донецький апеляційний
господарський суд
Постанова

Іменем України

26.02.2008
р.
справа №6/272

Донецький
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви  Г.І.

суддів

Стойка  О.В. , Шевкової  Т.А.

за
участю представників сторін:

від
позивача:

Ангелін
І.І. (довіреність № 69/107 від 25.02.08р.),

від
відповідача:

ОСОБА_2.
(довіреність № 5319 від 15.10.07р.),

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства
з обмеженою відповідальністю «Вітел», м.Горлівка Донецькоїобласті

на
рішення господарського суду

Донецької області

від

25.12.2007
року

по
справі

№ 6/272
(Подколзіна Л.Д.)

за
позовом

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Вітел", м.Горлівка

доФізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м.ГорлівкаДонецької області

про

стягнення
176 357 грн. 92 коп.

В С Т А Н О В И В:

У
2007 році позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітел», м.Горлівка
Донецької області, звернувся до господарського суду Донецької області з
позовною заявою до відповідача, Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1, м.Горлівка
Донецької області, про стягнення суми боргу з урахуванням штрафних санкцій в
розмірі 176 357 грн. 92 коп.

Рішенням
господарського суду Донецької області від 25.12.2007р. у задоволенні позовних
вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітел», м.Горлівка Донецької
області було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що позовні вимоги про стягнення
боргу та штрафних санкцій за поставлений товар безпідставні та задоволенню не
підлягають, оскільки надані в підтвердження позовних вимог документи, а саме:
накладні та акт звірки взаєморозрахунків не можуть бути визнані належними
доказами, що підтверджують поставку товару саме за Договором поставки №1999 від
01.08.2007р. та наявність боргу у відповідача по сплаті даного товару саме за
Договором.

Позивач,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітел», м.Горлівка Донецької області,
з прийнятим рішенням не згоден, вважає його прийнятим із порушенням та
неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права України.
Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний
господарський суд рішення господарського суду Донецької області від
25.12.2007р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні
вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням штрафних
санкцій в розмірі 176 357 грн. 92 коп.

В
судовому засіданні представник відповідача,
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Горлівка Донецької області, надав
відзив на апеляційну скаргу, яким він з вимогами позивача не погоджується та
просить суд апеляційної інстанції залишити рішення господарського суду
Донецької області від 25.12.07р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В
судовому засіданні представники сторін підтримали свої позиції щодо  апеляційної скарги.

Судова   колегія
Донецького   апеляційного    господарського   суду
вважає   за   необхідне
розглянути   апеляційну   скаргу,
оскільки  для з'ясування  фактичних обставин  справи достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи  № 6/272, та наданих
представниками сторін пояснень.

Колегія
суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст.
28-29 Закону Україну «Про судоустрій»та ст.101 ГПК України, на підставі
встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та
викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм
матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно
до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду
справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно
розглядає справу.

Апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному
обсязі.

Відповідно
до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5
«Про судове рішення», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив
справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності -на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для
даної справи,  висновки суду про
встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно
до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є
рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення
доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у  доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно
із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на
засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони
та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Заслухавши
пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам,
виходячи з наступного.

Як
вбачається із матеріалів справи, 01.08.07р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Вітел», м.Горлівка, Донецької області (Постачальник) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, м.Горлівка Донецької області (Покупець)
був укладений Договір поставки товару № 1999 (далі - Договір).

Відповідно
до пункту 1 цього Договору, Постачальник зобов'язався на протязі терміну дії
цього Договору передавати у власність Покупця продукти  харчування в кількості, асортименті та за
ціною, згідно накладним на кожну партію товару, які мають силу додаткових угод
про істотні умови цього Договору з моменту підписання накладних представником
Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти товар та сплатити за нього грошову
суму, вказану у накладній на кожну партію товару.

Датою
передачі Покупцю товару вважається дата підписання представником Покупця
товарних накладних, які є прийомо - здатними документами за цим Договором
(пункт 2.1 Договору).

Постачання
товару здійснюється зі складу Постачальника шляхом доставки, після
перерахування грошових коштів Покупцем в межах
асортименту та кількості, визначених накладною (пункт 2.2 Договору).

Пунктом
4.3 Договору передбачена форма та змішаний порядок розрахунку: готівкова -через
касу Постачальника, безготівкова -шляхом перераховування грошових коштів на
розрахунковий рахунок Постачальника протягом семи календарних днів з моменту одержання
товару.

За
прострочку виконання платежу більш 20 днів Покупець, крім пені, сплачує штраф в
розмірі 100% від суми  невиконаного або
неналежним чином виконаного зобов'язання по сплаті боргу (пункт 5.2 Договору).

Пунктом
9.4 Договору сторони домовились про те, що доповнення та додатки, підписані
обома сторонами є невід'ємною частиною Договору.

Як
стверджує позивач, ним на виконання умов Договору № 1999 від 01.08.07р. на
адресу відповідача був поставлений товар на загальну суму 108 678 грн. 96 коп. Проте,
відповідач за поставлений товар розрахувався частково, в зв'язку з чим виникла
заборгованість перед позивачем  в сумі 88
178 грн. 96 коп.

За
цих підстав, позивач звернувся до господарського суду Донецької області з
позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 88 178 грн.
96 коп. та штрафу в розмірі 88 178 грн. 96 коп., всього 176 357 грн. 92 коп.

Дослідивши
фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову
кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі
розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів
справи, вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла
висновку, що:

Відповідно
до абзацу 2 п.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання
господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу
України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно
ст. 43 ГПК України сторони та
інші  особи,  які
беруть   участь   у
справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими
доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати
обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно
з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх
вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для
справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Донецький
апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції правомірно
відмовлено у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю
«Вітел», м.Горлівка Донецької області, з огляду на наступне:

В
обґрунтування позовних вимог позивач надав документи, які, на його думку,
підтверджують заборгованість відповідача, а саме: Договір № 1999 від
01.08.07р., Накладні №№ РО-7740,
РО-7743, РО-7744 від 06.08.07р., Акт звірки від 23.08.07р.

Але
надані позивачем документи не є
належними доказами того, що у відповідача існує заборгованість саме за
Договором в розумінні вимог ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального
кодексу України. Апеляційною інстанцією розглянуті та не прийняті до уваги
ствердження позивача про належність цих доказів, оскільки позивач повинен був
надати документи, які б підтверджували факт їх відношення до даних
господарських операцій.

Так,
доводи заявника апеляційної скарги щодо відповідності наданих ним накладних
вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в
Україні»судовою колегією розглянуті та відхилені, тому що згідно Положення про
документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95р. №88 та інших підзаконних
нормативних актів, які існують в чинному законодавстві щодо порядку ведення
бухгалтерського обліку підприємствами (накази Міністерства фінансів України про
затвердження численних Положень, Методичних рекомендацій та т.і., що
конкретизують порядок застосування норм вищевказаного Закону посадовими особами
підприємств та організацій України), у бухгалтерському обліку повинні
відображатися господарські операції, як факти підприємницької діяльності, що
впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

А
письмовими свідоцтвами, що фіксують та підтверджують господарські операції є
первинні документи, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні
мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від
характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій,
дані про документ, що засвідчує особу -одержувача, номер документу,
ідентифікаційний код підприємства тощо.

Тобто,
для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді
необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за
конкретним договором, укладеним між сторонами.

Як  правомірно встановлено судом першої інстанції,
з наданих позивачем Накладних №№ РО-7740, РО-7743, РО-7744 від 06.08.2007р. не
вбачається, що вони були складені та підписані на виконання умов саме Договору
№ 1999 від 01.08.2007р., що є підставою позову. Також в них не зазначено місце
їх складання; невідомо прізвище оператора, який поставив свій підпис на цих
Накладних; невідомо прізвище особи, яка начебто відвантажила продукцію; на
штампі «отпуск разрешен»також міститься підпис, який не дає змоги
ідентифікувати цю особу.

В
матеріалах справи відсутні докази наявності будь-яких клопотань позивача про
зміну підстави позову.

Документи,
що надані позивачем в якості доказів по справі, не мають доказової сили з
вищезазначених причин.

Крім
того, посилання позивача в якості доказу наявності заборгованості відповідача
на Акт звірки розрахунків від 23.08.2007р., апеляційною інстанцією не
приймається до уваги, оскільки Акт звірки взаєморозрахунків між сторонами  є тільки документом, за яким бухгалтерії
підприємств та фізичні особи-підприємці відображають рух грошових коштів в
бухгалтерському обліку сторін, звіряють бухгалтерський облік проведених
господарських операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін
підтверджується тільки первинними документами -договором, накладними, рахунками
тощо, і складався на конкретну дату без будь -якого посилання на підстави
проведених сторонами господарських операцій.

Акт
звірки розрахунків не містить істотних умов, які б дозволили визначити зміст та
природу прав і обов'язків сторін, підписання акту не впливає на майновий стан
сторін, не призводить до змін в суті операції, ніяких прав та обов'язків у
сторін внаслідок звіряння розрахунків між ними не виникає, тобто функція актів
звірки розрахунків носить суто інформаційний характер.

Крім
того, як вбачається з Акту звірки від 23.08.07р., він був неналежним чином
підписаний (з боку ТОВ «Вітел»- головним бухгалтером підприємства, а з боку
Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 -невідомим представником без вказання
прізвищ), оскільки відповідно до вимог пункту 3 статті 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»відповідальність за
організацію бухгалтерського обліку  та
забезпечення   фіксування  фактів
здійснення  всіх  господарських операцій у первинних документах
несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює
керівництво  підприємством відповідно до
законодавства та установчих документів; пункту 1 статті 11 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на основі даних бухгалтерського  обліку
підприємства зобов'язані
складати  фінансову  звітність.
Фінансову  звітність підписують
керівник та бухгалтер підприємства. Тобто, Акт звірки взаєморозрахунків повинні
підписувати керівник та бухгалтер підприємства і фізична особа -підприємець
особисто.

До
того ж, в матеріалах справи є наявними інші Договори поставки товару, укладені
сторонами і це не дає можливості стверджувати, що дії сторін по отриманню та
частковій оплаті товару мають відношення саме до Договору поставки товару №1999
від 01.08.07р., який є підставою позову.

З
огляду на зазначене, Донецький апеляційний господарський суд вважає, що судом
першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачу у стягненні заборгованості за
поставлений товар в розмірі 88 178 грн. 96 коп. За цих підстав, у стягненні
нарахованого 100 % штрафу в сумі 88 178грн. 96 коп. також  правомірно відмовлено.

Доводи
апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не
підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого
господарським судом рішення.

Отже,
відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу
України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх
обставин справи.

З
урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43
Господарського процесуального кодексу України
рішення господарського суду Донецької області від 25.12.2007 року у
справі № 6/272 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає
нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду.

Відповідно
до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті
державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись
ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С
Т А Н О В И В:

Апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вітел», м.Горлівка Донецької
області на рішення господарського суду Донецької області від 25.12.2007 року у
справі № 6/272 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької
області від 25.12.2007 року у справі № 6/272
- без змін.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в
п'ятиденний строк  та може бути
оскаржена  до Вищого господарського суду
України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І.
Діброва

Судді:          О.В.
Стойка

Т.А.
Шевкова

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС