ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20.03.08                                                                                           Справа№ 9/332 А

22.01.2008 року, м. Львів,                                          Справа № 9/332 А (5/23-19/5)

Час: 11 год. 50 хв.

Гоcподарський суд Львівської області в складі судді Данко Л.С.

При секретарі Козак І.Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова,

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТИС”, м. Львів,

Про: узгодження в поряджку пп.19.3.6. п. 19.3. статті 19 Закону України “Про погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-111 /з наступними змінами і доповненнями/ податкові зобов”язання на загальну суму 7397959 грн. 11 коп., згідно податкових повідомлень-рішень № /0/31958, № /0/31959 від 20.12.2004 року, покладення судових витрат на відповідача.

Та зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТИС”, м. Львів,

До відповідача: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова,

Про: 1) визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 20.12.2004 року № /0/31958, № /0/31959 від 20.12.2004 року; 2) визнання недійсним акту ненормативного характеру ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про нарахування ТОВ “Метис” заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 339625 грн. 00 коп.; 3) визнання недійсним рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова № 35 від 07.122.2004р. про застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов”язань.

За участю представників сторін:

від Позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним: головний державний податковий інспектор юридичного відділу Мельничук В.А., представник - А.Турколяк, начальник ДПІ у Шевченківському районі м. Львова.

від Відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним: не прибув.

Представникам сторін, які беруть участь у справі, роз’яснено зміст ст.ст. 27, 29, 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме їх процесуальні права та обов’язки, зокрема право заявляти відводи. Заяв та клопотань про відвід судді та секретаря судового засідання - не подано.

Учасникам судового процесу оголошено, що з 01.01.2008р. проводиться повне фіксування судового процесу технічними засобами, а також про умови фіксування судового засідання.

Суть спору: господарським судом Львівської області розглядається адміністративна справа за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Метис”, м. Львів, про узгодження в порядку пп.19.3.6. п. 19.3. статті 19 Закону України “Про погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-111 /з наступними змінами і доповненнями/ податкові зобов”язання на загальну суму 7397959 грн.11 коп., згідно податкових повідомлень-рішень № /0/31958, № /0/31959 від 20.12.2004 року, покладення судових витрат на відповідача та зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “МЕТИС”, м. Львів, до відповідача: Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова, про: 1) визнання недійсними податкових повідомлень-рішень ДПІ у Шевченківському районі м. Львова від 20.12.2004 року № /0/31958, № /0/31959 від 20.12.2004 року, 2) визнання недійсним акту ненормативного характеру ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про нарахування ТОВ “Метис” заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 339625 грн. 00 коп., 3) визнання недійсним рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова № 35 від 07.122.2004р. про застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов”язань.

Представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовільнити з підстав зазначених у позовній заяві з урахуванням вимог викладених у Ухвалі Вищого Адміністративного Суду України від 02 серпня 2007 року у справі № 5/23-19/5 к/с № 12139/06, якою у задоволенні клопотання ліквідатора ТОВ “Метис” Фаріона С.В. про припинення провадження у справі № 5/23-19/5, у зв”язку з ліквідацією ТОВ “Метис” відмовлено –п. 1 резолютивної частини ухвали ВАС України, касаційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі м. Львова на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 року та рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2005р. у справі № 5/23-19/5 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 року та рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2005р. у справі № 5/23-19/5 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представники ДПІ у Шевченківському районі міста Львова пояснили, що провадження за зустрічним позовом слід припинити, оскільки зустрічна позовна заява та дві заяви про збільшення позовних вимог, які були подані відповідно 21.02.2005р., 24.02.2005р. та 10.03.2005р., були подані за правилами Господарського процесуального кодексу України, з 01.09.2005р. вступив у законну силу та є чинним на даний час, Кодекс адміністративного судочинства України, правилами якого не передбачено подання відповідачем зустрічного позову у адміністративній справі.

Представник відповідача не прибув.

Справа розглядається за правилами визначеними у статті 128 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали подані сторонами до справи, заслухавши пояснення представника присутнього в судовому засіданні, з’ясувавши фактичні обставини справи, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 серпня 2007 року у справі № 5/23-19/5 к/с № 12139/06, яка, як зазначено в цій Ухвалі ( п. 4 резолютивної її частини), набрала законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена, крім випадків, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства. Ухвала ВАС України від 02.08.2007 року в порядку статті 237–239 КАС України - не оскаржувалася, у х в а л е н о:

1. У задоволенні клопотання ліквідатора ТОВ “Метис” Фаріона С.В. про припинення провадження у справі № 5/23-19/5, у зв”язку з ліквідацією ТОВ “Метис” відмовлено.

2. Касаційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі м. Львова на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 року та рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2005р. у справі № 5/23-19/5 задоволено частково.

3. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 року та рішення господарського суду Львівської області від 29.03.2005р. у справі № 5/23-19/5 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зазначеній Ухвалі ВАС України послався на обставини справи, які суд першої інстанції зобов”язаний встановити з метою повного, об”єктивного та всебічного дослідження обставин справи ( а.с. 62 –67, том.2 –й справи № 5/23-19/5).

Як вбачається з матеріалів даної справи, на підставі посвідчень від 08.11.2004 року № 3512, 3513 ревізорами ДПІ у Шевченківському районі м. Львова проведено документальну перевірку фінансово-господарської діяльності ТзОВ „Метис” за період з 01.07.2003 року по 30.09.2004 року. На адресу ТзОВ „Метис”, директору та головному бухгалтеру підприємства 09.11.2004 року інспекцією відправлено листи № 28562/23-220 та № 28563/23-220, якими запропоновано представити документи для проведення документальної перевірки. Однак, як випливає із матеріалів справи, документи підприємством до перевірки не були представлені.

09.11.2004 року ревізорами ДПІ у Шевченківському районі м. Львова здійснено вихід на юридичну адресу підприємства та встановлено, що за юридичною адресою ТзОВ „Метис” (м. Львів, проспект В.Чорновола, 63) не знаходиться, про що інспекторами складено акт відсутності підприємства за юридичною адресою.

Відповідно до пп.4.3.1 п.4.3 ст.4 Закону України „Про порядок погашення податкових зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, п.5 Методики, начальником ДПІ у Шевченківському районі м. Львова 07.12.2004 року прийнято рішення № 35 про застосування непрямих методів визначення податкових зобов'язань ТзОВ „Метис”. Як вбачається із вказаного рішення, підставою для застосування непрямих методів стало не знаходження підприємства за юридичною адресою, не підтвердження розрахунків, що подаються у деклараціях, відсутність ведення податкового обліку та не представлення до перевірки первинних документів. 15.12.2004 року ДПІ у Шевченківському районі м. Львова на адресу директора та головному бухгалтеру ТзОВ „Метис” направлено листи, якими директор та головний бухгалтер ТзОВ „Метис” викликались для ознайомлення та підписання акту перевірки.

Як вбачається із акту перевірки, основним джерелом Інформації про фінансово-господарську діяльність підприємства про надходження коштів стала інформація отримана з банківських установ, які обслуговують платника податків, а саме: р/р № 260045886 у ЗАТ „АКБ „Львів”, МФО 325268; № 3001, № 3501 у Філія ВАТ КБ „Надра”, МФО 325978; р/р № 0001, № 0001 у ВАТ „Банк Універсальний”, МФО 325707 про надходження коштів на рахунки даного платника податків.

За результатами перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Львова складено акт від 20.12.2004 року за № 1037/23-2/23965556, яким зафіксовано наступні порушення податкового законодавства: п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” результаті, що внаслідок завищення податкового кредиту призвело до заниження сум податкових зобов’язань на додану вартість за перевірений період на 3148359,11 грн.; п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, що внаслідок завищення валових витрат призвело до заниження податкових зобов’язань з податку на прибуток за 2-ге півріччя 2003 року на 1682100 грн. та за 9 місяців 2004 року на 2567500 грн. (всього в сумі 4249600,0 грн.).

На підставі зазначеного акту перевірки ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийнято податкові повідомлення-рішення про визначення податкових зобов’язань, а саме: № /0/31958 від 20.12.2004 року, яким ТзОВ „Метис” визначено податкове зобов’язання по податку на додану вартість у сумі 3148359,11 грн. та № /0/31959 від 20.12.2004р., яким визначено податкове зобов’язання по податку на прибуток у сумі 4249600,00 грн.

На підставі пп.19.3.6 п.19.3 ст.19 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-III (в редакції чинній на момент винесення спірних податкових повідомлень), ДПІ у Шевченківському районі м. Львова звернулась в Господарський суд Львівської області з позовом про визнання (узгодження) суми податкового зобов’язання визначеного ТзОВ „Метис” за непрямими методами.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 29.03.2005 року у справі № 5/23-19/5 в задоволенні позову ДПІ у Шевченківському районі м.Львова відмовлено, задоволено зустрічний позов ТзОВ „Метис” –визнано недійсними податкові повідомлення-рішення від 20.12.2004 року № /0/31958 та № /0/31959, припинено провадження в частині позовних вимог ТзОВ „Метис” про визнання недійсним акту ненормативного характеру про нарахування ТзОВ „Метис” заборгованості з податку на додану вартість в сумі 339625 грн. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 року рішення Господарського суду від 29.03.2005 року у справі № 5/23-19/5 - залишено без змін.

Вищим адміністративним судом України за результатами касаційного оскарження вказаних судових рішень ухвалено судове рішення від 02.08.2007 року (справа № 5/23-19/5 к/с 12139/06), яким, як зазначалося вище у цій постанові, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.05.2005 року та рішення Господарського суду Львівської області від 29.03.2005 року у справі № 5/23-19/5 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При ухваленні постанови суд виходив з наступного.

Як вбачається із ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.08.2007 року у справі № 12139/06, судом касаційної інстанції встановлено, що за результатами провадження справи про банкрутство № 6/380-4/192 ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.09.2005 року ТзОВ „Метис” ліквідовано як юридичну особу. 05.10.2005 року Управлінням державної реєстрації Львівської міської ради 05.10.2005 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи ТзОВ „Метис”. Однак, розглядаючи клопотання ліквідатора підприємства-арбітражного керуючого Фаріона С.В., Вищим адміністративним судом України відмовлено у закритті провадження у справі на підставі ст.157 КАС України. Натомість, судова колегія Вищого адміністративного суду України прийшла до висновку „що для вирішення даної справи у повній відповідності до вимог законодавства України, судам слід було виходити з необхідності встановлення факту наявності чи відсутності порушення відповідачем вимог закону при здійсненні господарської діяльності та, як наслідок, чи правомірно позивачем було нараховано суму податкового зобов’язання”. Виходячи із зазначеного, господарський суд приходить до висновку про необхідність розгляду даної справи по суті незалежно від факту ліквідації ТзОВ „Метис” як юридичної особи.

Щодо позовних вимог ТзОВ „Метис” (згідно зустрічної позовної заяви а.с. 269-270, том. 1-й) та заяв про збільшення позовних вимог по зустрічній позовній заяві ( а.с. 264, том 1-й, а.с. 274 –275, том 1-й) про: визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 20.12.2004 року № /0/31958 та № /0/31959, визнання недійсним акту ненормативного характеру ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про нарахування ТОВ “Метис” заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 339625 грн. 00 коп., визнання недійсним рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова № 35 від 07.122.2004р. про застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов”язань, то їх слід залишити без розгляду, виходячи із наступного.

Згідно пп.19.3.6 п.19.3 ст.19 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ (в редакції винній на момент виникнення спору), якщо платник податків відмовляється узгодити податкове зобов'язання нараховане за непрямими методами, визнання (узгодження) суми таких податкових зобов’язань здійснюється в судовому порядку за позовом податкового органу. Таким чином, зазначений Закон надав право щодо звернення до суду з позовами, які стосуються податкових зобов’язань визначених непрямими методами лише податковим органам. Згідно із п.3 ст.156 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, зокрема, якщо у провадженні цього або іншого адміністративного суду є адміністративна справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Як вбачається із позовних вимог і позивача і відповідача, предметом спору у справі є одні і ті ж податкові повідомлення-рішення ДПІ у Шевченківському районі м.Львова від 20.12.2004 року № /0/31958 та № /0/31959. Тому зустрічний позов ТзОВ „Метис” –про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 20.12.2004 року № /0/31958 та № /0/31959; про визнання недійсним акту ненормативного характеру ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про нарахування ТОВ “Метис” заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 339625 грн. 00 коп. та про визнання недійсним рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова № 35 від 07.122.2004р. про застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов”язань, слід залишити без розгляду.

Крім того, слід зазначити, що Кодексом адміністративного судочинства не передбачено право відповідача на подання зустрічного позову, та відповідно відсутні повноваження суду щодо розгляду таких позовних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Також суд зазначає, що відповідач 13.12.2007 року та 22.01.2008 року не забезпечив явку уповноваженого представника в судові засідання, що відповідно до п. 4 ст.156 КАС України є ще однією підставою для залишення його позовних вимог без розгляду.

Щодо позовних вимог ДПІ у Шевченківському районі м. Львова, то суд, застосовуючи законодавство, яке діяло на момент звернення позивача до суду, вважає їх такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до пп.4.3.1 п.4.3. ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” № 2181-III від 21.12.2000 року, якщо контролюючий орган не може самостійно визначити суму податкового зобов'язання платника податків згідно з підпунктом „а” підпункту 4.2.2 статті 4 цього Закону у зв'язку з невстановленням фактичного місцезнаходження підприємства чи його відокремлених підрозділів, місцезнаходження фізичної особи або ухиленням платника податків чи його посадових осіб від надання відомостей, передбачених законодавством, а також якщо неможливо визначити суму податкових зобов'язань у зв'язку з неведенням платником податків податкового обліку або відсутністю визначених законодавством первинних документів, сума податкових зобов'язань платника податків може бути визначена за непрямим методом. Цей метод може застосовуватися також у випадках, коли декларацію було подано, але під час документальної перевірки, що проводиться контролюючим органом, платник податків не підтверджує розрахунки, наведені у декларації, наявними документами обліку у порядку, передбаченому законодавством.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем відправлено відповідачу листи № 28562/23-220 та № 28563/23-220, якими запропоновано представити документи для проведення документальної перевірки. Однак, як випливає із матеріалів справи, документи підприємством до перевірки не були представлені. 09.11.2004 року ревізорами ДПІ у Шевченківському районі м. Львова здійснено вихід на юридичну адресу підприємства та встановлено, що за юридичною адресою ТзОВ „Метис” (м. Львів, проспект В.Чорновола, 63) не знаходиться, про що інспекторами складено акт відсутності підприємства за юридичною адресою. Із наведеного випливає, що позивачем вжито належних заходів для проведення перевірки відповідача та зафіксовано факти, які є підставою для застосування непрямих методів визначення податкових зобов’язань.

Відповідно до п.5 Методики визначення податкових зобов’язань за непрямими методами, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27.05.2002 року за № 697, рішення про застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов’язань приймає керівник органу державної податкової служби. Таке рішення начальником ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийняте від 07.12.2004 року за № 35. Підставою для застосування непрямих методів є не знаходження підприємства за юридичною адресою, не підтвердження розрахунків, що подаються у деклараціях, відсутність ведення податкового обліку та не представлення до перевірки первинних документів. Таким чином, податковим органом дотримано вимог чинного в момент проведення перевірки законодавства щодо застосування непрямих методів визначення податкових зобов’язань відповідачу.

Як вбачається із акту перевірки, при визначенні баз оподаткування та податкових зобов’язань ТзОВ „Метис” податковим органом використано, інформацію про наявність та обіг коштів на розрахункових рахунках відповідача. Зокрема, позивачем на підставі відповідних запитів отримано інформацію з банківських установ, які обслуговували ТзОВ „Метис”, а саме: ЗАТ „АКБ „Львів”, МФО 325268 (р/р № 260045886, № 3001); Філія ВАТ КБ „Надра”, МФО 325978 (р/р № 3501); ВАТ „Банк Універсальний”, МФО 325707 (р/р № 0001, № 0001). Із вказаної інформації податковим органом встановлено, що за перевірені податкові періоди відповідачем на розрахункові рахунки отримано кошти: за 3-4 квартали 2003р. –903335,85 грн., за 9 місяців 2004р. – 34600697,5 грн., які поступили рахунки ТзОВ “Метис”, які відкрито у ЗАТ АКБ “Львів”; на поточні рахунки ТзОВ “Метис”, які відкрито в Філії ВАТ КБ “Надра” за цей же період, надійшли грошові кошти в сумах 5822079,82 грн. та 3460697,5 грн. відповідно, та за цей же період на рахунки ТзОВ “Метис”, які відкрито у ВАТ “Банк “Універсальний” поступили кошти –18080,15 грн. та 380593,36 грн. відповідно. Таким чином, валові доходи ТзОВ “Метис” за 3-4 квартали 2003р. та 9 місяців 2004р., в сукупності складають 1825224 грн. 40 коп., що підтверджується актом перевірки ( а.с. 33-34, том 1-й), особовими рахунками ТзОВ “Метис”, наданими відповідними банками ( а.с. 65-77, 79- 246, 248, том.1-й).

Як вбачається із акту перевірки, виходячи із вказаної суми, податковим органом встановлено базу оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість.

Відповідно до п.3.1 ст.3 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств”, об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону; суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 даного Закону, валовий доход –це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг). Згідно ж п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем ні до перевірки, ні до матеріалів судової справи не подано жодних первинних документів, які б підтверджували право відповідача на валові витрати. Тому, враховуючи викладене вище, позивачем зроблено правомірний висновок про порушення позивачем податкового обліку у вигляді завищення валових витрат, що призвело до заниження об’єкту оподаткування та податкових зобов’язань з податку на прибуток.

Відповідно до п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про податок на додану вартість”, об'єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України, в тому числі операції з оплати вартості послуг за договорами оперативної оренди (лізингу) та операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення кредиторської заборгованості заставодавця.

Згідно з п.1.7 ст.1 Закону, податковий кредит –це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом. Відповідно до п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону, податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

В свою чергу, п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону вказує, що не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем ні до перевірки, ні до матеріалів судової справи не подано податковий накладних чи інших первинних документів, які б підтверджували право відповідача на податковий кредит. Тому, враховуючи викладене вище, позивачем зроблено правомірний висновок про порушення позивачем податкового обліку у вигляді завищення податкового кредиту, що призвело до заниження об’єкту оподаткування та податкових зобов’язань з податку на додану вартість.

Суд заслухав пояснення представників позивача, оглянув та дослідив докази у справі, оцінив їх в сукупності, розглянувши справу по суті з урахуванням вимог Ухвали ВАС України від 02.08.2007 року у справі № 5/23-19/5 к/ с 12139/06 ( а.с. 62-67, том-2) прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ДПІ у Шевченківському районі міста Львова є документально та нормативно обгрунтованими, відповідачем не спростованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ТзОВ “Метис” та вимоги, викладені у заявах про збільшення позовних вимог до зустрічного позову (а.с. 269-270, а.с. 264, а.с. 274-275, том 1-й) про: визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 20.12.2004 року № /0/31958 та № /0/31959, визнання недійсним акту ненормативного характеру ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про нарахування ТОВ “Метис” заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 339625 грн. 00 коп., визнання недійсним рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова № 35 від 07.122.2004р. про застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов”язань - залишити без розгляду, з підстав зазначених вище у цій постанові.

Як вбачається із ухвали Вищого адміністративного суду України від 02.08.2007 року у справі № 5/23-19/5 к/с 12139/06, судом касаційної інстанції встановлено, що за результатами провадження справи про банкрутство № 6/380 - 4/192 ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.09.2005 року ТзОВ „Метис” ліквідовано як юридичну особу. 05.10.2005 року Управлінням державної реєстрації Львівської міської ради проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи ТзОВ „Метис” та ТзОВ “Метис” вилучено з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою Головного управління статистики у Львівській області від 04.11.05р. № 2345/20 ( а.с. 249 том – 1-й, а.с. 48, 49, 50 том. 2-й).

Частиною 1 статті 91 Господарського кодексу України передбачено, що припинення діяльності господарського товариства відбувається шляхом його ліквідації або реорганізації, відповідно до статті 59 цього Кодексу, а частиною 5 цієї статті зазначено, що ліквідація господарського товариства вважається завершеною, а товариство таким, що припинило свою діяльність, з дня внесення запису про його ліквідацію до державного реєстру.

Частиною 2 статті 104 ЦК України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Пунктом 5 статті 111 ЦК України передбачено, що юридична особа є ліквідованою з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

В нашому випадку має місце ліквідація підприємства ТзОВ “Метис” за рішенням суду (ухвала господарського суду Львівської області від 06.09.2005 року у справі № 6/380 - 4/192). Зазначена ухвала господарського суду не оскаржена, не скасована, набрала законної сили і відповідно до статті 124 Конституції України є обов”язковою до виконання на всій території України.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із матеріалів даної справи, припинення юридичної особи ТзОВ “Метис” відбулося шляхом внесення запису про його ліквідацію до державного реєстру та внесенням до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України запису про її припинення, що відповідає вимогам як ГК України ( ст. 91), так і ЦК України ( статті 104 та 111) та підтверджується матеріалами справи. Суд, в цій частині, виходив з того, що з аналізу вищенаведених норм ГК України та ЦК України вбачається, що ліквідація –це така форма припинення юридичної особи, при якій вона перестає існувати зі всіма правами і обов”язками, що їй належать. При ліквідації права і обов”язки не переходять до іншої особи.

Отже, ТзОВ “Метис” є ліквідованим та припинило свою діяльність з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення, з 05.10.2005р. З зазначеного випливає, що внесення такого запису до Єдиного державного реєстру відбулося до постановлення судом цього рішення у справі.

Пунктом 5 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі –суд закриває провадження у справі.

В частині вимог позивача про покладення судових витрат на відповідача, то у відповідності до частини 2 статті 94 КАС України, так як позивач звільнений від сплати державного мита за своїми позовами відповідно до статті 4 Декрету КМ України “Про державне мито” і не поніс витрат зі сплати останнього, судові витрати з відповідача не стягувати.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 49, 51, 56 –59, 69, 70, 71, 72, 76, 79, 87-97, 122- 124, 126, 127-128, 130, 133, 134, 135, 138, 139, 140, 143, 150, 151, 152, 153 –154, 155, 157, 158 - 163, 167 КАС України, п. 6, 7 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.          Узгодити в порядку пп.19.3.6. п. 19.3. статті 19 Закону України “Про погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. № 2181-111 /з наступними змінами і доповненнями/ податкові зобов”язання на загальну суму 7397959 грн. 11 коп., згідно податкових повідомлень-рішень № /0/31958, № /0/31959 від 20.12.2004 року.

2. Закрити провадження у справі у зв”язку з ліквідацією підприємства, установи, організації: Товариства з обмеженою відповідальністю “Метис”, яке було стороною у даній справі.

3. Зустрічні позовні вимоги ТзОВ “Метис” про: визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 20.12.2004 року № /0/31958 та № /0/31959 від 20.12.2004 року; визнання недійсним акту ненормативного характеру ДПІ у Шевченківському районі м. Львова про нарахування ТОВ “Метис” заборгованості з податку на додану вартість у розмірі 339625 грн. 00 коп.; визнання недійсним рішення ДПІ у Шевченківському районі м. Львова № 35 від 07.122.2004р. про застосування непрямих методів визначення сум податкових зобов”язань - залишити без розгляду.

Суддя Данко Л.С.

22.01.2008р. прийнято, складено і підписано в нарадій кімнаті вступну і резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано, з урахуванням того, що 27.01.2008р. вихідний день –неділя - 28.01.2008р.

Постанова може бути оскарженою в порядку та строки визначені статтею 186 КАС України. Постанова набирає законної сили у відповідності до статті 254 КАС України.

Суддя                                                                                                     Данко Л.С.