ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

04.04.2008

Справа №2-16/17198.1-2007

За позовом – Прокурора м. Судака (98000, м. Судак, вул.. Яблунева,10) в інтересах держави в особі Судакського міського центру зайнятості (98000, м. Судак, вул.. Леніна, 44)

До відповідача - Державного підприємства радгосп – завод «Морський» (98000, м. Судак, с. Морське, вул.. Карла Маркса, 35)

Про стягнення 104 809,47 грн.

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання Н.С.Хлебнікова

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача – Севрюгін А.Б. директор, наказ № 362 від 09.10.03,

від відповідача – не з’явився ( клопотання)

За участю прокурора - Кулібаба С.Є., посвідчення № 07121

Суть спору - У квітні 2005 року прокурор в інтересах держави в особі Центру зайнятості звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом (з подальшим уточненням позовних вимог) про стягнення з ДП "Морський" 106 076,71 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Рішенням господарського суду АРК суду від 04.10.2005 року по справі № 2-4/5839-2005 залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.01.2006 у позові відмовлено. Судові рішення мотивовано тим, що ДП "Морський" сплачено збір на обов’язкове соціальне страхування у складі фіксованого сільськогосподарського податку.

Не погодившись з рішенням Севастопольського апеляційного господарського суду прокурор звернувся до Вищого господарського суду України з касаційним поданням, в якому просить скасувати рішення та постанову попередніх судових інстанцій та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись неправильне застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального права, зокрема, Закону України "Про фіксований сільськогосподарський податок".

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.03.2006 касаційне подання Прокурора разом з матеріалами даної справи передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.08.2007 Прокурору відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі, а касаційне подання повернуто до Вищого господарського суду України з посиланням на відсутність у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду в касаційному порядку рішень, прийнятих не за Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2007 року касаційне подання прокурора м. Судака задоволено частково, рішення господарського суду АРК від 04.10.2005 року та постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.01.2006 року скасовані.

Справа передана до господарського сулу АРК для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою ГС АРК від 08.01.2008 року справа прийнята до провадження суддею Омельченко В.А. до свого провадження з присвоєнням справі номеру № 2-16/17198.1-2007А, та справа була призначена до судового розгляду.

В ході розгляду справи була оголошена перерва судового засідання в порядку ст. 150 КАС України, після закінчення якої провадження по справі було продовжено.

Після вияснення усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося 04.04.2008 року.

Після закінчення дебатів сторін, суд віддалявся для ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, а також заслухавши представника позивача та прокурора , суд, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство радгосп –завод „Морський” зареєстровано як платник страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування у Судакському міському центрі зайнятості за №12300362 від 29.07.1997, а з 01.01.1999 як платник фіксованого сільськогосподарського податку.

Довідкою Держаної податкової інспекції в м. Судак Автономної Республіки Крим №562/9/19-146 від 16.06.2005 підтверджено, що за період з 2001 року по 2004 рік радгосп-завод „Морський” повністю сплатив фіксований сільськогосподарський податок (ст.. справи 41-43).

Згідно текстів актів перевірки №7-а від 18.02.2003 та №7-б від 18.02.2003 правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, радгосп-завод „Морський" за період з 01.01.2001 по 30.09.2002 має заборгованість з внесків у сумі 106913,44 грн., у тому числі було донараховано 106076,71 грн.

В судовому засіданні 24.05.2005 позивач в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 106076,71 грн. згідно актів перевірки №7-а від 18.02.2003 та №7-б від 18.02.2003 за станом на 4 квартал 2002 року (ст.. справи 54-55)

Акти №7-а від 18.02.2003 та №7-б від 18.02.2003 відповідачем не підписані, тому вважаються односторонніми та неузгодженими (ст.. справи 83-90).

Посилання відповідача, що у 2002 році він був звільнений від сплати збору на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття базується на нормах діючого законодавства.

Закон України “Про фіксований сільськогосподарський податок” від 17.12.1998 № 320-XIV (далі –Закон № 320) набрав чинності 01.01.1999.

Згідно з частиною першої статті 1 цього Закону фіксований сільськогосподарський податок сплачувався в рахунок 4 податків та 8 зборів (обов’язкових платежів), в тому числі і в рахунок збору на обов'язкове соціальне страхування.

Згідно пунктів 16, 20 статті 14 Закону України “Про систему оподаткування” № 1251-12 від 25.06.1991 із змінами та доповненнями, збір на обов'язкове соціальне страхування та фіксований сільськогосподарський податок віднесені до загальнодержавних податків і зборів (обов’язкові платежі).

Стаття 1 Закону України “Про систему оподаткування” № 1251-12 від 25.06.1991 передбачає, що встановлення та скасування податків і зборів (обов’язкових платежів) здійснюється відповідно до Закону України "Про систему оподаткування", інших законів України про оподаткування.

Частина 3 статті 1 вказаного вище Закону передбачає, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов’язкових платежів) не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Збір на загальнообов'язкове державне соціально страхування виключено із Закону України "Про систему оподаткування" тільки Законом України №429 від 16.01.2003, якій діє з дня його опублікування (опубліковано 11.02.2003 в засобі масової інформації газета "Голос України" ).

Так як збір на загальнообов'язкове державне соціально страхування, передбачений абзацом 8 статті 1 Закону України "По фіксований сільськогосподарський податок" (збір на обов'язкове соціальне страхування), виключено з цього Закону тільки з прийняттям 23.12.2004 за №2287 Закону України "Про внесення змін в деякі закони України про оподаткування сільськогосподарських підприємств", яким виключено збір на загальнообов'язкове державне соціально страхування (Закон вступає в дію з 01.01.2005), відповідач не повинен у 2002 році сплачувати страхові внески у Фонд загальнообов'язкового державного соціально страхування України на випадок безробіття.

Незважаючи на те, що пунктом 2 розділу VIII “Прикінцеві положення” Закону № 1533 встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону України №1533, він не може застосовуватися до 01.01.2005 до платників фіксованого сільськогосподарського податку на підставі викладеного вище аналізу діючого законодавства.

Перевіряючи питання дотримання позивачем встановленого порядку проведення перевірки та прийняття рішення за її наслідками, судом встановлено наступне.

Частиною 4 статті 38 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” №1533 від 02.03.2000 та пунктом 9.6 Інструкцією Міністерства праці та соціальної політики України №339 від 18.12.2000 (зареєстровано в Міністерстві Юстиції України 16.01.2001за №30/5221) право накладати фінансові санкції та адміністративні штрафи від імені Фонду надано керівнику та його заступникам робочих органів виконавчої дирекції Фонду в Автономної Республіки Крим, областях, місті Києві та Севастополі.

Пункт 2 статті 38 вказаного вище Закону передбачає стягнення несплачених в строк внесків, пені, штрафу в безспірному порядку.

Порядок проведення перевірок та прийняття рішень за їх результатами визначено Інструкцією Міністерства праці та соціальної політики України №339 від 18.12.2000 (зареєстровано в Міністерстві Юстиції України 16.01.2001за №30/5221).

Підпунктом 9.7 вказаної вище Інструкції, в редакції що діяла у 2002 році встановлено, що несплачені в строк страхові внески, пеня і штрафи стягуються в доход Фонду на підставі розпорядження директора центру зайнятості або його заступників в безспірному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, представники позивача в судовому засідання пояснили, що по результатам перевірки від 18.02.2003 розпорядження не приймалися, пеня і штрафи не нараховувалися. Крім того, наказом Міністерства праці та соціальної політики України №281 від 09.11.2004 пункт 9.7 вказаної вище Інструкції викладено в новій редакції згідно якої заборгованість за внесками, пеня, штрафні санкції стягуються у судовому порядку, тому відсутні підстави приймати акт ненормативного характеру у вигляді розпорядження. Крім того, Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” №1533 від 02.03.2000 не передбачено безспірний порядок стягнення заборгованості з внесків до Фонду, так як стаття 39 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” №1533 від 02.03.2000 передбачає, що спори які виникають із правовідносин за цим законом, вирішуються в судовому порядку.

Таким чином, позивачем не дотримано у 2003 році порядку прийняття рішення за результатами перевірки підприємства, які оформлені актами №7-а і №7-б від 18.02.2003

Державне підприємство радгосп-завод „Морський" за період з 2001року по 2002 рік сплатив у складі фіксованого сільськогосподарського податку 23779,00 грн. збору на обов'язкове соціальне рахування. Відповідач не мав повноважень здійснювати контроль за розподілом сплачених ним у 2002 році сум серед страхових фондів, тому відсутня вина підприємства в тому, що добросовісно сплачені ним суми не надійшли до позивача.

При вказаних обставинах суд вважає , що в задоволенні позову підлягає відмовити.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні –04.04.2008р.

Постанова оформлена та підписана відповідно до ст. 160 КАС України –09.04.2008р.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.ч.1 ст. 94, 98, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складання постанови в повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.