ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р. Справа № 15/20-05

Господарський суд Вінницької області у складі: судді Залімського І.Г., при секретарі судового засідання Пилипчаку О.І., з участю представників сторін

позивача - Климентьєва О.М.

відповідача - Ковальова Н.С.

розглянувши в приміщенні суду справу за позовом Державної інспекції з контролю за цінами у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця) до ВАТ "Укртелеком" в особі Вінницької філії ВАТ "Укртелеком" ( вул. Соборна, 8, м. Вінниця) про стягнення 25 938 грн.

ВСТАНОВИВ:

25.10.05р. господарським судом Вінницької області було відкрито провадження у адміністративній справі № 15/20-05 за позовом Державної інспекції з контролю за цінами у Вінницькій області до ВАТ "Укртелеком" в особі Вінницької філії ВАТ "Укртелеком" про стягнення 25 938 грн. економічних санкцій.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 19.08.06 р. провадження у справі № 15/20-05 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України було зупинено до вирішення по суті в касаційній інстанції взаємопов’язаної справи № 15/100-05.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.10.2007 р. касаційну скаргу ВАТ "Укртелеком" в особі Вінницької філії залишено без задоволення, а постанову господарського суду Вінницької області від 24.02.2006 р. та ухвалу Житомирського апеляційного господарського суду від 25.05.2006 р. по справі № 15/100-05 - без змін.

Розпорядженням в.о. голови суду від 20.02.08 справу №15/20-05 для поновлення провадження та продовження розгляду передано судді Залімському І.Г.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 25.02.08 провадження у справі поновлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказавши, що згідно рішення №ІЦ-02-12/28 від 24.04.03 Державної інспекції з контролю за цінами у Вінницькій області до відповідача застосовано економічні санкції в розмірі 25 938 грн., які на момент звернення до суду відповідачем не сплачено, у зв’язку з чим заявлено даний позов.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях №20-3677 від 21.11.05 (а.с.79-81), б/н від 06.03.08 та, посилаючись на ст. 250 Господарського кодексу України, зазначив про пропущення позивачем строків позовної давності. Крім того, зазначає відповідач, рішення про нарахування штрафних санкцій є незаконним, оскільки винесено на підставі актів перевірок від 27.12.02 та від 16.04.03, які складені з порушенням порядку Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкції органами державного контролю за цінами.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані докази та матеріали справи, в судовому засіданні встановлено наступне.

Державною інспекцією з контролю за цінами у Вінницькій області за скаргою мешканців села Слобода Шаргородська проведена перевірка державної дисципліни цін в цеху електрозв'язку №4 м. Шаргород за період з 1 вересня по 27 грудня 2002 року, про що складено акт від 27.12.2002р. (а.с.).

Перевіркою встановлено, що з абонентів, які мають підключення телефонного апарату до АТС м. Шаргорода однією парою проводів, до яких відносяться скаржники, стягується плата за такі послуги телефонного зв'язку:

1. Абонентна плата за основний телефонний апарат в розмірі 8,40 грн. з ПДВ;

2. Покілометрова плата в залежності від відстані - 0,11 грн. з ПДВ за один кілометр фактичної довжини абонентської лінії від абонента до межі населеного пункту, якщо телефон установлений за межею населеного пункту і підключений до АТС цього населеного пункту, незалежно від способу підключення телефону;

3. Плата за прямий зв'язок однією парою проводів між двома кінцевими пунктами в зоні дії різних АТС в розмірі 8,50 грн. за основний телефон і 6,80 грн. з ПДВ за основний телефонний апарат, підключений за спареною схемою.

Стягнення абонентної та покілометрової плати інспекцією визнано обґрунтованим. Водночас, вказаним актом від 27.12.02 встановлено необгрунтованість стягнення відповідачем плати в сумі 2845,80 грн. з 191 абонента за організацію зв'язку між двома кінцевими пунктами однією парою проводів за період з 1 жовтня 2002 року по 27 грудня 2002 року, оскільки за умовами надання телефонного зв'язку організація прямого зв'язку не здійснювалася, телефонна лінія між м. Шаргород та с. Слобода Шаргородська згідно з робочим проектом побудована цехом електрозв'язку №4 і закінчується на території с. Слобода Шаргородська розподільчими пристроями (кабельним ящиком), а роботи по будуванню абонентських ліній від кабельного ящика до розетки проводились за власний рахунок абонентів.

З 15 по 16 квітня 2003 року Державною інспекцією з контролю за цінами у Вінницькій області проведена аналогічна перевірка цеху електрозв'язку №4 м. Шаргорода за період з 1 вересня 2002 року до 1 квітня 2003 року. Актом від 16.04.2003р. встановлено, що підприємство не припинило незаконно стягувати з абонентів плату за прямий зв'язок, внаслідок чого безпідставно одержало за період, що перевірявся, 8646,20 грн. (а.с. 6).

На підставі вказаних актів позивачем винесено рішення інспекції №ІЦ-02-12/28 від 24.04.2003р., яким вирішено вилучити у позивача в дохід держбюджету 8 646 грн. та стягнути штраф в розмірі 17292 грн. (а.с. 5).

Надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Згідно п.53 "Правил користування місцевим телефонним зв'язком", затверджених Постановою КМУ №385 від 22.04.1997р.(далі- Правила), послуги, які надаються підприємствами зв'язку оплачуються за тарифами, затвердженими згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 56 Правил, розмір плати за користування телефоном залежить від категорії, до якої належить телефон абонента, системи оплати розмов, наявності додаткових абонентських пристроїв, обсягу наданих додаткових послуг, а також від довжини абонентської лінії у разі включення телефонів, розташованих поза межами населеного пункту.

Як встановлено постановою господарського суду Вінницької області від 24.02.06 у справі №15/100-05 за позовом ВАТ «Укртелеком»в особі Вінницької філії до Державної інспекції з контролю за цінами у Вінницькій області про визнання нечинним рішення №ІЦ-02-12/28 від 24.04.2003р., яка залишена без змін ухвалами Житомирського апеляційного господарського суду від 25.05.06 та Вищого адміністративного суду України від 31.10.07, в зазначених Правилах відсутня підстава стягнення плати за послуги прямого зв'язку, а тому, в даному випадку, виходячи з того, що мешканці с.Слобода Шаргородська є абонентами АТС м.Шаргорода, розмір плати для них за користування телефоном залежить від довжини абонентської лінії.

Крім того, у вказаному судовому рішенні зазначено, що на запит суду Національна комісія з питань регулювання зв'язку України в своїй відповіді №01-78/103 від 07.02.2006р. повідомила, що з абонентів, що проживають у с.Слобода Шаргородська, у яких встановлено АТС м. Шаргород, крім абонентної плати за користування телефонним апаратом, повинна стягуватись лише покілометрова плата за кожний повний чи неповний кілометр фактичної довжини абонентської лінії від абонента до межі населеного пункту. Стягування з цих абонентів плати за прямий зв'язок є неправомірним.

Враховуючи викладене, та зважаючи, що постановою суду у справі №15/100-05 встановлено факт порушення відповідачем вимог «Правил користування місцевим телефонним зв'язком», дана обставина не потребує повторного доведення в силу ч. 2 ст. 35 ГПК України.

На підставі ст. 14 Закону України “Про ціни і ціноутворення” та Інструкції про порядок застосування економічних та фінансових санкцій органами державного контролю за цінами, затвердженої Наказом Міністерства економіки та Міністерства фінансів України від 03.12.01р. №298/519, сума необґрунтованої виручки підлягає вилученню до місцевого бюджету із застосуванням штрафу у двократному розмірі необґрунтованої виручки.

Водночас, посилання відповідача на невідповідність нормам діючого законодавства рішення №ІЦ-02-12/28 від 24.04.2003р., суд вважає необґрунтованими, оскільки юридичну оцінку правомірності вказаного рішення здійснено судом під час розгляду справи №15/100-05, де дане рішення було предметом оскарження.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, встановлених ст. 250 ГК України, не можуть бути взяті судом до уваги виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 250 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, зазначений у вказаній нормі строк, є не строком позовної давності, а строком застосування адміністративно-господарських санкцій.

Крім того, Главою 27 ГК України регламентовано порядок та строки застосування до суб’єктів господарювання адміністративно-господарських санкцій, тоді як предметом даного позову є стягнення вже застосованих до відповідача штрафних санкцій.

До того ж, на момент виникнення спірних правовідносин –прийняття позивачем рішення про застосування до відповідача економічних санкцій –Господарський кодекс України ще не набрав чинності, а відтак, посилання на його норми є безпідставним.

З приписів ст.71 КАС України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, відповідають обставинам і матеріалам справи та наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.69, 70, 86-98, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»(б-р Тараса Шевченка, 18, м. Київ, 01030, ) в особі Вінницької філії Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком»(вул. Соборна, 8, м. Вінниця, 21050, ) 25938 грн. (двадцять п’ять тисяч дев’ятсот тридцять вісім гривень) економічних санкцій в доход Державного бюджету України.

3.Копію постанови надіслати сторонам.

Судове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАСУ після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку

Відповідно до ст.186. КАСУ Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі, яка подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова складена у повному обсязі

відповідно до ч.3 ст.160 КАС України 14.03.08 р

Суддя