ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.08 Справа № 18/189/08

Суддя

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Стройбут-плюс” (69095, м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, 24/16)

до товариства з обмеженою відповідальністю “Будвернісаж” (69120, м. Запоріжжя, вул.Авраменка, 13/16)

про стягнення 9093,08 грн.,

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Горшенін Є.Б. директор - протокол № 1 від 16.09.2007 р. (паспорт АЕ 029804 від 05.04.1996 р.), Лівошко І.Є. довіреність № 48/08 від 10.09.2008 р., (паспорт СВ 875807 від 01.04.2004 р.);

від відповідача: не прибув;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 12.08.2008 року звернувся позивач - товариство з обмеженою відповідальністю “Стройбут-плюс” з позовною заявою до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю “Будвернісаж” про стягнення 9093,08 грн., у зв’язку із неналежним виконанням останнім умов господарського зобов’язання, підтвердженого видатковою накладною № ООО-000024 від 09.06.2008 р., та на підставі ст.ст. 11, 525, 526, 530, 639, 640, 655, 692 ЦК України.

Ухвалою суду від 15.08.2008р. порушено провадження у справі № 18/189/08, судове засідання призначено на 02.10.2008р.

У судовому засіданні 02.10.2008 року, за згодою представників позивача, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з’явився, документи витребувані ухвалою суду не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце судового засідання був попереджений належним чином.

Згідно п. 26.4.7-1 Роз’яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/609 від 31.05.2002р. “Про внесення змін і доповнень і про визнання таким, що втратило чинність, деяких роз’яснень президії Вищого арбітражного суду України”, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала суду, направлена на адресу відповідача, що зазначена в позові не повернулася. Таким чином, відповідач є належно повідомленим про час і місце судового засідання.

Справа розглянута в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами та без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача суд,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2008 р. товариство з обмеженою відповідальністю “Стройбут-плюс” (надалі-позивач) поставило товариству з обмеженою відповідальністю “Будвернісаж” надалі-відповідач) товар (будівельні матеріали), що підтверджується видатковою накладною № ООО-000024 від 09.06.2008 р. за ціною без ПДВ 7577,57 грн. на загальну суму з ПДВ 9093,08 грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується довіреністю серії ЯПЕ № 382021 від 09.06.2008 р. виписаною на ім’я громадянки Давиденко Е.В., яка є керівником підприємства відповідача.

Відповідач свої господарські зобов’язання не виконав, за отриманий товар не сплатив.

Судом встановлено, що відповідач має перед позивачем заборгованість у сумі 9093,08 грн., яка на час розгляду справи у суді залишається не сплаченою.

Оцінивши надані докази, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача 9093,08 грн. основного боргу обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту ст. 207 ЦК України випливає, що правочин в простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялися за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв’язку.

Як свідчать матеріали справи та надані суду документи, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні права та обов’язки.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Зважаючи на те, що сторони оформили свої господарські відносини за допомогою видаткових накладних, рахунків-фактур та довіреності, де вказані: ціна, асортимент, кількість товару, умови його продажу, суд дійшов висновку, що сторони досягли всіх істотних умов, що необхідні для укладення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

28.07.2006 р. позивач направив відповідачу телеграму з вимогою оплатити вартість поставлених йому будівельних матеріалів на загальну суму 9093,08 грн. на підставі частини 2 статті 530 ЦК України у семиденний (календарний) строк. Факт направлення вказаної телеграми, підтверджується відбитком поштового штемпеля підприємства зв’язку та повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення від 28.07.2008 р.

Відповідач вказану претензію залишив без реагування і задоволення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору…Не допускається одностороння відмова від виконання зобов’язань крім випадків, передбачених законом.

Факт заборгованості відповідача в сумі 9093,08 грн. позивачем документально підтверджений в судовому засіданні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 9093,08 грн. основного боргу обґрунтована та підлягає задоволенню.

Судові витрати, покладаються на відповідача, відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75. 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.           Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “Будвернісаж” (69120, м. Запоріжжя, вул. Авраменка, 13/16; , р/р № 1000 в АКІБ “УкрСіббанк”, МФО 351005) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Стройбут-плюс” (69095, м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду, 24/16; р/р 4598 в ЗРУ Приват-Банк, МФО 313399, ) 9093 (дев’ять тисяч дев’яносто три) грн. 08 коп. основного боргу; 102 (сто дві) грн. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Суддя В.В. Носівець