КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2008                                                                                           № 42/170

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Іваненко Я.Л.

суддів:           Гарник Л.Л.

Пантелієнка В.О.

при секретарі:           Семеник Т.В.

За участю представників:

від позивача - Радзівіло Т.О., дов. № Д07/1833 від 25.03.2008 року

від відповідача - Бабенко С.В., дов. № 327 від 13.09.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.05.2008

у справі № 42/170 (Паламар П.І.)

за позовом                               Акціонерна енергопостачальна компанія "Київенерго"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, ціна позову 198532,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.05.2008 року провадження у справі № 42/170 за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ковальська-Житлосервіс” (далі-відповідач) про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання, ціна позову 198 532, 66 грн. припинено в частині вимог про стягнення 43 049, 88 грн. боргу. В іншій частині позов задоволено частково.

З відповідача на користь позивача стягнуто 30 595, 92 грн. збитків від інфляції, 1 205, 57 грн. – 3% річних, 7 782, 06 грн. пені, 826, 33 грн. - державного мита, 49, 11 грн. – витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2008 року повністю та прийняти нове, яким в позові відмовити. Вважає, що судом при прийнятті рішення неповно з’ясовано обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини справи, що скаржник є обслуговуючою і експлуатаційною організацією і виконує посередницькі функції у відносинах між кінцевими споживачами комунальних послуг та їх виробниками і виконавцями, а тому не має ніякого відношення до безпосередньої участі у виробництві, транспортуванні, постачанні та використанні теплової енергії. Крім того, при вирішенні питання про стягнення пені суд першої інстанції повинен був керуватись ЗУ “Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги” від 13.11.1996 року № 486/96-ВР.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач суду не надав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2008 року вказану апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.07.2008 року.

Представник відповідача в судовому засіданні просив залишити рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2008 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 03.11.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1310430 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якого позивач зобов'язався постачати відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення та вентиляції до будинку за адресою: пр-т Бажана, 14 у м. Києві в обсязі 12817,8 Гкал/рік, а відповідач зобов’язався щомісячно до 28 числа поточного місця оплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Облік споживання відповідачем теплової енергії за договором передбачено проводити по приладам обліку.

В розділі 8 договору зазначено, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.04.2005 року. Строк дії договору було продовжено до 05.06.2008 року. Припинення дії договору не звільняє абонента від обов'язку повної сплати спожитої теплової енергії.

З матеріалів справи вбачається, що за період з жовтня 2005 року по березень 2008 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію за вказаним договором вартістю 1 279 228, 78 грн. (протоколи реєстрації споживання теплової енергії за жовтень 2005-лютий 2008 років).

Поданим позивачем розрахунком, проведеним в частині нарахувань за теплову енергію відповідно до вимог чинного законодавства, даними особових карток (табуляграм) та протоколів реєстрації споживання теплової енергії за жовтень 2005-лютий 2008 років підтверджується факт оплати відповідачем спожитої теплової енергії в розмірі 1 236 178,90 грн.

В позовній заяві позивач зазначає, що станом на час звернення до суду відповідачем не було в повному обсязі оплачено поставленої за договором теплової енергії, а саме: за період з жовтня 2005 року по березень 2008 року. заборгованість складала 153 049, 88 грн.

З наявних в матеріалах справи платіжних доручень від 26.03.2008 року на суму 110 000 грн. та № 395 від 29.04.2008 року на суму 80 000 грн. вбачаться, що заборгованість за договором погашена в повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки частину заявленої до стягнення суми боргу у розмірі 110 000 грн. відповідач сплатив до часу звернення позивача в суд з указаним позовом, вимоги в цій частині є безпідставними, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Також апеляційний суд погоджується з тим, що провадження у справі в частині стягнення боргу у розмірі 43 049,88 грн. підлягає припиненню відповідно до вимог п.11 ст. 80 ГПК України, оскільки зазначена сума була сплачена відповідачем після звернення позивача в суд з позовом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Посилання скаржника на ЗУ “Про тимчасову заборону стягнення з громадян України пені за несвоєчасне внесення плати за житлово-комунальні послуги” від 13.11.1996 року № 486/96-ВР як на підставу звільнення останнього від сплати пені апеляційним судом до уваги не приймається, оскільки зазначеним Законом тимчасово заборонено нарахування по розрахунках з 01.10.1996 року та стягнення пені за несвоєчасне внесення квартирної плати та житлово-комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична енергія, теплова енергія, водовідведення, утримання і експлуатація житла та при будинкових територій, сміттєзбирання, ліфтове господарство) саме з громадян України, а тому відсутні підстави для звільнення відповідача від сплати пені на підставі вказаного Закону.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач прострочив виконання зобов'язання по оплаті за договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 30 595,92 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1 205,57 грн. - три проценти річних з простроченої суми та 7 782,06 грн. передбаченої п. 3.5 додатка № 4 до договору пені.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм належну оцінку, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 06.05.2008 року у справі № 42/170 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ковальська-Житлосервіс” - без задоволення.

2.Матеріали справи № 42/170 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Іваненко Я.Л.

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

Пантелієнко В.О.

22.07.08 (відправлено)