ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від "20" листопада 2008 р. по справі № 7/132-77

від 20.11.2008р. СПРАВА №7/132-77

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Спільна українсько-італійська фірма з іноземними інвестиціями „Арсіл”, с. Жорнава Великоберезнянського району Закарпатської області

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю „ДОФ АРБО”, м. Камінь-Каширський

про стягнення 172621 грн.

Суддя           Шум М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Олашин В.А. –представник (дов. від 08.07.2008р.)

від відповідача: Мачульська О. Г. –представник (дов. від 05.09.2008р.), Тихомирова І.Б. –головний бухгалтер (дов. від 05.09.2008р.)

В судовому засіданні 11.11.2008р. у зв’язку з необхідністю подання сторонами додаткових доказів та документів було оголошено перерву до 11 год. 45 хв. 20 листопада 2008 року.

СУТЬ СПОРУ: товариство з обмеженою відповідальністю „Спільна українсько-італійська фірма з іноземними інвестиціями „Арсіл” звернулось до господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю „ДОФ АРБО” вартості безпідставно набутого останнім майна вартістю 112621 грн., 60000 грн. доходів, які відповідач отримав чи міг отримати впродовж 2006-2007 років та 2008 року від безпідставно набутого майна.

Ухвалою господарського суду від 30.07.2008р. за вказаним позовом було порушено провадження у справі. Ухвалами суду від 08.09.2008р. та від 23.10.2008р. розгляд справи відкладався. У відповідності до ухвали голови господарського суду від 09.08.2008р. строк вирішення спору продовжувався.

В обґрунтування пред’явленого до відповідача позову позивач посилається на те, що особа, яка набула майно без достатньої правової підстави зобов’язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналась або могла дізнатись про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Згідно відображених позивачем в позовній заяві та підтриманих представником останнього в судових засіданнях даних товариство з обмеженою відповідальністю спільна українсько-італійська фірма з іноземними інвестиціями „Арсіл” було засноване у вересні 2004 року, засновниками товариства з української сторони виступило ТзОВ „ДОФ АРБО”. У період 2004-2006 років ТзОВ „Арсіл” здійснювало виробничо-господарську діяльність за місцем реєстрації –Волинська область, м. Камінь-Каширський, вул. Воля, 240. За цією ж адресою з 2002 року зареєстроване та здійснювало свою діяльність ТзОВ „ДОФ АРБО”.

Рішенням Загальних зборів учасників ТзОВ „Арсіл” (протоколи №№4, 5 від 25.09.2006р. та від 24.10.2006р.) ТзОВ „ДОФ АРБО” було виведено із складу учасників товариства та змінено юридичну адресу останнього на с. Жорнава, 130, Великоберезнянського району Закарпатської області.

Згідно угоди №67 від 29.09.2006р. аудиторською фірмою „Серко” було проведено аудиторську перевірку стану ведення бухгалтерського і податкового обліку ТзОВ „Арсіл” за період з 09.09.2004р. по 30.06.2006р. У відповідності до аудиторського звіту у складі основних засобів ТзОВ „Арсіл” обліковувались дві бетоновані площадки №№1, 2 первісною вартістю 10400 грн. та 14000 грн. У первісну вартість площадки №1 включено вартість придбаного ТзОВ „Арсіл” 15.09.2004р. у підприємця Денисюк В.В. цементу в кількості 25 тонн вартістю 10000 грн. та 400 грн., нарахованих згідно договору підряду від 30.09.2004р. громадянину Кисляку В.І. за облаштування бетонованої площадки.

Первісна вартість площадки №2 включає в себе вартість придбаного товариством 26.04.2005р. у підприємця Денисюка В.В. цементу в кількості 25 тонн на суму 10000 грн. та вартість 210 мішків цементу, придбаного товариством 17.05.2005р. у ПП „Арт-Буд” за ціною 4000 грн.

У 2005 році ТзОВ „Арсіл” придбало у підприємця Дерчун Л.П. 91,3 куб.м. піноблоків стінових вартістю 28903 грн. та в подальшому використало їх для будівництва приміщення №1 для обладнання по сушці та термічній обробці деревини на бетонованій площадці №2. Згідно акту №2 від 30.08.2005р. вказане приміщення було введено в експлуатацію та зареєстроване на балансі ТзОВ „Арсіл” вартістю 42903 грн.

На підставі договору оренди обладнання від 01.01.2006р. ТзОВ „Арсіл” передало ТзОВ „ДОФ АРБО” в оренду верстат 113-115 вартістю 6015 грн., котрий не було повернено позивачу відповідачем після закінчення терміну дії договору.

Вказане майно, котре виступає власністю товариства-позивача, було збудоване і знаходиться на виробничих площадках ТзОВ „ДОФ АРБО” за адресою: м. Камінь-Каширський, вул. Воля, 240, на даний час використовується відповідачем без достатньої правової підстави. Загальна вартість безпідставно набутого відповідачем майна становила 59318 грн. (на момент його набуття –2004-2005 роки), а на час подання позову до суду згідно розрахунків позивача склала 112621 грн.

До ціни позову товариства „Арсіл” останнім було включено 60000 грн. доходів, які відповідач отримав чи міг отримати впродовж 2006-2007 років та 2008 року від безпідставно набутого майна. Зазначена суми обраховувалась позивачем виходячи із розміру запропонованої відповідачу щомісячної орендної плати (5000 грн.) за оренду майна впродовж останніх 12 місяців.

Серед документальних доказів (договори, накладні і т.п.) позивачем в обґрунтування частини позовних вимог здійснюється посилання на рішення судів різних інстанцій щодо стягнення на користь товариства з інших суб’єктів господарювання вартості товарно-матеріальних цінностей.

20.10.2008р. позивачем до господарського суду було надіслано заяву про зміну підстав частини позовних вимог та збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить стягнути з відповідача суму в розмірі 221766,50 грн.

Крім того, позивачем подано суду додаткові обґрунтування та докази на підтвердження права власності на спірне майно (бетоновані площадки №1, №2, приміщення №1 для обладнання по сушці і термічній обробці деревини).

В судовому засіданні представником позивача пред’явлені до відповідача позовні вимоги було підтримано в збільшеному (уточненому) розмірі та заявлено клопотання про задоволення позову в цій частині в повному об’ємі.

Представник відповідача в судовому засіданні, та у поясненні до заперечення зазначає, що при визначенні вартості однієї тонни цементу позивач керувався довідкою торгівельно-будівельної організації. Проте, ціни на ринку є вільними і розмір ціни може значно відрізнятись, при визначенні ціни на певний момент слід керуватись довідкою державного органу (управління статистики).

Крім того, як зазначається відповідачем, у ТзОВ „Спільна українсько-італійська фірма з іноземними інвестиціями „Арсіл” були відсутні підстави для користування земельною ділянкою у відповідності до ст. 376 ЦК України. У вартість приміщення №1 позивачем включено вартість 35,5 тонн цементу та вартість піноблоків стінових. Щодо вартості будівельних робіт по монтажу дані позивачем не включені., оскільки дане приміщення не будувалось, а піноблоки були повернуті продавцю, станок після припинення договору оренди обладнання не було повернуто у вересні 2006 року, але до моменту розгляду справі у суді і на даний час позивач не витребовував зазначено майно. З наведених вище підстав відповідач пред’явлений до товариства позов заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог останнього.

Дослідивши матеріали справи, додатково представлені суду документи та матеріали, заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, господарський суд прийшов до висновку про безпідставність пред’явленого позову та необхідність відмови позивачу у задоволенні останнього.

Викладена позиція суду пов’язана з наступними підставами та обставинами:

У відповідності до положень статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку позивачем не підтверджено жодним відповідним документальним доказом підставності та обґрунтованості своїх позовних вимог.

Так, згідно позиції позивача підтвердженням права власності на вказане в позовній заяві нерухоме майно виступає посилання ТзОВ „Арсіл” на платіжні документи про оплату будівельних матеріалів –цементу та піноблоків, а також договір підряду від 30.09.2004р. На думку суду, зазначені документи виступають належними доказами в підтвердження придбання товариством зазначених будівельних матеріалів, а не доказами в підтвердження права власності на об’єкти нерухомості, на будівництво котрих використовувались останні.

Разом з тим, позивачем не доведено той факт, що саме в тій кількості, в котрій були придбані матеріали, останні використовувались на будівництво об’єктів нерухомості –бетонованих площадок та приміщення для обладнання сушки деревини.

Крім того формування площадок, як і інші витрати, які були понесені ТзОВ „Арсіл” при передачі в оренду обладнання, повинні були зараховуватись до статей витрат. Так, позивач, визнаючи факт формування бетонованих площадок за №№1, 2, підтверджує, що ТзОВ „ДОФ АРБО” було виконано умови договору оренди обладнання від 17.09.2008р., у зв’язку з чим понесені певні витрати.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, майнові права та майнові обов’язки суб’єктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

В даному випадку, як це вбачається з матеріалів справи, в оренду за договором оренди обладнання від 17.09.2004р. та актом приймання-передачі від 01.12.2004р. було передано лише обладнання, площадки бетоновані в оренду не передавались та предметом договору оренди не виступали.

У відповідності до статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов’язується негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з врахуванням нормального зносу.

Виходячи з матеріалів справи відносини по оренді майна між сторонами тривали з грудня 2004 року по вересень місяць 2006 року. Відповідно за вказаний період вартість обладнання та бетонованих площадок, на котрих було змонтоване орендоване обладнання, амортизувалася, бетоновані площадки, вартість котрих просить стягнути позивач з відповідача, внаслідок використання протягом 2004-2006 років після проведення демонтажу обладнання, яке проводилось представниками товариства-позивача, при поверненні обладнання орендодавцю не відповідали технічним вимогам.

Так, у відповідності до роз’яснення проектного підприємства „Луцьккомундорпроект” спірна площадка покрита цементним розчином товщиною 1,2 см., виконана без улаштування основи (пісок, щебінь і т.д.) не може сприймати динамічне навантаження від обладнання, яке працює та має масу 3 і більше тон адже це може призвести до руйнації її покриття. Площадка під обладнання, яка побудована під відкритим небом без проведення інженерно-геологічних вишукувань та інженерних розрахунків по сприйняттю статистичних та динамічних навантажень масою більше ніж 200 т., а також в процесі роботи технологічного транспорту, внаслідок перепаду температур (літній, зимовий період) може втратити міцність і передчасно зруйнуватись без обмежень в часі.

Статтею 182 Цивільного кодексу України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов’язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Як було встановлено судом, позивачем не надано суду жодних документальних доказів в підтвердження факту здійснення будівельно-монтажних робіт по зведенню спірних об’єктів нерухомого майна, прийняття об’єктів нерухомості в експлуатацію у встановленому законодавством України порядку, а також факту реєстрації за товариством з обмеженою відповідальністю „Арсіл” відповідними компетентними державними органами права власності на об’єкти нерухомого майна –новостворені приміщення і т.п.

Висновок про те, що спірне майно належить позивачу останнім не підтверджується жодним з документів, окрім як аудиторським звітом. Однак, визначення у аудиторському звіті того, що у складі основних засобів ТзОВ „Арсіл” обліковуються дві бетоновані площадки та приміщення №1 не є доказом права власності позивача на це майно, оскільки аудиторською фірмою проводилась перевірка стану ведення бухгалтерського та податкового обліку.

Земельна ділянка, яка була використана ТзОВ „Арсіл” для будівництва бетонованих площадок, надавалась в оренду ТзОВ „ДОФ АРБО”, що підтверджується наданими позивачем в процесі розгляду справи по суті документами, а саме рішенням Камінь-Каширської міської ради від 03.03.2005р. №28/53 та договором оренди землі від 28.03.2005р.

Як вбачається з матеріалів справи та з пояснень представників сторін між ТзОВ „ДОФ АРБО” та ТзОВ „Арсіл” договір суборенди земельної ділянки не укладався.

Відповідно до ст. 8 Закону України „Про оренду землі” орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. За згодою сторін договір суборенди земельної ділянки посвідчується нотаріально.

У зв’язку з викладеними підставами господарський суд вважає, що у ТзОВ „Арсіл” були відсутні будь-які підстави для користування земельною ділянкою.

Твердження позивача щодо рішення суду першої та апеляційної інстанцій щодо стягнення з підприємця Дерчун Л.П. на користь товариства вартості повернутих по накладній від 03.07.2006р. №7 стінових піноблоків судом до уваги не беруться, зокрема, з тих підстав, що у вказаних процесуальних документах не йдеться про встановлення судами факту повернення тих піноблоків, з котрих, як вважає позивач, останнім було зведено об’єкт нерухомості –приміщення для обладнання по термічній обробці та сушці деревини.

Разом з тим, кількість та вартість придбаних у підприємця Дерчун Л.П. піноблоків стінових, з котрих було збудовано приміщення для обладнання по сушці деревини, а також кількість і вартість повернутих тому ж підприємцю піноблоків повністю співпадають, а в аудиторському звіті фірми „Серко” від 12.10.2006р. та у відповіді тієї ж фірми від 12.02.2007р. за №4 зазначається те, що вартість піноблоків стінових до вартості основних засобів не включено, так як вони були повернуті продавцю і бухгалтерською довідкою від 03.07.2006р. на вартість піноблоків в сумі 28903 грн. зменшено вартість основних засобів та суму нарахованої амортизації. Станом на 31.07.2008р. заборгованість підприємця Дерчун Л.П. за повернуті їй піноблоки по даних бухгалтерського обліку склав 7800 грн.

Що стосується позовної вимоги позивача щодо повернення вартості станка 113-115, господарським судом встановлено, що даний станок було придбано ТзОВ «Арсіл»в 2004 р. після укладення договору оренди обладнання від 17.09.2004 року.

За договором оренди обладнання від 28.03.2005 року станок 113-115 в оренду не передавався.

Згідно договору оренди обладнання від 01.01.2006 року в переліку обладнання, що передається в оренду ТзОВ «ДОФ АРБО»п.1.1. визначено, що станок 113-115 не був у використанні.

Відповідач не заперечує факту знаходження даного станка на його території і не перешкоджає позивачу щодо вивезення спірного станка. А тому вимоги позивача в цій частині є необгрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя                                                     М.С. Шум

дата виготовлення

повного тексту рішення

25.11.2008р.