КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26.02.2008
№ 30/188

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка  В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Патика А.В.

від відповідача 1 - ОСОБА_1

від
відповідача 2 - ОСОБА_2., ОСОБА_3.

від відповідача 4 - ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайн - М"

на рішення Господарського суду м.Києва від
12.07.2007

у справі № 30/188

за позовом                               Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лайн - М"

до                                                   Кабінету
Міністрів України

Товариства  з обмеженою
відповідальністю "Луцький завод "Прогрес"

Міністерства оборони України

Фонду державного майна України

третя особа           Дніпровська квартирно-експлуатаційна
частина району МО України

про
визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

ТОВ
«Лайн-М» звернулось до Господарського суду міста Києва позовом про  визнання недійсним договору  купівлі-продажу нерухомого майна від
13.09.06., укладеного між Державою в особі Верховної ради України, в особі
Міністерства оборони України та Товариством з обмеженою відповідальністю
«Луцький завод «Прогрес».

Після
порушення провадження у справі ТОВ «Лайн-М» подало заяву від 10.06.2007 р. про
доповнення позовних вимог, згідно із якою просило суд визнати недійсним договір
про спільну діяльність у будівництві житла № 227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06.,
укладений між Державою в особі Міністерства оборони України та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес».

20.06.07.
представником позивача через канцелярію Господарського суду міста Києва було
заяву про доповнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд:

-
після визнання договору купівлі-продажу недійсним зобов'язати Фонд державного
майна України прийняти будівлі та споруди, розташовані за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Наримська, 96к;

-
після визнання договору купівлі-продажу недійсним зобов'язати Кабінет Міністрів
України надати Фонду державного майна України всю необхідну документацію, яка
необхідна для виконання функцій  Фондом
Державного майна України  по
розпорядженню майном.

Рішенням
Господарського суду міста Києва від 12.07.2007 р. припинено провадження у
справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Лайн-М” до Кабінету
Міністрів України та до Фонду державного майна України, в іншій частині
позовних вимог відмовлено повністю.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Лайн-М» звернулось  до Київського апеляційного господарського
суду  з апеляційною скаргою,  в якій просить  рішення
скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Свої
вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми
процесуального та матеріального  права.

Зокрема
позивач посилається на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна,
укладений на виконання договору про спільну діяльність у будівництві житла між
відповідачем-2 та відповідачем-3, підлягає визнанню недійсним з підстав того,
що Міністерством оборони України раніше було укладено договір спільної
діяльності із позивачем.  Також позивач
стверджує про те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.06. є
недійсним, оскільки укладений з боку держави особою, яка не мала на те
повноважень

Відповідачі
просили  суд рішення залишити без змін з
огляду на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
відзначає  наступне.

13.09.06.
між Товариством з обмеженою відповідальністю «Луцький завод «Прогрес» та державою
в особі Міністерства оборони України, в особі Центрального спеціалізованого
будівельного управління, від імені якого діяв заступник директора філії
Центрального спеціалізованого будівельного управління „Укроборонбуд” -
ОСОБА_5на підставі довіреності від 01.09.06., зареєстрованою в реєстрі
нотаріальних дій за № 2851, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого
майна, що зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 2812 (надалі договір
купівлі-продажу).

Предметом
даного договору було визначено, що у відповідності до положень Договору №
227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06., держава в особі відповідача-3 продала належне їй
на праві державної власності, а Товариство з обмеженою відповідальністю
«Луцький завод «Прогрес» купило нерухоме майно - об'єкти нерухомого майна
військового містечка № 1 відповідача згідно додатку №1 до договору, (списане у
відповідності до Реєстру списаних будівель, споруд та інженерних мереж
військового містечка №1 м. Дніпропетровськ, які підлягають реалізації), яке
знаходиться за адресою Дніпропетровська область,  м. Дніпропетровськ, вул. Наримська, 96-к,
військове містечко №1.

28.07.06.
між Міністерством оборони України (надалі - відповідач-3) та Товариством з
обмеженою відповідальністю “Луцький завод “Прогрес” (надалі - відповідач-2) був
укладений договір № 227/ДБ-15 СПЗ про спільну діяльність у будівництві житла
(без об'єднання вкладів учасників) (далі - Договір спільної діяльності).

Предметом
даного Договору є проведення спільної діяльності сторін щодо будівництва
комплексу житлових будинків з об'єктам соціальної інфраструктури та
вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та
адміністративного призначення орієнтовно загальною площею квартир орієнтовно
43668 кв. м згідно з проектно-кошторисною документацією, що підлягають
будівництву на земельній ділянці орієнтовною загальною площею 19,6 га, яка
розташована по вул. Наримська, 96 к в м. Дніпропетровську (військове містечко №
1).

Відповідно
до п. 3.2 Договору сторони спільної діяльності забезпечують внесення (виконання)
своїх часток у наступний спосіб:

Відповідач-3
забезпечує свою частку шляхом здійснення оцінки права забудови зазначеної
земельної ділянки. До складу частки відповідача-3 на цілі спільної діяльності
також включається здійснення технічного нагляду та прийняття будівель в
експлуатацію, участі в узгодженнях по переоформленню права користування
земельною ділянкою на відповідача-2. Сторони домовились, що частка
відповідача-3 у спільній діяльності в грошовому еквіваленті орієнтовно
становить 30000000 (тридцять мільйонів) гривень.

Відповідач-2
забезпечує свою частку виконанням покладених на нього цим договором функцій
шляхом фінансування будівництва, передачі рухомого та нерухомого майна та інших
товарно-матеріальних цінностей та за допомогою ведення загальних справ сторін
договору, в порядку і на умовах передбачених договором. Відповідач-2 здійснює
зазначений свій вклад в будівництво квартир, будинків з об'єктами соціальної
інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового,
торговельного та адміністративного призначення. Сторони домовились, що частка
відповідача-2 у спільній діяльності в грошовому еквіваленті орієнтовно
становить 90000000 (дев'яносто мільйонів) гривень.

Пунктом
4 Договору сторони погодили, що відповідач-2 управляє введенням справи спільної
діяльності на підставі цього договору, здійснює представництво інтересів
відповідача-3 у органах державної виконавчої влади з керівництва спільною
діяльністю, представляє сторони перед третім особами, в тому числі з представництва
й захисту інтересів сторін цього договору в місцевих органах виконавчої влади і
самоврядування, а також погодили, що для досягнення мети цього договору
відповідач-2 приймає повноваження на виконання функцій замовника по будівництву
об'єкту договору з переліком визначених зобов'язань.

Згідно
п. 5.1 Договору після введення “Об'єкту” в експлуатацію відповідач-3 отримує
квартири, загальна площа яких дорівнює його вкладу, відповідач-2 отримує
квартири, а також нежитлові приміщення соціально-побутового, торгівельного та
адміністративного призначення, загальна площа яких дорівнює вкладу
відповідача-2.

Пунктом
3.3. Договору передбачено, що сторони за взаємною згодою можуть здійснювати
додаткові функції та змінювати порядок виконання договірних зобов'язань щодо досягнення
цілей спільної діяльності, про що укладається додатковий договір.

01.08.06.
між відповідачем-3 та відповідачем-2 був укладений договір           № ДУ-1/15 СПЗ про врегулювання
відносин за договором про спільну діяльність у будівництві житла (без об'єднання
вкладів учасників) № 227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06. (надалі - додатковий договір).

23.08.06.
між відповідачем-3 та відповідачем-2 був укладений договір № ДУ-2/15 СПЗ про
внесення змін до договору №ДУ-1/15 СПЗ від 01.08.06. про врегулювання відносин за
договором про спільну діяльність у будівництві житла (без об'єднання вкладів
учасників) №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06. (надалі - Додатковий договір 2).

Відповідно
до  пункту 2 додаткового договору з
урахуванням внесених змін додатковим договором 2 сторони домовились, що
вартість частки відповідача-3 в спільній діяльності становить 30000000
(тридцять мільйонів) гривень.

Пунктом
3 додаткового договору з урахуванням внесених змін додатковою угодою 2 сторони
погодили, що грошові кошти, визначені в пункті 2 цієї угоди, відповідач-2
перераховує у розмірі:

17250000
(сімнадцять мільйонів двісті п'ятдесят тисяч) гривень відповідач-2 перераховує
до 25.08.06.  на рахунок, вказаний
відповідачем-3, до спеціального фонду державного бюджету;

750000
(сімсот п'ятдесят тисяч) гривень відповідач-2 передає до 25.08.06.  відповідачу-3 будівельні матеріали,
обладнання;

300000
(триста тисяч) гривень відповідач-2 перераховує до 25.08.06.  на рахунок, вказаний відповідачем-3, за
окремим договором за виконання частини функцій замовника будівництва;

10659414,30
(десять мільйонів шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста чотирнадцять)
гривень 30 копійок відповідач-2 перераховує протягом десяти банківських днів з
моменту укладення договору на рахунок, вказаний відповідачем-3, за відчуження
нерухомого майна. При  цьому, в разі
перерахування зазначеної суми грошових коштів на рахунок, вказаний
відповідачем-3, за відчуження нерухомого майна, дана сума повинна бути сплачена
з ПДВ в розмірі 2131882,80 (два мільйони сто тридцять одна тисяча вісімсот
вісімдесят дві) гривні 80 копійок, а разом - 12791297,16 (дванадцять мільйонів
сімсот дев'яносто одна тисяча двісті дев'яносто сім) гривень 16 копійок у
відповідності до чинних правил оподаткування операцій купівлі-продажу;

1040585,7
(один мільйон сорок тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять) гривень 70 копійок
відповідач-2 перераховує протягом десяти банківських днів на рахунок, вказаний
відповідачем-3, за відчуження елементів благоустрою та інженерного
забезпечення. При цьому, в разі перерахування зазначеної суми грошових коштів
на рахунок, вказаний відповідачем-3, за відчуження елементів благоустрою та
інженерного забезпечення, дана сума повинна бути сплачена з ПДВ в розмірі
208117,14 (двісті вісім тисяч сто сімнадцять) гривень 14 копійок, а разом -
1248702,84 (один мільйон двісті сорок вісім тисяч сімсот дві) гривні 84 копійки
у відповідності до чинних правил оподаткування операцій купівлі-продажу.

Додатковим
договором визначено, що сторони з виконанням вимог додаткового договору за
взаємною згодою сторін згідно зі статтею 214 Цивільного кодексу України
відмовляються від виконання договору про спільну діяльність у будівництві житла
(без об'єднання вкладів учасників) №227/ДБ-15 СПЗ від  28.07.06. та цього договору.

Таким
чином, спірний договір укладений на виконання попередньо заключеного між
сторнами договору спільної діяльності із його додатковими угодами, якими
передбачено відчуження військового майна - будівель та споруд військового
містечка №1 у м. дніпропетровська на користь відповідача-2.

Пунктами
1.3. та 1.4. спірного договору купівлі-продажу передбачено, згідно зі звітом
про оцінку майна, проведеної ЗАТ “Уфіс” 31.08.06., вартість об'єкту становить
7279818 (сім мільйонів двісті сімдесят дев'ять тисяч вісімсот вісімнадцять)
гривень без ПДВ. Сторони домовились про те, що вартість продажу об'єкту
становить 10659414,30 (десять мільйонів шістсот п'ятдесят дев'ять тисяч
чотириста чотирнадцять) гривень 30 копійок, ПДВ - 2131882,80 (два мільйони сто
тридцять одна тисяча вісімсот вісімдесят дві) гривні 80 копійок, а разом -
12791297,16 (дванадцять мільйонів сімсот дев'яносто одна тисяча двісті
дев'яносто сім) гривень 16 копійок.

Як
свідчать матеріали справи, зобов'язання за оскаржуваним договором його
сторонами виконано в повному обсязі, а саме проведено повну оплату відповідно
до платіжних доручень відповідача-2 про оплату вартості будівель військового
містечка №1, сторонами укладено акт прийому-передачі до договору
купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.06., за якими фактично передано
відповідачу-2 будівлі та споруди військового містечка №1 у м. Дніпропетровську;
та відповідачем-2 було проведено реєстрацію права власності на куплені будівлі
та споруди цього військового містечка №1 у м. Дніпропетровську відповідно до
витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.11.06. №12716817.

Крім
того, на підтвердження виконання передумов укладення спірного договору
відповідачем-2 до матеріалів справи було надано акти Міністерства оборони
України про списання нерухомого майна в межах військового містечка №1: м.
Дніпропетровськ, вул. Наримська, 96-к; звіти про оцінку вартості нерухомого
майна в межах військового містечка №1: м. Дніпропетровськ, вул. Наримська,
96-к: рецензії на звіти про оцінку цього майна погодження Міністра оборони
України, рішення міністра оборони України, протокол тендеру з вибору кращої
пропозиції, а саме:

-
реєстр списаних будівель, споруд та інженерних мереж військового містечка №1 м.
Дніпропетровськ, які підлягають реалізації, що затверджений Міністром оборони
України ОСОБА_6від 23.08.2006р.;

-
акти списання будівель (споруд),  кожної
окремо;

-
експертне заключення про оцінку вартості нематеріального активу - права
користування земельною ділянкою, розташованою на території військового містечка
№1 за адресою: м. Дніпропетровська, вул. Наримська, 96-к;

-
рецензія на Звіт про оцінку майна - нематеріального активу - права користування
земельною ділянкою, розташованою на території військового містечка №1 за
адресою: м. Дніпропетровська, вул. Наримська, 96-к;

-
висновок про вартість майна - об'єктів нерухомості військового містечка №1,
розташованого за адресою: м. Дніпропетровська, вул. Наримська, 96-к;

-
рецензія на звіт про оцінку майна: будівель і споруд військового містечка №1,
розташованого за адресою: м. Дніпропетровська, вул. Наримська, 96-к;

-
рішення Міністра оборони - ОСОБА_6. від 04.07.06. про надання згоди на розгляд
пропозицій потенційних інвесторів на засіданні постійно діючої комісії на
предмет виявлення найкращої пропозиції по житловій забудові територій
військових містечок, в тому числі й віськового містечка №1 у м.
Дніпропетровську;

-
протокол №11 від 20.07.06. засідання постійно діючої комісії з питань відбору
на конкурсних засадах найкращої пропозиції для здійснення спільної діяльності
по будівництву житла для військовослужбовців та членів їх сімей, створеної
згідно наказу директора Департаменту будівництва та відчуження фондів
Міністерства оборони України №39 від 20.03.06., яким пропозицію відповідача-2
стосовно спільної діяльності по будівництву житла для військовослужбовців та
членів їх сімей на території військового містечка №1 у м. Дніпропетровську,
вул. Наримьска, 96к визнано найкращою;

-
розпорядження КМУ від 13.12.04. №894-р.

Отже,
договір купівлі-продажу нерухомого майна передбачає відчуження нерухомого майна
в межах об'єкту забудови - військового містечка №1 Міністерства оборони
України, розташованого у м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96к, а саме
будівель військового містечка - військового майна.

Законом
України „Про Збройні Сили України” визначено, що земля, води, інші природні
ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими
навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є
державною власністю, належить їм на праві оперативного управління.

Згідно
ст. ст. 32, 33 Закону України „Про власність” суб'єктом права державної
власності є Верховна Рада України, яка від імені народу України здійснює
управління державним майном через уповноважений нею державний орган - Кабінет
Міністрів України.

Правовий
режим майна у Збройних Силах України та його особливості визначені положеннями
Закону України „Про Збройні Сили України” та Законом України „Про правовий
режим майна у Збройних Силах України”. З моменту надходження майна до Збройних
Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно
набуває статусу військового майна.

Відповідно
до ст. 2 Закону України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України”
органами, які здійснюють управління військовим майном є Кабінет Міністрів
України та Міністерство оборони України. При цьому, вирішення питань щодо
забезпечення Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку
вилучення і передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів
виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном,
самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних
громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність (за згодою відповідних
органів місцевого самоврядування з дотриманням
вимог Закону України "Про передачу об'єктів права державної та
комунальної власності") належить до компетенції Кабінету Міністрів України
з урахуванням того, що озброєння та бойова техніка можуть передаватися лише до
військових формувань, існування яких передбачено законом. Міністерство оборони
України як центральний орган  управління
Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим
майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі
їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна
між  військовими частинами Збройних Сил
України, в тому числі у разі їх розформування.

Загальні
норми щодо порядку відчуження військового майна передбачені ст. 6 Закону
України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України”, відповідно до якої
відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через
уповноважені  Кабінетом Міністрів України
підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його
списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті. Рішення
про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання,
але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового
майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає
Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України. Методика
оцінки вартості військового майна, а також порядок його реалізації
розробляються Міністерством оборони України, узгоджуються із заінтересованими
міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади і
затверджуються Кабінетом Міністрів України. Порядок відчуження військового
майна визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.08.2000. №1225 затверджено Положення про
порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у
Збройних Силах.

Пунктом
18 Положення визначено, що списання військового майна проводиться за актами
якісного (технічного) стану, інспекторськими посвідченнями та за актами списання.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 28.12.2000. №1919 „Про порядок відчуження та
реалізації військового майна Збройних Сил” було затверджено Положення про
порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил.

Згідно
пункту 2 Положення порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних
Сил реалізація військового майна - господарська операція, що здійснюється
уповноваженим підприємством (організацією) згідно з договором купівлі-продажу,
міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають
передачу прав власності на військове нерухоме майно іншим юридичним або
фізичним особам на платній або компенсаційній основі.

Відповідно
до пункту 5 цього Положення повноваження суб'єктам підприємницької діяльності
на реалізацію військового майна, списаного військового майна та військового
майна, яке підлягає утилізації, надає Кабінет Міністрів України за пропозицією
Міноборони відповідно до результатів проведених конкурсів (тендерів) з
визначення серед суб'єктів тих, що реалізуватимуть військове майно.

Пунктом
7 Положення встановлено, що рішення про відчуження списаного військового майна
приймає Міноборони України із затвердженням його переліку станом на 1 вересня
поточного року.

Наведеними
пунктами положення встановлено процедуру реалізації списаного військового
майна, яка передбачає обов'язковість списання майна, рішення Міноборони про
долю списаного військового майна, проведення Міноборони тендеру на визначення
підприємства/організації, що реалізуватимуть списане військове майно та
затвердження Кабінетом Міністрів України переможця тендеру за пропозицією
Міноборони, який матиме право відчужувати списане військове майно.

Матеріалами
справи підтверджується, що оспорювані договори укладені у відповідності до
наведених вимог закону, а саме в матеріалах справи є акти списання будівель та
споруд військового містечка №1 у м. Дніпропетровську, є рішення Міністра
оборони України про долю військового містечка №1 у м. Дніпропетровську по вул.
Наримська, 96к; є протокол №11 від 20.07.06. засідання постійно діючої комісії
з питань відбору на конкурсних засадах найкращої пропозиції для здійснення
спільної діяльності по будівництву житла для військовослужбовців та членів їх
сімей, створеної згідно наказу директора Департаменту будівництва та відчуження
фондів Міністерства оборони України №39 від 20.03.06., яким пропозицію
відповідача-2 стосовно спільної діяльності по будівництву житла для
військовослужбовців та членів їх сімей на території військового містечка №1 у
м. Дніпропетровську, вул. Наримьска, 96к визнано найкращою; є розпорядження
Кабінету Міністрів України від 13.12.04. №894-р „Про надання повноважень на
реалізацію списаного військового майна Збройних Сил”, яким погоджено пропозицію
Міноборони за результатами проведеного тендеру щодо надання повноважень на
реалізацію списаного майна Збройних Сил, зокрема, Центральному спеціалізованому
будівельному управлінню, яким від імені Міністерства оборони України було
відчужено будівлі військового містечка №1 у м. Дніпропетровську по вул. Наримська,
96к на користь відповідача-2 за спірним у даній справі договором
купівлі-продажу військового майна від 13.09.06.

Отже,
оскаржуваний договір укладений на виконання вимог договору про спільну
діяльність повністю відповідає вимогам Закону України „Про правовий режим майна
у Збройних Силах України”, постанові Кабінету Міністрів України від 28.12.2000.
№1919 „Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил”,
якою затверджено Положення про порядок відчуження та реалізації військового
майна Збройних Сил та постанові Кабінету Міністрів України від 04.08.2000.
№1225, якою затверджено Положення про порядок обліку, зберігання, списання та
використання військового майна у Збройних Силах.

Тому
доводи позивача щодо недійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна,
укладеного на виконання договору про спільну діяльність у будівництві житла, що
укладені між відповідачем-2 та відповідачем-3, з підстав того, що
відповідачем-3 - Міністерством оборони України раніше було укладено договір
спільної діяльності із позивачем не є обґрунтованими, так як матеріалами справи
підтверджується, що до укладення спірного договору його сторонами була
дотримана визначена законом процедура списання майна, його оцінка, затвердження
результатів оцінки, отримання відповідних рішень, отримання рішення Міністра
оборони України, проведення тендеру на найкращу пропозицію із затвердження
переможця, погодження Кабінету Міністрів України організації/підприємства,
через яке відчужено дане майно, і найголовніше, проведення повної оплати за
майно, що було відчужено.

Крім
того, судом встановлено, що договір спільної діяльності, укладений між
позивачем та відповідачем-3, був укладений без відповідного рішення Міністра
оборони України, оскільки таке рішення на відчуження будівель військового
містечка №1 у м. Дніпропетровську по вул. Наримська, 96к було прийнято пізніше
за укладення цього договору, й крім того, на виконання такого договору його
сторонами не вчинялось жодних дій, таких як списання майна, оцінки вартості
майна, отримання рецензій на оцінку майна, відчуження відповідно до процедури,
визначеної Законом України „Про правовий режим майна у Збройних Силах України”
та постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000. №1919 „Про порядок
відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил”, оплати, набуття права
власності тощо.

Доводи
позивача щодо недійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна від
13.09.06., так як укладений з боку держави особою, яка не мала на те
повноважень, не знаходять свого підтвердження документально та законодавчо і
спростовуються наступним:

-          вимогами Закону України „Про
власність” (ст.33), де власником державного майна є Верховна Рада України;

-          вимогами ст. 2 Закону України „Про
правовий режим майна у Збройних Силах України” органами, які здійснюють
управління військовим майном є Кабінет Міністрів України та Міністерство
оборони України з чітким розмежуванням їх повноважень. В даному випадку
продавцем військового майна в межах військового містечка №1 в м.
Дніпропетровську по вул. Наримська, 96к є Міністерство оборони України із
відповідними погодженнями Кабінету Міністрів України;

-          вимогами п.5 Положення про порядок
відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил, відповідно до яких
реалізація будівель військового містечка №1 в м. Дніпропетровську по вул.
Наримська, 96к здійснювалась від імені Міністерства оборони України через
підприємство - переможця тендеру, затвердженого Кабінетом міністрів України
розпорядженням від 13.12.04. №894-р - Центральне спеціалізоване будівельне
управління;

-          нотаріально посвідченою довіреністю
на дату 01.09.06. та зареєстрованою в реєстрі нотаріальних дій за №2851,
виданою Міністерством оборони України, в особі Міністра оборони України -
ОСОБА_6, на ім'я заступника директора філії Центрального спеціалізованого
будівельного управління - „Укроборонбуд” - ОСОБА_5з наділенням останнього
повноваженнями підпису договорів реалізації нерухомого військового майна
(будівель, споруд), (списаного у встановленому порядку у зв'язку з проведенням
спільної забудови території військових містечок зазначених у рішеннях Міністра
оборони України від 23.11.05. за №13965/з, від 24.07.06. №6983/з та від
28.08.06. №8031/з), що розташоване на території військових містечок, а саме:
військове містечко №1 в місті Дніпропетровську, вулиці Наримська, 96-К тощо.

Доводи
позивача щодо перебування військового містечка №1 у м. Дніпропетровську по вул.
Наримська, 96к у спільній частковій власності позивача за раніше укладеним
договором спільної діяльності із Міністерством оборони України також не
знаходиться свого підтвердження документально.

Суд
враховує позицію Міністерства оборони України, викладену у листі від 11.05.07.
№220/2044, де зазначається, що керівництву Міністерства оборони України стало
відомо, що директором філії Центрального спеціалізованого будівельного
управління (госпрозрахункове) Міністерства оборони України „Укроборонбуд”
ОСОБА_7. незаконно було укладено низку договорів щодо спільного будівництва
житла на земельних ділянках військових містечок Міністерства оборони України, в
тому числі договір №20/05-06 від 26.05.06., який укладено із Товариством з
обмеженою відповідальністю „Лайн-М”. Укладання цих договорів із керівництвом
Міністерства оборони України не погоджувалось. Що вказує на те, що директор
філії „Укроборонбуд” ОСОБА_7. перевищив свої службові повноваження.

Таким
чином, як було зазначено вище, договір спільної діяльності, укладений між
позивачем та відповідачем-3, був укладений без відповідного рішення Міністра
оборони України, на виконання такого договору його сторонами не вчинялось
жодних дій, тобто сторонами такого договору не виконувались передбачені
договором зобов'язання, що не призвело до правових наслідків для його сторін, в
тому числі й виникнення спільної власності на військове містечко №1 у м.
Дніпропетровську.

Отже,
судом встановлено, що в даному випадку військове майно в межах військового
містечка №1 у м. Дніпропетровську по вул. Наримьска, 96к не перебуває у
спільній власності, що також підтверджується відсутністю на момент відчуження
будівель за спірним договором купівлі-продажу нерухомого майна від 13.09.06.
будь-яких обмежень, заборон тощо щодо цього майна.

Крім
того, суд враховує й те, що відсутні й підстави для визнання недійсним договору
спільної діяльності відповідача-2 та відповідача-3, на виконання якого було
укладено оскаржуваний договір, оскільки такий відповідає вимогам ст.ст. 1130,
1131 Цивільного кодексу України.

Згідно
зі ст. 1130 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про спільну
діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення
юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте
товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Статтею
1131 Цивільного кодексу України передбачено, що умови договору про спільну
діяльність, у томі числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх
спільних справ, правовий статус виділеного для спільного діяльності майна,
покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та
інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено
законом про окремі види спільної діяльності.

Спеціальним
актом, що встановлює правові та організаційні основи планування, забудови та
іншого використання територій і спрямований на забезпечення сталого розвитку
населених пунктів, є Закон України „Про планування і забудову територій”.

Згідно
з частиною першою ст. 24 Закону України „Про планування і забудову територій”
фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи
користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад,
Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі
делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво
об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво).

Згідно
з ч. 4 ст. 24 Закону України „Про планування і забудову територій” у разі прийняття
сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із
земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування
в порядку, визначеному земельним законодавством містобудування в порядку,
визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на
будівництво цього об'єкта.

Частина
чотирнадцята ст. 24 Закону України „Про планування і забудову територій цього
закону передбачає, що дозвіл на будівництво об'єкта містобудування не дає права
на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу
місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно
зі ст. 29 цього Закону дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що
засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт,
підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів
на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається
інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр
наданих дозволів.

Наказом
Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від
05.12.2000. № 273 затверджено Положення про порядок надання дозволу на
виконання будівельних робіт (зареєстровано в Міністерстві юстиції України
25.12.2000. за № 945/5166). Це положення встановлює порядок та умови надання
дозволу на виконання будівельних робіт з нового будівництва, розширення,
реконструкції, технічного переоснащення, реставрації та капітального ремонту
об'єктів. Положення розроблено згідно зі ст. 29 Закону України „Про планування
і забудову територій”.

Відповідно
до п. 7.5.3 договору №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06. власне саме будівництво буде
розпочато після збору вихідних даних (в тому числі зміна в установленому
законодавством України порядку цільового призначення земельної ділянки,
оформлення користування земельною ділянкою, цільовим призначенням якої є
будівництво), розробки проектно-кошторисної документації, її погодження,
експертиза та затвердження, відведення земельної ділянки.

Підпункти
7.5.1, 7.5.2. п. 7.5. договору №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06. саме і передбачають
збір вихідних даних (в тому числі зміна в установленому законодавством порядку
цільового призначення земельної ділянки, оформлення користування земельною ділянкою,
цільовим призначенням якої є будівництво), розробка проектно-кошторисної
документації, її погодження, експертиза та затвердження, відведення земельної
ділянки до стадії будівництва і не суперечить ст. ст. 24, 29 Закону України
„Про планування і забудову територій”, наказу Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики України від 05.12.2000. № 273.

Договір
про спільну діяльність сторін у будівництві житла передбачає не тільки порядок
виконання та фінансування підрядних робіт по будівництву об'єкту, а і вчинення
відповідних організаційних заходів.

Так,
пунктом 6.1 договору №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06. передбачено, що відповідач-3
забезпечує в установленому законодавством України порядку оформлення за рахунок
та за участю відповідача-2 землевпорядної документації, оформлення користування
земельною ділянкою, цільовим призначенням якої є будівництво та обслуговування
„Об'єкту”.

Тобто
у договорі чітко зазначено, що оформляється необхідна документація на право
користування земельною ділянкою, цільовим призначенням якої є будівництво
„Об'єкту”, зазначена документація оформляється відповідно до вимог ст.ст. 20,
38 Земельного кодексу України та ст. 22 Закону України „Про основи
містобудування”.

Слід
зазначити, що діючим законодавством України не заборонено укладати договір на
забудову земельної ділянки до оформлення зміни її цільового призначення.

Відповідно
до ст. 125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документів, що підтверджує
право на неї, забороняється, але як вище зазначалось, умовами договору
№227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06. визначено, що здійснення будь-яких дій по
будівництву будуть розпочинатися тільки після оформлення всієї документації.

Припинення
права постійного користування названою земельною ділянкою буде здійснюватися
відповідачем-3 шляхом добровільної відмови за його заявою до власника земельної
ділянки, що відповідає вимогам ст. 142 Земельного кодексу України та і умовам
договору та додаткової угоди.

Згідно
зі ст. 4 Закону України „Про інвестиційну діяльність” об'єктами інвестиційної
діяльності не можуть бути об'єкти житлового будівництва, фінансування,
спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від
фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та
фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватись виключно через фонди
фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного
інвестування, недержавні пенсійні фонди, які створені та діють відповідно до
законодавства, а також через випуск безпроцентних (цільових) облігацій, за
якими базовим товаром виступає одиниця такої нерухомості.

Тобто
ст. 4 Закону України „Про інвестиційну діяльність” передбачає обмеження щодо
фінансування саме спорудження об'єктів житлового будівництва. Механізми
інвестування спорудження об'єктів житлового будівництва, які передбачені у ст.
4 даного закону, також передбачають укладання відповідних договорів із
безпосередньо забудовником після затвердження проектної документації та
отримання відповідних дозволів.

Таким
чином, умови договору №227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06. передбачають вчинення
сторонами ряду заходів: організаційних, правових, фінансових (у тому числі
залучення коштів від фізичних та юридичних осіб в порядку передбаченому
законодавством). Управління спільними справами відповідно пункту 4.2 договору
№227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06. здійснює відповідач-2 - Товариство з обмеженою
відповідальністю «Луцький завод «Прогрес».

Договір
№227/ДБ-15 СПЗ від 28.07.06. (із доповненнями внесеними договорами ДУ-1/15 СПЗ
від 01.08.06. та №ДУ-2/15 СПЗ від 23.08.06.) відповідає вимогам Закону України
„Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та
операціях з нерухомістю”.

Закон
встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів
фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла
та особливості управління цими коштами, а згідно з абз.) а, б), в) пункту 6.2.
договору відповідач-2 приймає на себе виконання функцій „Замовника”, що
визначені пунктом 4.4. цього договору, укладає договір з управителем (керуючим)
фондом та генерального підряду на будівництво „Об'єкту”, забезпечує роботи
матеріальними ресурсами, відповідає за їх якість і відповідність вимогам,
установленим нормативними документами та проектною документацією, погоджує
підряднику залучення до виконання робіт субпідрядників та робочої сили; укладає
за погодженням з відповідачем-3 договори на проектування і будівництво
„Об'єкту” з генеральним проектувальником та підрядником, у разі необхідності -
субпідрядниками. Надає відповідачу-3 засвідчені копії укладеної з генеральним
проектувальником та генеральним підрядником угоди в триденний термін з дати її
укладання; в повному обсязі фінансує у порядку, передбаченому законодавством
України з питань фінансово-кредитних механізмів і управління майном при
будівництві житла і операціях з нерухомістю, за планом проектування та
будівництва „Об'єкту”, а також всі інші витрати, пов'язані з будівництвом,
введенням в експлуатацію і передачею „Об'єкту” на баланс експлуатаційним
організаціям, згідно з умовами договору. Тобто, відповідач-2 при здійсненні
функції щодо ведення спільних справ учасників відповідно до ст. 1131 Цивільного
кодексу України укладає правочини у порядку передбаченому Законом України „Про
фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та
операціях з нерухомістю”.

Стаття
4 Закону України „Про інвестиційну діяльність”, Закон України „Про
фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та
операціях з нерухомістю” не поширюється на всі відносини пов'язані з
будівництвом об'єктів житлової забудови, а тільки щодо відносин фінансування
саме процесу спорудження житла.

З
огляду на наведене, суд приходить до висновку, що сторонами спірного договору
було дотримано усіх обов'язкових вимог щодо чинності правочину, що передбачені
Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, спеціальним
законодавством щодо відчуження військового майна, а тому підстави для визнання
такого договору недійсним, визначені ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу
України відсутні.

Виходячи
з викладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайн-М»
про визнання спірного  договору недійсним
задоволенню не підлягають.

Відповідно
до п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський
суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Враховуючи
відсутність заявлених позивачем вимог у даній справі до Кабінету Міністрів
України, а також  до Фонду державного
майна України щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого
майна, укладеного між відповідачем-2 та відповідачем-3, тобто в силу
відсутності у відповідача-1 та відповідача-4 статусу учасників оспорюваного
договору, спір у даній справі за позовом ТОВ „Лайн-М” до Кабінету Міністрів
України та до Фонду державного майна України підлягає припиненню на підставі
п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України за відсутністю
предмету спору.

З урахуванням викладеного судова
колегія вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 12.07.2007 року у
справі № 30/188 про припинення провадження у справі по відношенню до
відповідача 1 та відповідача 4 та відмову у задоволенні позовних вимог прийнято
з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають
значення для вирішення даного спору.

У
зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний
господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лайн-М»    підлягає
залишенню без задоволення.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від
12.07.2007 року у справі № 30/188 залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайн-М» - без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

03.03.08 (відправлено)