ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№ 18/217

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Козир Т.П. –головуючого, Мележик Н. І., Подоляк О.А., за участю представників: позивача –Гомона О. О. дов. № 220/9921ц від 27.12.2007 року, прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону України Стояновського Є. О., відповідача –Пахаря О. Е. дов. № 153 від 27.07.2007 року, 3-ї особи –Бомбандьорової О. Ю., Красножон Ю. С. дов. від 21. 03.2008 року,

розглянувши касаційну скаргу ТОВ "Рось-1" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 листопада 2007 року у справі господарського суду м. Києва за позовом заступника військового прокурора центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до акціонерного банку "Київська Русь", 3- особа –ТОВ "Рось-1" про стягнення боргу,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 року заступник військового прокурора Центрального регіону України звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Міноборони України до АБ "Київська Русь", 3-я особа –ТОВ"Рось-1", про стягнення боргу за банківською гарантією.

У позовній заяві зазначив, що відповідач дав гарантію за виконання третьою особою зобов’язань з поставки паливно-мастильних матеріалів.

ТОВ "Рось-1" свої зобов’язання за договором не виконало, а банк письмово відмовився сплатити гарантію в сумі 273445 гривень 18 коп.

Рішенням господарського суду м. Києва від 3 липня 2007 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 листопада 2007 року рішення господарського суду залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення і прийняти нове рішення, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій ст.ст. 22, 26, 27, 75, 77 ГПК України та неправильне застосування ст.ст. 563 ч.2, 565 ч.1, 568 ч.1 п.3, 692 ЦК України та ст. 193 ч.6 ГК України.

Вважає позов необгрунтованим.

Зазначає, що на момент вирішення спору не настали умови, за яких банк сплачує гарантію, зокрема, не мав місце факт передоплати паливно- мастильних матеріалів, а тому не надані і не можуть бути надані відповідні документи про оплату, передбачені банківською гарантією.

Наголошує на тому, що позивач заборгував йому за паливно-мастильні матеріали 157941 гривню 14 коп., у зв’язку з чим і були тимчасово зупинені поставки наступних партій ПММ.

Крім того, наполягає на тому, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи у господарському суді, а строк пред’явлення вимоги про оплату банківської гарантії протерміновано.

Вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, обговоривши доводи касаційної скарги та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 19 вересня 2006 року між позивачем та третьою особою укладено договір № 251/4/1/06/19, за п.п.1.1 якого ТОВ "Рось-1" зобов’язалося поставити для потреб Міноборони України паливно-мастильні матеріали на суму 1823034 гривні 54 коп. в строк до 30 грудня 2006 року, а Міноборони України –розрахуватися за них.

Відповідно до п.4.4 Договору розрахунок за фактично поставлену продукцію здійснюється протягом 10 банківських днів з дати надання Постачальником до Департаменту постачання матеріальних ресурсів Міноборони України належним чином оформлених документів, передбачених договором ( за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства за даним кодом видатків).

ТОВ "Рось-1" виконало свої зобов’язання за цим договором частково, поставивши продукцію на суму 800986 гривень 22 коп.

Відповідач 19 вересня 2006 року видав гарантію оплати № 22984-20/6-4д на суму 273445 гривень 18 коп., яку зобов’язався сплатити у випадку невиконання ТОВ "Рось-1" своїх зобов’язань з поставки ПММ.

Позивач 3 січня 2007 року, в строк, визначений банківською гарантією, звернувся до відповідача з такою вимогою, але одержав письмову відмову банку.

Згідно ст. 560 ЦК України за гарантією банк… гарантує перед кредитором виконання боржником свого обов’язку.

Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов’язань боржником.

Відповідно до ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії…

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що банк повинен сплатити банківську гарантію, оскільки принципал не виконав свої зобов’язання з поставки ПММ позивачу.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, в порушення, ст.ст. 38, 43, 65, 84 і 105 ГПК України, суди попередніх інстанцій неповно встановили істотні для справи обставини.

Так, суд не перевірив доводи відповідача щодо відсутності умов настання відповідальності за банківською гарантією і не з’ясував, які умови оплати банківської гарантії визначені змістом гарантійного листа № 22984-20/6-4д від 19 вересня 2006 року, зокрема, чи містяться в ньому умови щодо передачі банку оригіналів документів, що підтверджують оплату Бенефіціаром вартості товару, зазначеної в рахунку-фактурі згідно умов договору та не отриманого від принципала; та оригіналу підписаного сторонами акту про порушення принципалом умов договору, або передбаченого чинним законодавством України виконавчого документа, згідно з яким стягнення з принципала підлягає примусовому виконанню.

Також суд не з’ясував, чи передавав Міноборони України вказані документи відповідачу, вимагаючи оплати банківської гарантії.

Враховуючи, що вказані обставини мають суттєве значення для юридично правильного вирішення спору, судові рішення визнати законними не можна, тому вони підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду господарському суду необхідно врахувати наведене, більш ретельно перевірити доводи відповідача і 3-ї особи, встановити дійсні обставини справи і прийняти рішення відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117 –11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 12 листопада 2007 року і рішення господарського суду м. Києва від 3 липня 2007 року.

Справу передати до господарського суду м. Києва на новий розгляд в іншому складі суду.

Головуючий                                          Т. Козир

Судді Н. Мележик

О. Подоляк