СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.08                                                                                 Справа № 4/665.

Суддя Батюк Г.М., розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології», м.Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Перник», м.Луганськ

про стягнення 2701 грн. 99 коп.

представники сторін:

від позивача: Нікішин Д.В., дов. № б/н від 24.12.07;

від відповідача: Раков В.В., дов.№ б/н від 08.01.08.

Суть справи: заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи у сумі 2701грн. 99 коп.

У судовому засіданні 12.02.08 по справі № 4/665, згідно ст. 77 ГПК України, була оголошена перерва до 18.02.08.

Рішення господарського суду Луганської області винесено 18.02.08.

Згідно довідки Головного управління статистики у Луганської області від 26.12.07 № 13-48/4688 та довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців серія АВ № 023586 правильна назва відповідача по справі Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Пернік».

На підставі викладеного, відповідачем по справі слід вважати: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Пернік».

Відповідач у заяві від 08.01.08 № 1,у доповненні до заперечення, зданого до суду 21.01.08, у запереченні, зданого до суду 18.02.08, позовні вимоги відхилив посилаючись на те, що:

-          позивачем пропущений строк позовної давності;

-          оскільки остання оплата за спірним договором була проведена 02.06.04, то відповідно до вимог п.1 ст. 264 ЦК України , новий термін позовної давності починається з 02.06.04 і закінчується 02.06.07, тож з моменту останньої оплати, термін позовної давності закінчився, та з інших підстав викладених у відзиві.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі домовленості та існуючої документації позивач для відповідача виконав роботи по встановленню та монтажу холодильного обладнання на загальну суму 33 701грн. 99 коп., що підтверджено актом прийому виконаних робіт від 19.04.04(а.с.8).

Однак, виконанні роботи відповідачем сплачені частково на суму 31000 грн.00 коп., що підтверджено платіжними дорученнями № 24 від 02.06.04 на суму 16000 грн. 00 коп., № 35 від 20.02.04 на суму 15000 грн. 00 коп.(а.с.10,11)

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 27.11.07 складає 2701 грн. 99 коп.

Щодо існування правовідносин та обов’язку відповідача, позивач надав до матеріалів справи копію довідки про вартість виконаних підрядних робіт від 19.04.04, копію акту приймання виконаних робіт від 19.04.04, відповідно до якого роботи виконані та прийняті відповідачем; копії платіжного доручення №35 від 20.02.04 та №24 від 02.06.04, відповідно до яких відповідачем було сплачено позивачу за виконані роботи частково на суму 31 000грн.00коп.

Позивачем на адресу відповідача, відповідно до ст. 530 ЦК України, направлені претензії від 12.03.07 №46 та 29.10.07 № 248 з вимогою про сплату заборгованості на суму 2701 грн. 99 коп., відповідач у відповіді на претензію від 12.11.07 № 89 вимоги відхилив, посилаючись на те, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги повністю, з підстав, наведених у позовній заяві, та в запереченні на заперечення відповідача, наданому до суду 21.01.08.

Відповідач позовні вимоги відхилив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач 17.12.07 звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи у сумі 2701 грн. 99 коп. ( згідно відмітки господарського суду) , тобто після набрання чинності Цивільного Кодексу України з 1 січня 2004 року.

Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за виконані роботи.

Статтею 251 ЦК України, встановлено поняття строку та терміну:

1.          Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

2.          Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

3.          Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов'язано його початок.

Статтею 256 ЦК України, встановлено, поняття позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 3 ст. 267 Цивільного Кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до п. 4 ст. 267 Цивільного Кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як свідчать матеріали справи, на підставі домовленості та існуючої документації позивач для відповідача виконав роботи по встановленню та монтажу холодильного обладнання на загальну суму 33 701 грн. 99 коп., що підтверджено актом прийому виконаних робіт від 19.04.04.(а.с.8), виконанні роботи відповідачем сплачені частково на суму 31000 грн.00 коп., що підтверджено платіжними дорученнями: № 24 від 02.06.04 на суму 16000 грн. 00 коп., № 35 від 20.02.04 на суму 15000 грн. 00 коп.(а.с.10,11), тому заборгованість відповідача перед позивачем станом на 27.11.07 складає 2701 грн. 99 коп.

Як вбачається, відповідач надав до матеріалів справи копію договору №14 від 19.02.04, відповідно до якого між позивачем та відповідачем було укладено угоду на поставку та монтаж холодильного обладнання, та рахунок-фактуру №СТ-0000003 від 19.02.04 на суму 33701 грн. 99 коп.

Відповідач зазначив, що між позивачем та відповідачем був укладений договір №14 від 19.02.04. За умовами вказаного договору позивач зобов’язаний поставити та здійснити монтаж холодильного обладнання відповідачу, а згідно до п.1.1 зазначеного договору предметом є –поставка та монтаж холодильного обладнання.

Відповідно до п.6.1. договору, між сторонами визначений порядок приймання - передачі поставленого обладнання та виконаних робіт –оформленням двостороннього акту приймання - передачі обладнання в експлуатацію.

Представник позивача заперечує проти існування вказаного договору та про його відсутність у позивача.

Позивач стверджує, що пропозицією укласти договір (офертою) є направлений позивачем на адресу відповідача рахунок- фактура № СТ-0000003 від 19.02.04 на суму 33701 грн. 99 коп., який містить всі істотні умови договору (предмет, умови постачання, строк виконання робіт, умови оплати та інші). Наданий до матеріалів справи, вказаний рахунок, у якому вказаний кінцевий розрахунок у розмірі 18701 грн. 99 коп. - після виконання робіт і підписання прийому передачі виконаних робіт, але не пізніше 31.12.04(а.с.31), позивач вважається, укладеним з відповідачем договором.

Як вбачається з матеріалів справи та у наданих до суду відповідачем доповненнях до заперечень, зданих до суду 12.02.08, відповідачем наданий рахунок- фактура № СТ-0000003 від 19.02.04 на суму 33701 грн. 99 коп. без будь-яких вказань на строк оплати. З цього приводу позивач у судовому засіданні не зміг надати пояснення про наявність двох рахунків- фактур різних за змістом.

Також слід відзначити, що позивачем не надано до суду оригіналу листа від 15.05.04 № 21, який був направлений відповідачем на адресу позивача з вказанням гарантійного строку оплати (а.с 32). Відповідач заперечує проти існування та направлення вказаного листа на адресу позивача заперечує.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв’язку з тим, що сторонами не оговорено строк оплати, позивачем на адресу відповідача були направлені претензії від 12.03.07 №46 та 29.10.07 № 248 з вимогою про сплату заборгованості на суму 2701 грн. 99 коп., відповідач у відповіді на претензію від 12.11.07 № 89 вимоги відхилив, посилаючись на те, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до змісту акту приймання виконаних робіт від 19.04.04 підрядник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозберігаючі технології»( позивач у справі) здав, а замовник - ТОВ фірма «Пернік»( відповідач у справі) прийняло виконані роботи на загальну суму 33701 грн. 99 коп.(а.с.8). У вказаному акті відсутні будь- які вказівки на договір згідно якого виконувалися дані роботи.

Таким чином, суд доходить висновку, що фактично зобов’язання позивача було повністю виконано після підписання акту приймання виконаних робіт від 19.04.04, та що 19.04.04 після підписання зазначеного акту, у відповідача виникло зобов’язання про сплату визначено розміру виконаних робіт.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, передбачено, що по зобов’язанням, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання.

На підставі зазначеного, суд вважає, що фактично моментом вимоги у позивача до відповідача по сплаті виконаних робіт є момент (дата) підписання акту приймання виконаних робіт, тобто 19.04.04.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно платіжного доручення №35 від 20.02.04 та №24 від 02.06.04(а.с.11-12), відповідно до яких відповідачем було сплачено позивачу за виконані роботи частково на суму 31 000 грн.00 коп.

Таким чином, на момент звернення позивача до суду з позовною заявою сплинув строк позовної давності на право вимоги з відповідача стягнення заборгованості за виконані роботи на загальну суму 2701 грн. 99 коп.

Отже, оскільки відповідач останню сплату по своєму зобов’язанню зробив 02.06.04, та більше сплати не здійснював, то суд вважає, що фактичне порушення права позивача відбулось 02.06.04, та термін порушення такого права позивачу був відомий. Тому, суд вважає, що початок перебігу позовної давності по зобов’язанням відповідача для позивача виникає та починається з 02.06.04 .

Так, оскільки остання оплата за виконані роботи відповідачем була проведена 02.06.04, то відповідно до вимог п.1.ст.264 ЦК України, тобто часткова оплата суми боргу перериває перебіг позовної давності.

Отже, новий строк позовної давності починається з 02.06.04 та відповідно до вимог ст. 257 ЦК України закінчується 02.06.07., тож з моменту останньої оплати строк позовної давності сплинув.

Відповідно до ст. ст. 257, 261 ЦК України загальний строк для захисту порушеного права за позовом встановлено у три роки, а перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов.

Таким чином, позивач без поважних причин не прийняв передбачені законом дії, а також не надав до суду належних доказів, що підтверджують обставини та наявність поважних причин з яких був пропущений строк, встановлений для пред’явлення вимог про стягнення заборгованості за виконані роботи у сумі 2701 грн. 99 коп., та не надав доводів щодо поважності причин пропуску строку позовної давності для пред’явлення позову до суду та захисту порушених прав.

Відповідно до та ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності до пред’явлення позову є підставою для відмови в позові.

Згідно ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов’язку.

З матеріалів справи вбачається, що право на відшкодування боргу за виконані роботи ( з урахування переривання перебігу позовної давності) виникло з 02.06.04.

Позивач звернувся з позовною заявою до господарського суду 17.12.07 /згідно відмітки господарського суду на позовній заяві/, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого законодавством, без нормативного та документального обґрунтування поважних причин щодо його пропуску.

Суд вважає, що позивачем не надано належних доказів наявності боргу відповідача перед позивачем за виконані роботи у сумі 2701 грн. 99 коп.

Суд вважає, вимоги позову про стягнення з відповідача за виконані роботи у сумі 2701грн. 99 коп. такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що позивач не надав суду безспірних доказів своїх позовних вимог тому, у задоволенні позову слід відмовити.

У судовому засіданні 18.02.08 за згодою сторін судового процесу була оголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст.ст.44,49ГПК України витрати по держмиту та витрати на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33,43,251,253,256, 257, 261, 264,267,530 України, ст. ст. 44,49,77,82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення : 25.02.08.

Суддя            Г.М.Батюк