ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.02.08 р.                     Справа № 39/418пд

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРК “Нота”, м.Харків

до відповідача 1: Товариство з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Арта Плюс”, м. Донецьк

відповідача 2: Закрите акціонерне товариство “Телерадіокомпанія “Лідер”, м. Київ

про заборону дій, що порушують авторське право, стягнення 9 250 000 грн 00 коп. компенсації за порушення майнових авторських прав та визнання недійсним договору №01/08-02 від 02.08.2002 року.

Суддя Азарова З. П.

При секретарі судового засідання: Розум А.С.

Представники :

Від позивача – Пупонин А.Т.- представ. за дов.

Від відповідача1 – Завязкін С.А. – директор

Від відповідача 2- не з”явився

В засіданні брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Нота” звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Арта Плюс” про заборону вчинення будь-яких дій, що порушують майнові авторські права Товариства, шляхом використання будь-яким способом оригінальної назви твору Проект „Радіоканал „Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, а також введення позначення „Шансон” у господарський обіг, про стягнення компенсації за порушення майнового авторського права у загальному розмірі 9 250 000 грн. 00 коп.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України видано громадянам України Карпію А.С. і Ложкіну Б.Є. свідоцтво від 21.09.2001р. ПА №4654 про державну реєстрацію права автора на твір "Проект "Радиоканал Шансон" (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы). Згідно з авторським договором від 03.01.2002р. та додатковою угодою від 01.07.2002р. Карпій А.С. і Ложкін Б.Є. передали позивачу виключне право на використання вказаного твору в межах території Харківської та Донецької областей. На підставі зазначеного договору позивач використовує об’єкт авторського права на цей твір при здійсненні радіомовлення на частоті 105.5МГц у місті Донецьку. Проте, на частоті 102.1 МГц відповідно до ліцензії Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 23.05.2002р. НР №0235 на право користування каналами веде мовлення Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "АРТА ПЛЮС", яке при здійсненні мовлення у місті Донецьку з серпня 2002 року використовує позовні “Радіо Шансон”, тобто частину назви об’єкта авторського права “Проект “Радіоканал Шансон”. На підтвердження цього факту, позивачем наданий акт №ДОП 1/3, складений Національною Радою України з питань телебачення та радіомовлення. Вказані дії порушують виключні авторські права позивача, підриває його ділову репутацію.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на здійснення музичних радіопрограм на підставі договору №01/08-02 від 02.08.2002 року, укладеного з ЗАТ “ТРК Лідер”. Слово “шансон” він використовував, але не вважає це порушенням авторського права.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 01.04.2004 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Закрите акціонерне товариство “Лідер”, м. Київ, а ухвалою від 23.01.2007 року вказане товариство залучено в якості другого відповідача.

Позивач заявив клопотання, в якому просить визнати недійсним договір №01/08-02 від 02.08.2002 року, на який посилається відповідач, згідно статей 203,215 Цивільного кодексу України, статті 20 Закону України “Про телебачення і радіомовлення”(т.2 а.с.66). Заявою від 01.11.2005 року позивач доповнив позовні вимоги і послався на статті 215, 235 Цивільного кодексу України, статті 33 ,41 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, статті 1, 14, 21 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” для визнання недійсним договору (т.3 а. с. 36-37).

Справа неодноразово розглядалася судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій. Для належного розгляду спору призначалися судові експертизи об’єктів інтелектуальної власності.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.07.2007 року справа передана на новий розгляд.

При новому розгляді справи сторони надали додаткові докази та пояснення. У судових засіданнях було з’ясовано, що відповідач припинив використання слова “шансон” з 04.05. 2005 року. Однак, позивач вважає, що до цієї дати відповідач порушував його права, тому просить задовольнити позовні вимоги. Залучений відповідач при новому розгляді не з’являвся в судові засідання, незважаючи на повідомлення його належним чином.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані докази, враховуючи вимоги, які викладені в постановах Вищого господарського суду України від 23.03.2004 р., 05.07.2005 р., 24.07.2007 р., заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив, що Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України видано громадянам України Карпію А.С. і Ложкіну Б.Є. свідоцтво від 21.09.2001р. ПА №4654 про державну реєстрацію права автора на твір "Проект "Радиоканал Шансон" (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы).

03.01.2002р. вищевказані фізични особи передали невиключне право на використання твору "Проект "Радіоканал Шансон" в межах території Харківської та Донецької областей Товариству з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "НОТА", уклавши авторський договір. На підставі зазначеного договору позивач використовує об’єкт авторського права на цей твір при здійсненні радіомовлення на частоті 105.5МГц у м. Донецьку. Згідно з пунктом 1.2 співавтори передали майнові авторські права на використання твору. Крім того, дозволили використовувати частину назви твору, його елементи, у тому числі в якості назви радіостанції. Співавтори зазначили, що твір є оригінальним та створений творчою працею. Договір був укладений строком на 5 років.

01.07.2002 року сторони підписали додаткову угоду до вказаного договору про передачу виключного авторського права на твір “Проект “Радіоканал Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы).

На частоті 102.1 МГц відповідно до ліцензії Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення від 23.05.2002р. НР №0235 на право користування каналами мовлення веде Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "АРТА ПЛЮС".

За результатами моніторингу програм і передач ТОВ "Телерадіокомпанія "АРТА ПЛЮС" Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення складено акт перевірки від 20.06.2003р. про дотримання цією телерадіоорганізацією законодавства України та умов ліцензії, яким встановлено , що в ефірі звучали позивні та заставки: "Радиоканал “Шансон" та "Хорошее радио “Шансон", "Радио “Шансон", "Радио Класс представляет проект-классный “Шансон".

На підставі вказаного акту позивач вважає, що наявне порушення ТОВ "Телерадіокомпанія "АРТА ПЛЮС" майнових прав ТОВ "Телерадіокомпанія "НОТА" шляхом використання в радіопередачах і програмах мовлення відповідачем оригінальної назви твору, суб’єктом авторського права, позивач на який є він.

Особисті немайнові і майнові права авторів та їх правонаступників, пов’язані із створенням та використанням творів науки, літератури і мистецтва-авторське право, права виконавців, виробників фонограм і відеограм та організацій мовлення – суміжні права охороняє Закон України від 23.12.1993 р. №3792-ХІІ “Про авторське право і суміжні права”.

Відповідно до пункту “а” статті 50 Закону України “Про авторське право і суміжні права” порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб’єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15,39,40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25,42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

В абзаці п’ятому статті 1 Закону визначено, що “виключне право – майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації, мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжних прав, на використання цих об’єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом”.

Позивач отримав виключне право на використання твору і, вважає, що ТОВ “Арта Плюс” порушує його права, тому він звернувся з позовом.

Відповідно до частини 1 статті 15 цього Закону до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на дозвіл або заборону використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а згідно з положеннями частини 3 цієї статті виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти будь-яке використання твору іншими особами.

Позивач заявив вимоги про заборону відповідачем використовувати оригінальну назву твору “Проект “Радіоканал Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы).

При розгляді вказаного спору судом з’ясовувався не тільки факт використання відповідачем частини назви твору позивача, а також чи може вона використовуватися самостійно як твір слово “Шансон”, як об’єкт авторського права.

У судових засіданнях встановлено, що ТРК “Арта плюс” використовував не в цілому назву твору “Проект “Радіоканал “Шансон” ( эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы), а лише частину: слово “шансон”. Проте, позивач вважає, що використане в радіоефірі ідентифікуючої частини оригінальної назви твору є не тільки використання назви твору, а введення позначення “шансон” у свій господарський обіг.

Разом з тим, з акту перевірки дотримання законодавства України та умов ліцензії, який складений Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення 20.07.2003 року, і, на який посилається позивач, вбачається, що ТОВ “ТРК “Арта плюс” використовував в ефірі позовні та заставки “Радіо “Шансон”, “Хорошее радіо “Шансон” та інші на підставі договору №01/08-02 02.08.2002 року, укладеного з ТРК “Лідер”, на право використання знака для товарів та послуг “Радіо” Шансон”, свідоцтва про державну реєстрацію. В акті зроблений висновок про те, що реклама подається відповідно до чинного законодавства (а.с. 68 т. 1).

Виходячи зі статті 9 Закону України “Про авторське право і суміжні права” назва твору підлягає охороні як об’єкт авторського права у тому випадку, коли вона є результатом творчої діяльності автора (є оригінальною) і може використовуватися самостійно. Таку ж правову позицію викладено в абзаці 2 пункту 21 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України від 10.06.2004 року №04-5/1107 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних із захистом прав інтелектуальної власності”.

Згідно зі статтею 7 Закону суб’єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Частиною першою статті 8 Закону встановлено, що об’єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме:

-          літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо);

-          виступи, лекції, промови, проповіді та інші усні твори;

-          інші твори.

Пунктом 3 статті 8 Закону України “Про авторське право і суміжні права” закріплено, що передбачена цим Законом охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, процедури, процеси, способи, концесії, відкриття”, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі. Моментом створення твору слід вважати надання твору такої об’єктивної форми, яка придатна для прийняття твору іншими особами.

При попередніх розглядах справи з метою вирішення питання щодо використання слова “Шансон” були призначені експертизи, які проведені Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз (висновок №4991/29-1 від 24.11.2004 року в т.2 а. с. 13-29) , Науково-дослідним інститутом інтелектуальної власності Академії правових наук України ( висновок №141 від 19.04.2005 року в т. 3 а. с. 51-64), Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України (висновок №30 від 24.10.2006 року т.4 а. с. 8-26).

Згідно із висновком від 19.04.2006 року назва проекту не є оригінальною, але згідно з висновком від 24.10.2006 року назва твору є оригінальною та новою. Схожим словом у назві твору є слово “шансон”. Проте, саме слово “шансон” не є оригінальним, оскільки воно має французьке походження, яке увійшло в мовний оборот українського споживача. Назва твору „Проект Радіоканал „Шансон” (эфирное наполнение , рубрики, подпрограммы) має слово „шансон” як загальновживане і загальновідоме для визначення певної мелодії або пісні.

З наданого відповідачем роз’яснення Національної Ради України з питань телебачення і радіомовлення від 07.03.2007 року носіями цього музичного стилю стали Шарль Азнавур, Джо Дассен, Сальвадоре Адамо. В Україні відповідно до статті 1 Закону України „Про авторське і суміжні права” неможливо визначити, хто міг в Україні своєю працею створити вираз „шансон” і чи цей вираз можна вважати українським твором. (т.5 а.с.19).

Відповідно до статті 1 Закону України “Про авторське право та суміжні права” автор – це фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Тобто, твір має бути результатом творчої праці.

Літературний твір “Проект Радіоканал “Шансон” (эфирное наполнение , рубрики, подпрограммы)” є результатом авторської праці, і містить ефірне наповнення, рубрики та підпрограми, а слово “шансон” не запозичене із назви вищезазначеного літературного твору і не є результатом творчої праці, тому не відноситься до об’єктів авторського права та захищається відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Тому, з врахуванням роз’яснення, висновків експертизи і матеріалів справи, суд вважає, що використання слова „шансон” відповідачем не є використанням назви вищезазначеного твору і не потребує дозволу позивача на його використання, а тому вимоги позивача про заборону використання відповідачем оригінальної назви твору, найменування Проекту Радіоканал „шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы) заявлені необґрунтовано.

Щодо використання відповідачем позначення „шансон” у господарський обіг, то слово „шансон” може використовуватися самостійно, як назва передачі, як фірмове найменування, як елемент знаку для товарів і послуг, зокрема, при розповсюдженні телерадіоорганізацією своєї передачі. Діюче законодавство України не накладає жодних обмежень щодо використання того чи іншого слова при розповсюдженні передач телерадіоорганізацією. З цієї підстави слово „шансон” не може бути об’єктом авторського права в розумінні статті 8 Закону України „Про авторське право і суміжні права”. Відповідно до приписів статті 1 Закону України „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг”, поняття торгівельної марки (стаття 492 Цивільного кодексу України) позначеннями для торгівельної марки можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри та інше, тому заборонити відповідачу використовувати слово “шансон” суд не находить підстав і приймає до уваги встановлений факт припинення відповідачем застосування слова “шансон” у позивних та заставках радіоканалу.

Судом проаналізовані надані докази, на які посилаються сторони, а саме авторський договір від 03.01.2002 року та договір №01/08-02 від 02.08.2007 року, свідоцтва про державну реєстрацію №4654,20845.

Як вбачається з наданого авторського договору, укладеного громадянами Карпієм А.С., Ложкіним Б.Є. з ТОВ “Телерадіокомпанія “Нота” 03.01.2002 року, соавтори твору “Проект Радіоканал „Шансон” (эфирное наполнение , рубрики, подпрограммы)” передали виключне майнове авторське право на його використання. З огляду на вказаний твір він складається з ефірного наповнення рубрик та підпрограм. У кожній частині є перелік та найменування програми (т.3 а. с. 67-74).

З огляду на договір №01/08-02, укладений ТОВ “Арта плюс” з ЗАТ “Лідер” 01.08.2002 року, Товариству “Арта плюс” надається право здійснювати радіотрансляцію частини музичних радіопрограм ЗАТ “Лідер” “Радіо “Шансон”, а також анонсів вказаних програм.

Актами перевірки дотримання відповідного законодавства від 20.06.2003 року та 30.10.2003 року. Національна Рада України з питань телебачення і радіомовлення встановила, що в ефірі звучали позивні та заставки “Радіо Шансон”, “Хорошее радіо” та інші. Музичні програми позивача відповідачем не використовувалися і порушення з його боку відсутні. Посилання позивача на рішення Національної ради від 09.04.2003р., 02.07.003р., які прийняті у зв’язку з порушенням дотримання законодавства ТОВ “Арта Плюс”, не приймаються до уваги, оскільки вони не підписані і не завірені належним чином ( т. 1 а.с. 67), (т. 3 а.с. 31) і в якості доказу не приймаються.

За весь період діяльності (з 1996 року) до ТОВ “Телерадіоканал “Арта Плюс” з боку Національної ради не було претензій щодо мовлення та використання позивних, у тому числі й щодо застосування слова “шансон”, оскільки воно у 1999-2000 роках в Україні стало загальновживаним як у радіомовленні, так і у музичних творах (т.5 а.с. 19).

Як вбачається зі свідоцтва №4654, виданого 21.09.2001 року про державну реєстрацію прав автора на твір громадянину Ложкіну Б.Е. та Карпію А.С. в Державному департаменті інтелектуальної власності, зареєстрований твір “Проект “Радіоканал “Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы) (т.1 а.с. 16).

Зі свідоцтва №20845 від 17.08.2001 року вбачається, що за громадянином Евтуховим А.Л. зареєстрований знак для товарів та послуг “Радіо “Шансон” (т.1 а.с. 48).

Вказані свідоцтва підтверджують висновки про ту обставину, що вони є різними об’єктами захисту інтелектуальної власності із схожим елементом – слово “шансон”, яке вже було проаналізовано в рішенні і це підтверджується висновками експертиз, призначених судами при розгляді справи (т.2 л.с. 26-27), (т. 4 л.с. 26).

Постановами Вищого господарського суду України від 23.03.2004 р., 05.07.2005 р., 24.07.2007 р. ставилося питання про наявність твору „Радіо Шансон” і хто є суб’єктом авторського права на цей твір. Проте, вказаний твір не був предметом спору, оскільки з договору № 01/08-02 від 02.08.2002р. відповідачу ТОВ „Арта Плюс” надане право здійснювати радіотрансляцію частини музичних програм “Радіо “Шансон” (радіопрограми). За визначенням статті 1 Закону України “Про телебачення і радіомовлення” програма (телерідіопрограма) - це поєднана єдиною творчою концепцією сукупність передач, яка має постійну назву і транслюється телерадіооргазацією за певною сіткою мовлення. Отже, передачами (програмами) мовлення повинні вважатися будь-які передачі, призначені для використання шляхом передачі в ефір і (або) сповіщення для загального відому по кабелю звуків і (або) зображень, які можуть і не бути певними творами, незалежно від того, чи передані вони в ефір (по кабелю) або тільки ще підготовлені (записані) для ефіру (сповіщення для загального відому повідомлення по кабелю). Таким чином, вказаним договором надано право на трансляцію музичних програм телерадіоорганізації, а не твору.

Позивач заявив додаткові вимоги про визнання недійсним договору №01/08-02 від 02.08.2007 року., укладеного між ЗАТ “Лідер” та ТОВ “Арта Плюс”. Згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої позивач до прийняття рішення має право змінити підставу або предмет спору, збільшити або зменшити розмір позовних вимог. Проте, позивач звернувся з позовною заявою про заборону вчинення будь-яких дій, що порушують майнові авторські права Товариства, шляхом використання будь-яким способом оригінальної назви твору Проект „Радіоканал „Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, а також введення позначення „Шансон” у господарський обіг, про стягнення компенсації за порушення майнового авторського права у загальному розмірі 9 250 000 грн. 00 коп., тому заява про визнання недійсним договору не може вважатися як заява про збільшення позовних вимог в розумінні вказаної статті. Але, оскільки вона була прийнята судом до прийняття справи на новий розгляд, вона розглянута, як наявна в матеріалах справи.

Вимоги про визнання недійсним вказаного договору не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір №01/08-02 укладався з метою здійснювати трансляцію частини музичної радіопрограми “Радіо Шансон” в ефірі радіостанції “Класс”, а також анонсів вказаних радіопрограм. Пунктом 2.2 договору ЗАТ “Лідер” гарантовано права та повноваження щодо трансляції та анансування радіопрограм.

Позивач вважає, що договір протиречить статті 20 Закону України “Про телебачення та радіомовлення”, статті 33, 41 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, статті 215, 235 Цивільного кодексу України.

Разом з тим вказаний договір укладався в той час, як діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року і позивач послався на норми Цивільного кодексу України в редакції 2003 року необґрунтовано і судом не розглядаються.

Відповідно до статті 1 Закону України “Про телебачення та радіомовлення” термін “трансляція (телераіотрансляція)” означає, що це початкова передача, яка здійснюється наземними передавачами, за допомогою кабельного телебачення або супутниками будь-якого типу в кодованому або відкритому вигляді телевізійних чи радіопрограм, що приймаються населенням; телерадіоорганізація – зареєстрована у встановленому законодавством порядку юридична особа, яка на підставі виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення ліцензії на мовлення створює або комплектує та /чи пакетує телерадіопрограми і /або передачі та розповсюджує їх за допомогою технічних засобів мовлення. Предметом діяльності ТОВ “Арта Плюс” згідно його статуту є виробництво, трансляція, ретрансляція телерадіопередач і радіопрограм. Тобто товариство прийняло обов’язки в ефірний час здійснювати трансляцію музичних програм згідно цілям та задачам статуту.

Посилання позивача на статті 14,21 вказаного Закону не розглядаються, оскільки порушення ліцензування каналів мовлення та назви телерадіокомпанії (інших вихідних даних) не доказані будь-якими доказами і перевірка наявності або відсутності ліцензії в роботі телерадіокомпанії належить виключно Національній Раді України з питань телебачення і радіомовлення.

За приписом ст. 33 Закону України “Про авторське право і суміжні права” надається передача прав на використання творів здійснених за договором, який укладається у письмовій формі. Позивач вважає, що вказаний договір №01/08-02 є авторським договором.

Проте, за правилами статті 35 вказаного Закону виконання літературних, драматичних, музичних, музично-драматичних та інших творів, фонограм, відеопрограмм, передача організаційного мовлення віднесено до об’єктів суміжних прав, порядок передачі яких передбачений ст. 41 Закону і такий договір був укладений і він за своєю правовою природою не відноситься до авторського договору.

Пунктом 1 договору передбачена передача права на трансляцію частини передач ВАТ “Лідер”, що не є тотожнім з передачею авторських прав. Факти щодо правомірності передачі музичних програм ЗАТ “Лідер” товариству для їх трансляції не повинні доказуватися, оскільки відповідно до Закону вони вважаються встановленими.

Слід зазначити, що відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Тобто позивач повинен довести факт порушення його права як суб’єкта авторського права.

Матеріалами справи доказано, що позивачу належить виключне право на використання твору “Проект Радіоканал “Шансон” (эфирное наполнение , рубрики, подпрограммы). Цей твір є літературним твором, який містить розділи, у тому числі музичні.

Укладаючи договір на передачу прав на трансляцію музичних радіопрограм, ЗАТ “Лідер” гарантувало своє право на трансляцію радіопрограм, які не були позичені з Проекту позивача, що доказано актами перевірки Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, а слово “шансон”, яке є схожим в програмі та проекті, вживалося відповідачем правомірно з підстав, викладених вище.

Таким чином, укладений договір № 01/08-02 від 02.08.2007 року не зачипав інтереси позивача і він є неналежним позивачем.

Не приймаються до уваги посилання позивача на такі докази, як реклама на частоті радіо відповідача 102,1 Мгц (т. 2 а.с. 53, 55, 60, 62-65), в яких реклама „Радіо „Шансон” порушує його авторські права, підриває ділову репутацію, призводить до негативного відношення партнерів та рекламодавців до послуг Товариства з обмеженою відповідальністю „Радіокомпанія „Нота”, оскільки за приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не довів, що використання слова “шансон” відповідачем негативно вплинуло на його репутацію або сприяло виникненню будь-яких збитків.

З вищенаведеного суд вважає, що вимоги про стягнення компенсації підлягають задоволенню у разі доведення факту порушення майнових прав суб’єкта авторського права і суміжних прав. А, оскільки позивачем такі факти не доведені, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33,43,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Телерадіокомпанія “Нота” про заборону вчинення будь-яких дій, що порушують майнові авторські права Товариства, шляхом використання будь-яким способом оригінальної назви твору Проект „Радіоканал „Шансон” (эфирное наполнение, рубрики, подпрограммы)”, а також введення позначення „Шансон” у господарський обіг, про стягнення компенсації за порушення майнового авторського права у загальному розмірі 9 250 000 грн. 00 коп. відмовити.

У задоволенні вимог про визнання недійсним договору №01/08-2 від 02.08.2002 року відмовити.

Рішення оголошено в засіданні та набуває законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Азарова З.П.