ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 р.

№
20-2/227-11/256-2/330

Вищий  господарський
суд  України  у  складі  колегії
суддів:

головуючий
суддя

Муравйов
О.В.

судді

Полянський
А.Г.

Фролова
Г.М.

розглянувши

касаційну
скаргу

Фонду
комунального майна Севастопольської міської ради

на

постанову
від 30.10.2007 р. Севастопольського апеляційного господарського суду

у
справі

№  20-2/227-11/256-2/330 господарського суду
міста Севастополя

за
позовом

ВАТ
"Побутрадіотехніка"

до

Фонду
комунального майна Севастопольської міської ради

треті
особи

1.
Севастопольська міська державна адміністрація 2. Управління Міністерства
Внутрішніх справ України в місті Севастополі 3. ОСОБА_1

про

визнання
права оренди та права приватизації нежитлового приміщення та зобов'язання
укласти догові купівлі-продажу

За
участю представників сторін:

позивач  - Колягін В.В. дов. від № 1-юр/2008 від
08.01.2008 р.

відповідач
-Сарахман С. О. дов. 18.02.2008 р.

третя
особа -1- не з'явились,

третя
особа -2- не з'явились,

третя
особа -3- не з'явились,

В
С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду міста
Севастополя від 27.08.2007 р. (суддя Шевчук Н.Г.) в позові відмовлено.

Постановою від 30.10.2007 р.
Севастопольського апеляційного господарського суду (судді -Заплава Л.М.,
Лисенко В.А., Дугаренко О.В.) рішення Господарського суду міста Севастополя від
27.08.2007 р. скасовано. Прийнято нове рішення. Позов ВАТ
"Побутрадіотехника" задоволено. Визнано право оренди та право на
приватизацію шляхом викупу на вбудоване нежитлове приміщення (№ 38)  площею 45,3
кв.м., розташованого по вул.Гагаріна, 10 в місті Севастополі.
Зобов'язано Фонд комунального майна Севастопольської міської ради укласти з ВАТ
"Побутрадіотехника" договір купівлі - продажу вбудованого нежитлового
приміщення № 38 площею 45,3 кв.м. по вул. Гагаріна,10 в місті Севастополі.

Не
погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, Фонд комунального майна
Севастопольської міської ради звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення першої інстанції
залишити без змін, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням
апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Треті
особи не скористалися наданим правом на участь у засіданні касаційної
інстанції.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність
застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Згідно
положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція перевіряє
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого
господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно
до роз'яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від
29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є
законним тоді,  коли  суд,
виконавши  всі  вимоги процесуального  законодавства
і  всебічно перевіривши
обставини,  вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені
судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також
оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та
інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це
обґрунтувати. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені
обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті у справі рішення та постанова
вказаним вимогам не відповідають.

Як
вбачається з матеріалів справи, постанова апеляційної інстанції мотивована тим,
що згідно ст. 51 Закону України "Про Державну програму приватизації"
№ 1723-ІІІ від 18.05.2000 р., у
разі  прийняття  рішення про приватизацію орендованого
державного майна (будівлі, споруди, приміщення) орендар одержує право на викуп
цього майна, якщо орендарем за згодою орендодавця здійснено за рахунок власних
коштів поліпшення орендованого майна, яке
неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди,
вартістю не менш як 25 відсотків залишкової (відновної за вирахуванням зносу)
вартості майна (будівлі, споруди, приміщення).

Оскільки,
позивачем зі згоди відповідача виконанні роботи по поліпшенню об'єкта оренди на
суму 5 029 грн. при остаточної вартості об'єкту оренди станом на 01.01.2003 у
сумі 4 139 грн., апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що позивач
має право на викуп орендованого майна.

Відповідно
до приписів ст. ст. 45, 47, 43 ГПК України судові рішення
приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови
здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується
на  всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В порушення вказаних вимог, суд
апеляційної інстанції не врахував те, що розпорядженням Севастопольської
міської державної адміністрації від 21.03.2006
р. № 424р "Про затвердження актів міської міжвідомчої комісії по
обстеженню технічного стану житлових будинків (приміщень)" квартира № 35
будинку 10 по проспекту Гагаріна включена у житловий фонд.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 24.01.2007 р. у справі № 20-2/154 про
визнання недійсним вищевказаного розпорядження відмовлено у позові ВАТ
"Побутрадіотехніка".

З
матеріалів справи вбачається, що рішення Севастопольською міською державною
адміністрацією про виключення із складу житлових приміщень двохкімнатної
квартири № 35 по пр. Гагаріна, 10 у м. Севастополі не приймалось.

Рішенням
Севастопольської міської Ради № 637 від 04.03.2003 р. "Про програму
оптимізації структури комунального майна і підвищення ефективності його
використання на 2003-2006 роки у місті Севастополі" нежитлове приміщення
площею 45,3 кв. м. по проспекту Гагаріна, 10, яке перебуває на балансі РЕП № 5
і орендується ВАТ "Побутрадіотехніка", включене до Переліку об'єктів
комунальної власності, які підлягають приватизації, способом приватизації  по конкурсу.

Відповідно
до ст. 8 Житлового кодексу УРСР, переведення придатних для проживання жилих
будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду
в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих
будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів,
зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Непридатні
для проживання жилі будинки і жилі приміщення переобладнуються для використання
в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого комітету
обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради народних
депутатів (ст. 7 Житлового кодексу УРСР).

За
таких обставин, перебування квартири в оренді у позивача та використання її для
виробничих потреб не є доказом того, що квартира переведена в розряд нежитлових
приміщень.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Слід
зазначити, що листом № 2321 від 17.10.2005
р. Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської
міської державної адміністрації повідомило ВАТ "Побутрадіотехніка"
про те, що 04.10.2005 р. договір оренди № 482-99 від 12.10.1999 р. припинив
свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який він був укладений, та про
необхідність у зв'язку з припиненням договірних відносин повернути орендоване
майно.

А
отже, твердження суду апеляційної інстанції про те, що договір оренди не
припинив свою дію, оскільки позивач після закінчення строку дії договору оренди
№ 482-99 від 12.10.1999 р. та по цей час займає об'єкт оренди, оплачував та
оплачує орендні платежі, виставлені відповідачем, не приймається до уваги,
враховуючи, що сплата орендної плати відбувається за фактичне користування
об'єктом оренди.

Відповідно
до п.9.6 договору оренди № 482-99 від 12.10.1999 р., в разі припинення договору
або його розірванні, орендар зобов'язаний в 3 - денний строк передати майно по
акту орендодавцю.

Матеріали
справи не містять доказів передачі майна по акту орендодавцю. А тому прийняття
плати від відповідача за орендоване майно після закінчення строку дії договору,
але під час фактичного користування орендованим майном, не свідчить про  продовження договору оренди чи зміну
висловленого позивачем ставлення щодо припинення договору оренди.

Відповідно
до статті 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя
шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень,
ухвал, постанов. Від імені господарського суду при розгляді справ діють суддя,
колегія суддів у залежності від того, розглядається справа одноособове чи
колегіально.

Як
роз'яснено Вищим господарським судом України в пункті 10 роз'яснення від
10.12.1996 р. № 02-5/422 “Про судове рішення” рішення господарського суду може
прийматись тільки тим суддею (суддями), який брав участь у розгляді справи. У
разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового
введення судді до складу суду розгляд справи слід починати спочатку, про що
головою господарського суду або його заступником повинна виноситись ухвала.

З
матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду м. Севастополя
(суддя Шевчук Н.Г.) від 24.05.2007 р. прийнято позов ВАТ
"Побутрадіотехніка" до розгляду по справі № 20-2/227.

Розпорядженням
В.о. Голови Господарського суду м. Севастополя від 16.06.2007 р. № 51 справу №
20-2/227 передано до провадженні судді Дмитрієву В.Є.

Разом
з цим, ухвалою Господарського суду м. Севастополя (суддя Шевчук Н.Г.) від
10.08.2007 р. прийняла справу до свого провадження, з посиланням на
розпорядження Голови суду від 10.08.2007 р. № 68.

Проте,
розпорядження чи ухвала про зміну складу місцевого господарського суду в
матеріалах справи відсутні.

Відповідно
до  п. 5 ч. 2 ст. 11110,
порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для
скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду,
якщо рішення прийнято не тим суддею, що розглянув справу, що мало місце підчас
розгляду судом першої інстанції, і, що є підставою для скасування рішення
місцевого суду.

Викладене
свідчить про те, що судами при розгляді справи не були достатньо враховані
вимоги законодавства. Як наслідок, прийняте у справі рішення не відповідає ст.
84 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно
ст. ст. 1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція
використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або
постанові господарського суду. Касаційна інстанція не має права встановлювати
або  вважати доведеними обставини, які не
були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над  іншими, збирати  нові докази або додатково перевіряти
докази.

У
зв'язку із вищевикладеним колегія суддів вважає, що приймаючи рішення та
постанову, суди порушили і неправильно застосували норми матеріального права та
процесуального права, в зв'язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в
касаційній інстанції (ст.1117 ГПК України), рішення та постанова
підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд місцевому
господарському суду.

При
новому розгляді справи, місцевому господарському суду необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини
справи, витребувати та надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне
значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно
до ст.ст.85, 1115 Господарського процесуального кодексу України в
судовому засіданні за згодою представників сторін оголошена  вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110,
11111, 11112 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Фонду комунального майна Севастопольської міської ради задовольнити
частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського
суду від 30.10.2007 року та рішення Господарського суду міста Севастополя від
27.08.2007 р.  у справі № 20-2/227-11/256-2/330
скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста
Севастополя.

Головуючий    суддя
Муравйов О.В.

Судді
Полянський А.Г.

Фролова Г.М.