціонерних товариств з газопостачання та газифікації позовні вимоги Компанії були задоволені, вказане підтверджується постановами Верховного Суду України: від 13.03.2007р. у справі № 33/22-05; від 06.02.2007р. у справі № 43/13-06; від 26.12.2006р. у справі № 1/16-2364.

У вказаних постановах Верховний Суд України дійшов висновку, що газотранспортні та газорозподільні підприємства несуть відповідальність перед власником природного газу за втрату, нестачу і погіршення якості природного газу, якщо не доведуть що це сталося не з їх вини. Відповідачем в порушення ст.ст.33, 34 ГПК України не доведено, що на нього чинним законодавством не покладений обов'язок сплати комерційних втрат. Також в вищезазначених постановах вказується, що зазначені обсяги втрат визначені як різниця між обсягами природного газу придбаного у позивача оплатно, то і обсяг цих втрат повинен бути компенсований відповідачем.

Обов’язок відповідача здійснити оплату за отриманий природний газ у встановлені строки, передбачено п.5.1. договору на постачання природного газу № 06/05-39, і таке майново-господарське зобов’язання є імперативним для суб’єкта зобов”язання в силу ст.173 та ст.175 ГК України, а також ст.509 та ст.526 ЦК України.

Факт поставки у 2005р. відповідачу природного газу на спірну суму 6058253,13 грн. (в тому числі і суми 3665240,12 грн. комерційних втрат) підтверджується матеріалами справи, зокрема актами передачі-приймання природного газу та актом звіряння розрахунків від 31.12.2005р.

За таких обставин, у прямому обов’язку відповідача є оплата вартості поставленого газу.

Відтак, наведеним в сукупності, а також тим, що встановлений алгоритм розрахунків не впливає на домовленість сторін за договором щодо строків оплати вартості поставленого газу і не припиняє зобов”язання боржника по оплаті боргу кредитору, у тому числі шляхом реалізації свого права на стягнення боргу із споживачів природного газу, спростовуються твердження відповідача про покладення обов’язку по оплаті за газ в сумі 2393013 грн. на безпосередніх споживачів – громадян та звільнення від обов”язку оплатити вартість газу в сумі 3665240,12 грн., який у 2005р. не було доведено до споживання населенням (комерційні втрати).

У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив грошове зобов”язання повинен сплатити суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Як вбачається із поданих позивачем розрахунків, розмір інфляційних збитків нараховано за період прострочення та складає суму 928310,10 грн.

Також, з огляду на період прострочення правильним є нарахування 3% річних у сумі 324468,99 грн.

Отже, з огляду на вище наведене, вимоги позивача про стягнення суми 6058253,13 грн. (в тому числі суми 3665240,12 грн. комерційних втрат), суми 928310,10 грн. інфляційних збитків та суми 324468,99 грн. – 3% річних є підставними.

У відповідності до п.6.2 договору на постачання природного газу № 06/05-39 від 24.01.2005р., у разі несвоєчасної сплати за спожитий газ, відповідач несе відповідальність перед позивачем у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до винесення оскаржуваного судового рішення (як того вимагає п.3 ст.267 ЦК України) не подав заяви про застосування, передбачених пп.1 п.2 ст.258 ЦК України, спеціальних строків позовної давності. А тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 497806,66 грн., нарахованій за період з 21.03.2007р. по 20.09.2007р., є такими, що відповідають фактичним обставинам справи, договору на постачання природного газу № 06/05-39 від 24.01.2005р. та ст.ст.549-552 ЦК України.

Однак, враховуючи те, що значна частина боргу відповідача виникла внаслідок комерційних втрат, механізм покриття яких шляхом субсидій відсутній, та зважаючи на компенсацію боргу через відшкодування збитків - сплати 3% річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції доцільно зменшив розмір неустойки до суми 20000 грн. на підставі п.3 ст.551 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції, всебічно перевіривши та повно встановивши обставини справи, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, законно та обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7331032,22 грн., з яких 6058253,13 грн. (в тому числі 3665240,12 грн. комерційні втрати) - основний борг, 928310,10 грн. - інфляційні збитки, 324468,99 грн. – 3% річних, 20000 грн. –пеня, та задоволив позов частково. Однак, викладене в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення щодо часткового задоволення позовних вимог не відповідає викладеному у резолютивній частині рішення щодо задоволення позову повністю, в силу допущеної Господарським судом Закарпатської області в резолютивній частині рішення описки, яка підлягає виправленню шляхом його зміни та приведення у відповідність мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного рішення.

Відтак, керуючись ст.ст.99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, м.Ужгород відмовити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2007р. у справі № 5/306 змінити, виклавши абзац 1 резолютивної частини рішення в редакції: «Позов задоволити частково»та доповнивши резолютивну частину рішення абзацом 4 наступного змісту: «В частині стягнення 477806,66 грн. пені в позові відмовити».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Скрутовський П.Д.

Суддя                                                                                          Слука М.Г.