ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"11" січня 2008 р.                                                  Справа № 18/397/46

За позовом Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова

14038, м. Чернігів, проспект Перемоги, 141

До Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна –Київбуд –2”

14000, м. Чернігів, вул. Рокосовського, 25, кв. 29 (юридична адреса)

14000, м. Чернігів, проспект Перемоги, 95 (фактична адреса)

про стягнення 10115 грн. 84 коп.

Суддя А.С.Сидоренко

Секретар судового засідання І.В.Морська

Представники сторін:

Від позивача: Маковка О.П. –гол. спец. –юриск-т, дов. № 07/01 від 03.01.2008р.

Від відповідача: не з’явився

В судовому засіданні 11.01.2008р., на підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова (надалі –позивач) заявлено адміністративний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна –Київбуд –2” (надалі –відповідач) про стягнення 10115,84 грн. заборгованості по сплаті страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування.

До початку судового розгляду справи відповідач надіслав відзив на позов, в якому він пояснює, що ТОВ „Україна –Київбуд –2” було платником єдиного податку. З прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови, яка зобов’язувала малі підприємства з 01.01.2004р. нараховувати та сплачувати 32 % на фактичні витрати на оплату праці до Пенсійного фонду, ТОВ „Україна –Київбуд –2” фактично було знищено, в травні 2004р. всі працівники звільнились і пішли працювати на інші підприємства. На теперішній час на рахунках товариства відсутні грошові кошти, а також відсутнє будь –яке майно та матеріальні цінності, за рахунок яких можна було б погасити суму заборгованості.

Також, відповідач надіслав заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, з’ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 1 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-ІV (далі Закон № 1058) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 15 Закону № 1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону. Страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду, а особи, визначені частиною першою статті 12 цього Закону, - з дня набрання чинності договором про їх добровільну участь.

Статтею 14 Закону № 1058 визначено коло страхувальників, зокрема якими, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 цього Закону є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Відповідач зареєстрований в якості платника страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування з 07.05.2001р. за № 2503-1581.

Згідно п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону № 1058 страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

29.11.2005р. посадовою особою позивача була проведена перевірка правильності повноти нарахування та своєчасності сплати внесків (збору) на загальнообов’язкове (обов’язкове) державне пенсійне страхування ТОВ „Україна –Київбуд 2” за період з 01.01.2002р. по 01.11.2005р.

За результатами проведеної перевірки складений відповідний акт від 29.11.2005р., який був підписаний посадовою особою позивача та засновниками ТОВ „Україна –Київбуд 2”. Останніми був отриманий один примірник даного акту перевірки.

За результатами перевірки позивачем було донараховано 6608,32 грн. страхових внесків за січень 2004р. та 6141,12 грн. страхових внесків за лютий 2004р.

Також під час перевірки було встановлено, що розрахунком сум страхових внесків за січень 2004р. було відображено отримання заробітної плати, нарахованої до 01.01.2004р., у зв’язку з чим відповідачу необхідно було сплатити 530,00 грн. Однак внаслідок отримання заробітної плати, нарахованої до 01.01.2004р., сплаті підлягає 529,67 грн.

За результатами проведеної перевірки позивачем був здійснений розрахунок суми недоїмки, яка становила 28766,23 грн.

Фактично було зараховано в рахунок сплати страхових внесків 18650,72 грн.

Таким чином, сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 10115,84 грн.

Згідно ч. 2 ст. 106 Закону № 1058 суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно абз. 1-3 ч. 3 ст. 106 Закону № 1058 територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми недоїмки та суми фінансових санкцій.

На підставі викладеного, 06.03.2006р. відповідачу була вручена вимога № Ю-113 від 06.03.2006р. про сплату 10115,84 грн.

Факт отримання даної вимоги відповідачем підтверджується підписом засновника ТОВ „Україна –Київбуд –2” Бекбаєвої Н.В. на корінці вимоги.

Згідно абз. 8 ч. 3 ст. 106 Закону № 1058 у разі якщо страхувальник, який одержав вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського суду з позовом про стягнення недоїмки. У разі звернення органу Пенсійного фонду з позовом про стягнення недоїмки до господарського суду передбачені законодавством заходи досудового врегулювання спорів не застосовуються.

Оскільки відповідач добровільно визначену вимогою суму не сплатив, саму вимогу не оскаржив, позивач звернувся з відповідною позовною заявою до господарського суду.

Заперечення відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не спростовують наявність заборгованості по страховим внескам. Крім того, згідно ч. 12 ст. 20 Закону № 1058, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем –фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. ст. 1, 14, 15, 17, 20, 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, ст. ст. 94, 158 –163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Україна –Київбуд –2”, м. Чернігів, вул. Рокосовського, 25, кв. 29 (код 31480193, відомості про розрахункові рахунки відсутні) на користь управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова, м. Чернігів, проспект Перемоги, 141 (р/р 1155 в ОПЕРВ Чернігівського обласного управління Ощадбанку, МФО 353553, код 21395284) 10115 грн. 84 коп. боргу.

Дана постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку: про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу –з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко

Постанова складена у повному обсязі 12 січня 2008 року.

Суддя (підпис) А.С.Сидоренко