ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД _________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"11" вересня 2008 р.

Справа № 10/257/08

Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Л.В. Поліщук

суддів Л.І. Бандури, В.Б. Туренко.

Згідно розпорядження Голови
Одеського апеляційного господарського суду №121 від 09.09.2008р. проведено
заміну у складі колегії: замінено суддю                  Л.І. Бойко на суддю В.Б.
Туренко.

При секретарі судового засідання: О.О.
Соломахіній,

за участю представників сторін:

від позивачів
-ОСОБА_3, ОСОБА_4;

від відповідача
-не з'явився, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений
належним чином;

від 3-ї особи -С.О.
Апісарев;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ПП „Фірма - „Емія”

на рішення
господарського суду Миколаївської області від 18.07.2008р.

у справі № 10/257/08

за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

та фізичної
особи -підприємця ОСОБА_2

до ПП
„Фірма - „Емія”

третя особа
на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПП
„Герань”

про визнання
недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

встановив:

Підприємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до господарського суду Миколаївської області з позовом та уточненням
до нього про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від
07.02.2008р. загальною площею 1833кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного між
ПП „Фірма - „Емія” та ПП „Герань”. Позов мотивовано тим, що відповідно
до рішень господарського суду Миколаївської області по справам №1171107;
№111108; №111208 відповідач ПП „Фірма - „Емія” повинно сплатити значні суми
боргу на користь позивачів, однак внаслідок укладення договору купівлі-продажу
свого майна з третьою особою відповідач унеможливив виконання рішень суду
шляхом звернення стягнення на земельну ділянку.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 18.07.2008р. (суддя Горобченко Д.М.) позов задоволено
з посиланням на те, що згідно представлених позивачем доказів, директор та
власник ПП „Фірма - „Емія” ОСОБА_6 є одночасно і директором ПП „Герань”, що
ставить під сумнів реальність укладеної угоди для сторін. Отже, укладення
договору з третьою особою не створювало для сторін правових наслідків, а дало
можливість відповідачу ухилитися від виконання своїх боргових зобов'язань за
судовими рішеннями.

ПП „Фірма - „Емія”, не погоджуючись
з вказаним рішенням, звернулося із апеляційною скаргою, в якій просить рішення
скасувати, в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржник зазначає,
що позивачами не доведено, які саме норми закону були порушені відповідачем і
третьою особою при укладенні оспорюваного договору, крім того позивачі не
належать до кола осіб, які мають право згідно до чинного законодавства
оскаржувати договір купівлі-продажу земельної ділянки та не є стороною оспорюваної
угоди. Доказів в підтвердження порушення відповідачем і третьою особою прав
позивачів на користування земельною ділянкою, яка належить третій особі на
праві власності також не надано.

ПП „Фірма - „Емія”, яка повідомлена
про дату, час і місце судового засідання належним чином, не скористалося своїм
процесуальним правом прийняти участь в судовому засіданні при розгляді
апеляційної скарги та надати пояснення.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

За умовами договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 07.02.2008р. приватне підприємство „Фірма - „Емія” в
особі директора Мамедова Алекпера Лятиф-огли продало приватному підприємству
„Герань” в особі ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1833кв.м., яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування торговельного комплексу. Загальна сума
договору складає 253101грн. з урахуванням ПДВ. Оплата покупцем вартості
земельної ділянки на момент нотаріального посвідчення договору вже була
здійснена шляхом перерахування покупцем обумовленої суми на рахунок продавця,
що підтверджується прибутковим касовим ордером №66 від 07.02.2008р. (п.2.3.
договору).

Згідно із частинами 1, 5 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, одночасно
правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

В разі недодержання в момент
вчинення правочину вищевказаних вимог, правочин може бути визнаний недійсним
відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує
його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути
визнаний недійсним.

Звертаючись з позовом підприємці
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зазначили, що відповідач уклавши договір купівлі - продажу
земельної ділянки з ПП „Герань”', мав на меті ухилитися від виконання своїх
боргових зобов'язань перед ними, а не реальне виконання договору, оскільки
відповідно до рішень господарського суду у справах №№ 11/711/07, 11/11/08 і
11/12/08 відповідач повинен сплатити на користь позивачів відповідно 16000 дол.
США, 107435грн. і 103900дол. США. Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 15.01.2008р. у справі № 11/711/07 рішення місцевого
господарського суду було залишено без змін, інші рішення не оскаржувались.

07.02.2008р. підприємець ОСОБА_2
звернувся із заявою до виконавчої служби про прийняття наказу господарського
суду Миколаївської області від 31.01.2008р. по справі № 11/711/07 до виконання
і 08.02.2008р. була прийнята Постанова про відкриття виконавчого провадження.

Між тим, 07.02.2008р., тобто в день
звернення до виконавчої служби про стягнення з ПП „Фірма - „Емія” коштів,
останнє продало земельну ділянку, однак докази про надходження коштів від цієї
операції на рахунок ПП „Фірма - „Емія” останнім не надано. Листом від
03.06.2008р. Ленінський відділ ДВС повідомив позивачів про відсутність у
відповідача ПП „Фірма - „Емія” нерухомого майна і залишок коштів на рахунку
боржника в сумі 597,31грн.

Із витягів з Єдиного державного
реєстру вбачається, що станом на 28.08.2008р. засновником і директором з
25.05.2007р. приватного підприємства „Фірма - „Емія” ідентифікаційний код
20919981, є громадянин ОСОБА_6, причому його розмір внеску до статутного фонду
складає 0,00грн. Також згідно витягу із Єдиного державного  реєстру встановлено, що станом на
28.08.2008р. засновником приватного підприємства „Герань”, ідентифікаційний код
31096405, є громадянин ОСОБА_5 з розміром внеску до статутного фонду 5000грн.,
а директором - ОСОБА_6.

Посилання представника 3-ої особи
ПП „Герань” стосовно того, що
гр. ОСОБА_6 став директором лише з червня 2008р., апеляційна інстанція
відхиляє, так як в матеріалах справи є копія договору оренди частини нежитлової
споруди від 27.03.2008р., з якого вбачається, що ПП „Герань” в особі директора
ОСОБА_6 укладає договір з приватним підприємцем на оренду приміщення, яке
розташовано у торговельному комплексі за адресою: АДРЕСА_1, тобто на тій саме
земельній ділянці, що була об'єктом продажу за спірним договором.

Таким чином, судова колегія
зазначає, що договір купівлі - продажу від 07.02.2008р., укладений між ПП
„Фірма - „Емія”, засновником і директором якого був ОСОБА_6, і ПП „Герань”,
директором якого також є ОСОБА_6, при наявності судових рішень про стягнення з
ПП „Фірма - „Емія” значних сум грошових коштів, фактично був спрямований на
ухилення від майнової відповідальності, а не на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені договором.

Про вищевказане також свідчить те,
що ПП „Фірма - „Емія” і
ПП „Герань” в договорі купівлі-продажу зазначили, що оплата за земельну
ділянку в сумі 253101грн. здійснена за прибутковим касовим ордером                     від 07.02.2008р. №66,
тобто кошти на банківський рахунок ПП „Фірма - „Емія” не надходили, розрахунок
між юридичними особами був здійснений в готівковій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1087 ЦК
України розрахунки між юридичними особами провадяться в безготівковій формі.
Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не
встановлено законом. Постановою Правління НБУ від 09.02.2005р. № 32,
зареєстрованою в Мінюсті України від 18.04.2005р. за № 410/10690, встановлено
граничну суму готівкового розрахунку одного підприємства (підприємця) з іншим
підприємством (підприємцем) протягом одного дня за одним або кількома
платіжними документами у розмірі 10000грн. Отже, ПП „Фірма - „Емія” і                 ПП „Герань” при укладенні
договору купівлі-продажу передбачили форму розрахунку, яка суперечить
вищевказаним положенням чинного законодавства.

За таких обставин апеляційна
інстанція погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний
договір укладений з порушенням діючого законодавства, а тому його слід визнати
на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України недійсним.

Враховуючи викладене, рішення суду
слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

постановила:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 18.07.2008р. у справі № 10/257/08 залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня
набрання постанови законної сили.

Головуючий суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
Л.І. Бандура

Суддя
В.Б. Туренко