ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

09 квітня 2008 р.

№ 26/546

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"Альфа-2002"

на            рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2005р.

у справі №26/546

за позовом Відкритого акціонерного товариства Української страхової компанії

"Гарант-Авто" в особі ЦДС УСК "Гарант-Авто"

до                       Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-2002"

про           стягнення 5 792,88 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-2002" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2005р. у справі №26/546, водночас заявивши клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку для її подання.

Колегія суддів вважає, що клопотання про відновлення процесуального строку для подання касаційної скарги не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом одного місяця з дня набрання судовим актом законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції від 03.11.2005р., з огляду на приписи ст.85 ГПК України, набрало законної сили 21.11.2005р., оскільки оформлене відповідно до ст.84 ГПК України та підписано суддею 11.11.2005р. Отже останній день строку, встановленого для оскарження його в касаційному порядку, - 21.12.2005р. (середа).

Дана касаційна скарга подана ТОВ "Альфа-2002" з порушенням встановленого ст.110 ГПК України строку, про що свідчить штемпель канцелярії господарського суду міста Києва на касаційній скарзі, а саме: вх.№06-29.3/56 від 10.01.2008р.

Відповідно до ст.53 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Звертаючись з клопотанням про відновлення пропущеного строку, скаржник вказує на те, що строк ним пропущений з поважних причин, оскільки про існування оскаржуваного рішення йому стало відомо лише у кінці 2007 року при здійсненні виконавчих дій Відділом ДВС Солом'янського району міста Києва.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ч.2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, скаржником не надано доказів, які б підтверджували наведені ним обставини щодо проведення виконавчих дій з примусового виконання оскаржуваного рішення саме у квітні 2007р.

У матеріалах справи міститься заява ДВС у Солом'янському районі міста Києва №281/2 від 23.10.2006р. (а.с.36) про видачу дубліката виконавчого документа, в якій зазначено, що 22.02.2006р. виконавче провадження з примусового виконання наказу суду №26/546 від 28.11.2005р. завершене, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.41), представник скаржника (відповідача) ознайомився з матеріалами справи та зробив відповідні копії 30.11.2007р. Проте, подав касаційну скаргу лише 10.01.2008р.

З огляду на наведене відсутні підстави вважати, що процесуальний строк для подання касаційної скарги, встановлений ст.110 ГПК України, пропущений скаржником з поважних причин.

Оскільки відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується виходячи із поважності причин пропуску строку, яких у даному випадку не вбачається, то колегія суддів не знаходить підстав для відновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги.

Відхилення клопотання про відновлення строку для подання касаційної скарги є підставою для її повернення.

Окрім того, основні вимоги, що пред’являються до форми і змісту касаційної скарги, викладені у статті 111 ГПК України. Так, зокрема, відповідно до ч.4 ст.111 ГПК України до касаційної скарги мають бути додані докази сплати державного мита.

Згідно п. 4 частини 1 статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і розмірі.

В силу ст.46 ГПК України, державне мито сплачується в доход держаного бюджету у порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Розмір державного мита визначений Декретом Кабінету Міністрів України “Про державне мито", а порядок сплати –Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, яка затверджена наказом Головної державної податкової інспекції України від 22 квітня 1993р. №15.

Так, відповідно до підпункту “г” п.2 ст.3 вказаного Декрету, ставка державного мита з касаційних скарг на рішення та постанови встановлена у розмірі 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви для розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру –50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

В силу підпункту “а” п.2 ст.3 Декрету, із заяв майнового характеру, що подаються до господарських судів сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з поданої скарги, скаржник оспорює рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2005р., яким позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача 5 487,0 грн. страхового відшкодування.

Отже, до касаційної скарги скаржником мали бути додані докази сплати державного мита, обчисленого виходячи із ставок державного мита з касаційних скарг, з урахуванням ставок державного мита, встановлених для позовів майнового характеру –50 відсотків ставки з оспорюваної суми та з врахуванням обмеження, встановленого підпунктом “а” п.2 ст.3 Декрету, тобто за подання даної касаційної скарги державне мито підлягало сплаті у розмірі 51,0 грн. (17 грн. х 6 : 50% ставки).

Разом з тим, із доданого до касаційної скарги платіжного доручення №479 від 17.12.2007р. вбачається, що скаржником сплачено державного мита лише у сумі 50,0 грн., тобто менше ніж необхідно.

Враховуючи викладене, та керуючись п.п.4, 5 ст.53, ст.1113 ГПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

1. Відмовити у задоволенні клопотання про відновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-2002" на рішення господарського суду міста Києва від 03.11.2005р. у справі №26/546 та додані до неї документи повернути.

3. Видати Товариству з обмеженою відповідальністю "Альфа-2002" довідку на повернення з державного бюджету 50,0 грн. державного мита, перерахованого відповідно до платіжного доручення №479 від 17.12.2007р.

Головуючий, суддя                                                                      М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                          І.М.Васищак

Суддя                                                                                          В.М.Палій