ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"12" березня 2008 р.

Справа № 4/15

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Хилька Ю.І.,розглянув у засіданні справу № 4/15

за позовом: спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Крупської, 2-а,

до відповідача: відкритого акціонерного товариства "Кіровоградобленерго", 25000, м. Кіровоград, просп. Комуністичний, 15,

про спонукання укласти договір, -

Представники:

від позивача - Петров А.О., довіреність № 932 від 08.06.2007 року;

від відповідача - Григоренко В.В., довіреність № 217/07 від 14.01.2008 року;

СУТЬ СПОРУ :

Спільне підприємство товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", м. Світловодськ звернулося до господарського суду з позовною заявою, у якій просить зобов'язати Відкрите акціонерне товариство “Кіровоградобленерго” укласти з позивачем договір шляхом зобов'язання відповідача підписати два примірники договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією, одержані від позивача 02.11.2007 року з листом вих. № 1533 від 30.10.2007 року та шляхом повернення одного підписаного примірника договору Спільному підприємству товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут.

Проаналізувавши правовідносини між учасниками спору та надавши їм правову оцінку, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ :

Відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням електричної енергії регулюються Законом України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року, главою 30 параграфу 3 Господарського кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 19.10.2005 № 934 схвалено примірний договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією та рекомендовано електропередавальним організаціям та постачальникам електричної енергії за нерегульованим тарифом укладати договори на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за примірною формою.

У відповідності до ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Суб’єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов’язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Однак, відповідач ухиляється від укладання договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією.

Позивач є постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом відповідно до ліцензії НКРЕ серії АБ № 220837, виданої 04.04.2006року. Для здійснення діяльності з постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом позивач уклав із державним підприємством „Енергоринок" договір купівлі-продажу № 3915/02 від 29.01.2007 року. Ліцензіатом з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами у Кіровоградській області і, зокрема у м. Світловодськ є відкрите акціонерне товариство „Кіровоградобленерго" (відповідач по справі).

За приписом п. 9.2. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національним комітетом України з електроенергетики від 31.07.1996 року № 28, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 року за № 417/1442, постачальник електричної енергії за нерегульованим тарифом зобов'язаний укласти відповідний договір з електропередавальною організацією, а за необхідності і з основним споживачем щодо передачі електричної енергії до мереж споживача, з яким укладено договір на купівлю-продаж електричної енергії.

На виконання такої вимоги Правил користування електричною енергією 06 лютого 2007року позивач направив відповідачу листа із пропозицією укласти договір на передачу електричної енергії, придбаної у ДП „Енергоринок" місцевими локальними мережами для власних потреб.

Листом від 20 лютого 2007року відповідач повідомив про відсутність заперечень щодо укладення договору, однак для оформлення проекту договору просив надати копію ліцензії.

26 лютого 2007року позивач направив відповідачу завірену нотаріусом копію ліцензії, а також копію договору з ДП „Енергоринок", однолінійні схеми електроживлення споживачів підприємства.

У листі від 16.03.2007року вих. № 1392 відповідач просив надати перелік споживачів, яким буде здійснюватись передача електричної енергії його мережами. 22 березня 2007року позивач повідомив відповідача про те, що електрична енергія, придбана в ДП „Енергоринок", буде використовуватись для власних потреб.

30 березня 2007року відповідач направив позивачу листа за вих. № 1657, у якому вказав, що для оформлення договору на транспортування (передачу) локальними мережами електричної енергії, придбаної в ДП „Енергоринок", необхідно привести у відповідність до п.3.20. Правил користування електричною енергією засоби обліку електричної енергії. На такий лист позивачем 16 травня 2007року надано відповідь, що підприємством виконані вимоги укладеного сторонами договору № 42/001 від 09.06.2006 року про приведення засобів обліку електричної енергії у відповідність до п. 3.20. Правил користування електричною енергією, про всі зміни електричних лічильників внесені коригування у договір на постачання електричної енергії, тип встановлених електролічильників СТК-3 (енергія) відповідає вимогам нормативних документів до автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії.

Однак і після цього відповідач не здійснив заходів укладення договору, про що просив позивач. У листі від 24.05.2005 року відповідач повідомив про заборгованість позивача за договором № 42 від 10.11.2004 року про постачання електричної енергії.

Позивач не має заборгованості перед відповідачем, про що свідчить акт звіряння взаєморозрахунків станом на 01 липня 2007 року, і крім того заборгованість за іншим господарським договором (при наявності) не є підставою для відмови в укладенні договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами.

Викладене є свідченням того, що відповідач ухиляється від укладення договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами із позивачем.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, яким він повністю не визнає вимоги та вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Тому, здійснюючи діяльність з виробництва, постачання, передачі електричної енергії, ВАТ «Кіровоградобленерго» повинно дотримуватись вимог цілого ряду нормативно-правових актів НКРЕ України, в т.ч. «Правил користування електричною енергією», затверджених постановою НЬСРЕ України від 31.07.1996 р. № 28, в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005 р. № 910, та «Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами», затверджених постановою НКРЕ України від 13.06.1996 р. № 15.

Відповідно до п. 3.8.3. «Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами» протягом 15 днів з моменту отримання заяви на приєднання або на передачу електричної енергії ліцензіат повинен направити Заявнику проект відповідного договору, підписаний зі своєї сторони

Згідно п. 3.8.6. вищевказаних «Умов та Правил ...» ліцензіат не повинен надавати перевагу будь-яким споживачам електричної енергії чи суб'єктам підприємницької діяльності при укладенні договорів про підключення та/або про передачу електричної енергії.

Таким чином, прерогатива пропонувати проект договору про передачу електричної енергії належить відповідачу, а позивач повинен був надати відповідачу заяву на передачу електричної енергії, яку так і не надав.

Крім того, у відповідності до п. 5.9. «Правил користування електричною енергією» Споживач має право укласти договір про купівлю-продаж електричної енергії із будь-яким постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом за умови відсутності заборгованості за електричну енергію перед іншим постачальником електричної енергії. При цьому додатком до договору про постачання електричної енергії або окремим договором між споживачем та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом оформляється домовленість сторін про внесення змін в договір про постачання електричної енергії щодо припинення-відновлення продажу електричної енергії.

Проте, позивачем було повідомлено відповідачу, що постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом буде здійснюватись виключно для власних потреб.

Таким чином, склалася ситуація, коли позивачем не укладено ні окремого договору про купівлю-продаж електроенергії з постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом, ні додаткової угоди про внесення змін в договір про постачання електричної енергії щодо припинення-відновлення продажу електричної енергії з відповідачем.

Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення повністю. Такий висновок господарський суд зробив на підставі наступного.

Відповідно до ст.ст. 24, 25 Закону України „Про електроенергетику" енергопостачальними, які здійснюють діяльність з передачі електричної енергії з використанням власних мереж, зобов'язані забезпечити рівноправний доступ до цих мереж усіх суб'єктів підприємницької діяльності, що отримали в установленому порядку ліцензію на здійснення відповідного виду діяльності, і уклали договір на передачу електричної енергії, споживачі електричної енергії мають право на підключення до електричної мережі у разі виконання Правил користування електричною енергією.

Згідно із п. 3.8. „Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами", затверджених постановою НКРЕ від 13.06.1996 року № 15, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.07.1996 року за № 408/1433, ліцензіат не повинен без обґрунтованої причини не допускати чи обмежувати доступ до існуючих місцевих (локальних) електромереж споживачів чи інших суб'єктів господарської діяльності, які бажають передавати електричну енергію, бути підключеними до електромереж ліцензіата. Протягом 15 днів з моменту отримання заяви на приєднання або на передачу електричної енергії ліцензіат повинен направити проект відповідного договору, підписаний зі своєї сторони. Ліцензіат може відмовити Заявнику в укладанні договору, якщо це може призвести до порушення ліцензіатом Умов та Правил.

Господарський суд вважає, що позивачем вибрано правильно спосіб захисту своїх прав шляхом зверненні до суду за захистом своїх прав, оскільки його намагання провести дії на укладення договору згідно до передбаченої ст. 181 Господарського кодексу України процедури яка регулює загальний порядок укладання господарських договорів та усунення розбіжностей при укладанні господарських договорів фактично проігнорована відповідачем, який вказаний порядок замінив лише необґрунтованим листуванням.

За приписом статті 20 Господарського кодексу України права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом установлення господарських правовідносин. Господарський суд вважає за необхідне захистити право позивача шляхом спонукання відповідача до укладення договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією, тобто установити господарські правовідносини для транспортування електричної енергії.

Господарським судом приймається до уваги, що Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про електроенергетику" (справа про електроенергетику) від 12.02.2002 року у справі № 1-7/2002 зазначено, що стаття 13 Конституції України (254к/96-ВР) зобов'язує державу забезпечувати соціальну спрямованість економіки в інтересах як людини, так і суспільства, що має особливе значення для електроенергетичної галузі, оскільки електрична енергія споживається в усіх сферах економіки та населенням. Зміни до Закону України "Про електроенергетику" (1821-14) мають саме таке соціальне спрямування і тому не суперечать конституційним вимогам.

Поряд з цим, в частині першій статті 41 Конституції України (254к/96-ВР) сформульовано загальні правомочності власника щодо належного йому майна. Правовий же режим власності відповідно до пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України (254к/96-ВР) визначає Закон України "Про власність" (697-12) та інші законодавчі акти, одним з яких є оспорюваний Закон.

Встановлений ним порядок проходження коштів через розподільчі рахунки в установах уповноваженого банку є обов'язковою умовою договору між суб'єктами правовідносин і підставою купівлі-продажу та постачання енергії. Отже, йдеться про законодавче врегулювання договірних відносин, яке створює рівні умови господарювання для всіх учасників енергоринку.

Електроенергія - це надзвичайно важливий товар, який має велику суспільну та соціальну значимість. З метою збереження енергетичного потенціалу країни у Законі було закріплено механізми збирання, своєчасного та адресного перерахування платежів, запроваджено відповідальність суб'єктів енергоринку за невиконання договірних зобов'язань.

За Конституцією України (254к/96-ВР) держава визначає та рівним чином захищає усі форми власності. Кожна з них може мати свої особливості, пов'язані із законодавчо визначеними умовами та підставами виникнення або припинення права власності.

Разом з тим власність гарантує не лише права власників, а й зобов'язує, покладає на них певні обов'язки. Саме про це йдеться у статтях 13 і 41 Конституції України (254к/96-ВР), відповідно до яких використання власності не може завдавати шкоди людині, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Отже, для реалізації закріпленого в Конституції України (254к/96-ВР) права власності потрібні галузеві закони, які встановлюють конкретні норми використання власником належного йому майна з урахуванням інтересів усіх суб'єктів правовідносин.

Особливістю функціонування об'єднаної енергетичної системи є безперервність процесу виробництва, накопичення, розподілу і споживання електричної енергії, що вимагає збалансованих, синхронних дій, централізованого диспетчерського управління та єдиного системного обліку електроенергії на всіх стадіях виробничого процесу. З огляду на це Національна комісія регулювання електроенергетики України встановлює алгоритм, тобто порядок розподілу уповноваженим банком коштів, отриманих за електричну енергію, а Державне підприємство "Енергоринок" готує щодобові звіти про фінансові розрахунки для усіх членів оптового ринку.

Аналогічної позиції щодо правової природи відносин, які виникають у цій сфері економіки, дотримується і Вищий господарський суд України. З метою однакового і правильного вирішення спорів він звертає увагу господарських судів на те, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Будь-яке правопорушення в цій галузі тягне за собою встановлену законодавством відповідальність, зокрема цивільну. Той чи інший суб'єкт має право звернутися з вимогою про поновлення порушених прав на загальних підставах, визначених главою 40 Цивільного кодексу Української РСР, статтею 27 Закону України "Про підприємства в Україні" (887-12) та іншими законодавчими актами.

При цьому господарським судом враховується, що відповідач не обґрунтовано відмовляв позивачу в укладанні договору на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією.

Крім того, згідно довідки № 440 від 18.02.2008 року Кіровоградського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України відповідач є суб'єктом природної монополії на товарному ринку “Передача електричної енергії місцевими (локальними) електромережами” в територіальних межах Кіровоградської області з часткою 100 відсотків та займає монопольне становище на товарному ринку “Постачання електричної енергії за регульованим тарифом” в територіальних межах Кіровоградської області (в межах території, на якій розташовані діючі мережі) з часткою 100 %, а за приписами ч. 7 ст. 181 Господарського кодексу України вказане не надає відповідачу права відмовитись від укладання договору з висуненням не передбачених законодавством умов та безпідставного припинення процедури укладання договору, укладання якого є обов'язковим за законом.

За приписом ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права і інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Поряд з цим, господарським судом враховується, що електроенергетика має стратегічне значення для стабільного функціонування економіки держави, засади організації та експлуатації енергосистем відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначаються виключно законом, яким сьогодні є Закон України “Про електроенергетику”. Він окреслює правові, економічні та організаційні основи функціонування комплексу підприємств, що мають статус юридичних осіб та здійснюють виробничу, розподільчу, іншу діяльність з метою отримання прибутку на енергоринку. Тому юридична природа прав суб'єктів господарювання у цій сфері базується на загальній концепції договірних засад, закладеній у цивільному законодавстві.

Господарський суд не враховує заперечення відповідача щодо відсутності заяви позивача про необхідність укладення спірного договору та розцінює їх як необґрунтовані, оскільки дане твердження повністю спростовується наданими до суду копіями та оглянутими в судовому засіданні оригіналами звернень керівника позивача до керівництва відповідача про необхідність укладення спірного договору (а.с. 38, а.с. 41).

Визначальним для вирішення спору є те, що Умови та Правила здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами», затверджені постановою НКРЕ України від 13.06.1996 р. № 15, взагалі не містять будь-якого переліку питань, врегулювання яких передує укладанню договору на передачу електричної енергії.

Господарський суд також не погоджується з поясненнями відповідача, який посилається як на підставу для відмови в укладанні спірного договору з позивачем на п. 5.9. «Правил користування електричною енергією» за якими споживач має право укласти договір про купівлю-продаж електричної енергії із будь-яким постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом за умови відсутності заборгованості за електричну енергію перед іншим постачальником електричної енергії. При цьому додатком до договору про постачання електричної енергії або окремим договором між споживачем та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом оформляється домовленість сторін про внесення змін в договір про постачання електричної енергії щодо припинення-відновлення продажу електричної енергії, оскільки будь-яких доказів про наявність заборгованості позивача відповідач до суду не надав. Натомість, як вбачається з акту звірки розрахунків за договором №42 від 10.11.2004 року станом на 01.07.2007 року сторонами визнано наявність заборгованості позивача в розмірі 70 грн. 21 коп., з яких 58 грн. 51 коп. за реактивну електроенергію та 11 грн. 70 коп. за активні електричну енергію та вже 04.07.2007 року платіжним дорученням № 828 грошові кошти в розмірі 70 грн. 21 коп. з відповідним призначенням платежу було перераховано позивачем на розрахунковий рахунок відповідача.

Повідомлення позивача про те що постачання електричної енергії за нерегульованим тарифом буде здійснюватись виключно для власних потреб не дає відповідачу законних підстав для відмови в укладанні спірного договору.

Додаткової угоди про внесення змін в договір про постачання електричної енергії щодо припинення-відновлення продажу електричної енергії з відповідачем можуть бути укладені з урахування вимог Господарського кодексу України щодо вільного волевиявлення сторін та врахування спеціальних вимог до вказаної категорії правовідносин, а відсутність такого волевиявлення щодо припинення-відновлення продажу електричної енергії з відповідачем не є перешкодою для реалізації позивачем свого права на свободу підприємницької діяльності у межах, визначених законом та забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб'єктів господарювання згідно до загальних принципів господарювання в Україні відповідно до ст. 6 ГК України.

Крім того, за зверненням позивача № 1117 від 30.07.2007 року проводилась перевірка зі спірного питання та згідно до відповіді Національної комісії регулювання електроенергетики № 4989/10/17-07 від 16.08.2007 року (а.с. 73) Комісія запропонувала ВАТ “Кіровоградобленерго” терміново врегулювати питання щодо укладення договору на транспортування електричної енергії про що письмово повідомити НКРЕ.

Господарським судом приймається до уваги, що представником позивача в судовому засіданні 12.03.2008 року проведено уточнення позовних вимог, згідно до якого від просить зобов'язати відповідача укласти договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією та покласти судові витрати на відповідача.

Таку правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 21.06.2007 року у справі № 3/297.

Зважаючи, що спір про зобов'язання укласти договір доведено до суду з вини відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго”, керуючись ст.49 ГПК України, з нього необхідно стягнути витрати позивача по справі 85 грн. - держмита та 118 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати відкрите акціонерне товариство “Кіровоградобленерго” м. Кіровоград, проспект Комуністичний, 15 () укласти з спільним підприємством товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Крупської, 2-а () договір на передачу електричної енергії місцевими (локальними) електромережами між постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом та електропередавальною організацією на основі примірного договору.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Кіровоградобленерго”, м. Кіровоград, проспект Комуністичний, 15 (р/р 1850 в ЦВ ПІБ м. Кіровограда, МФО 323301, ) на користь спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", 27500, Кіровоградська область, м. Світловодськ, вул. Крупської, 2-а ( р/р 1709 в Кременчуцькій філії АКБ "Східно-Європейський банк", МФО 331650, ) судові витрати: держмито - 85, 00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу - 118, 00 грн.

Наказ видати.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Дане рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в установленого законом порядку.

Суддя Ю.І. Хилько