ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2008 р.

№
20/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко
Н.Г. (головуючий),

Харченка
В.М.,  Борденюк Є.М.

розглянувши  у відкритому за участю відповідача: касаційну
скаргу

судовому
засіданні у м. Києві ОСОБА_1 Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1

на
постанову

від
22.08.2007

Донецького
апеляційного

господарського
суду

у
справі

№ 20/15

господарського
суду

Донецької
області

за
позовом

Споживчого
товариства "РМК-Холод"

до

Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1

за
участю третьої особи -

Закритого
акціонерного товариства "Донецькмеблі"

про

визнання
права власності

Представники
позивача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час і місце
слухання справи сторони були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

У
січні 2007 року споживче товариство "РМК-Холод" звернулося з позовом
до суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи       ОСОБА_1, згідно якого, уточнивши в ході
розгляду справи свої вимоги, просило визнати за позивачем право власності на
кабельну лінію КГЕШ 750м.п., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул.
Куйбишева, 68.

Ухвалою
господарського суду Донецької області від 14.05.2007 залучено до участі у
справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача -Закрите акціонерне товариство
"Донецькмеблі".

Рішенням
господарського суду Донецької області від 02.07.2007 у справі № 20/15 у
задоволенні позовних вимог СТ "РМК-Холод" про визнання за позивачем
права власності на кабельну лінію КГЕШ 750м.п. відмовлено. Провадження у справі
в частині позовних вимог про визнання права власності на станок
"Прес-ножиці" припинено у зв'язку з відмовою позивача від позову в
цій частині.

Постановою
Донецького апеляційного господарського суду від 22.08.2007, за тією ж справою,
вищезазначене судове рішення залишено без змін.

У
касаційній скарзі відповідач просить змінити мотивувальну частину постанови
апеляційного суду від 22.08.2007 та рішення господарського суду першої
інстанції від 02.07.2007, виклавши її за іншими правовими підставами. Скарга
мотивована тим, що постанова апеляційного суду прийнята з порушенням норм
процесуального та матеріального права, зокрема, ст.ст. 1, 2, 21, 80 ГПК
України, ст.ст. 257, 267, 321, 328, 334, 346 ЦК України.

Відзиву
на касаційну скаргу позивач до Вищого господарського суду України не надіслав.

Заслухавши
доповідача, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши правильність
застосування апеляційним судом норм процесуального та матеріального права,
колегія суддів Вищого господарського суду України знаходить касаційну скаргу
такою, що задоволенню не підлягає.

До
такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Як
встановлено попередніми судовими інстанціями, предметом позовних вимог є
визнання права власності на кабельну лінію КГЕШ 750 м.п. (кабель силовий
гнучкий екранований на напругу 1140 В з трьома основними жилами номінальним
перетином 35 кв.мм, одною жилою заземлення номінальним перетином 10 кв.мм та
трьома допоміжними жилами номінальним перетином 2,5 кв.мм), до складу якої
входять електролічильник активної електроенергії СА4У-і-672 М № 022921,
електролічильник реактивної енергії СР4У-і-673М № 678319, що знаходиться за
адресою: місто Донецьк, вул. Куйбишева, 68 (СТ "РМК Холод" та м.
Донецьк-96, вул. Куйбишева, 58 (ЗАТ "Донецькмеблі"). Позивач,
обґрунтовує свої вимоги тим, що постачальник електричної енергії - ВАТ
"ПЕМ-Енерговугілля", з яким укладено договір на постачання
електричної енергії, вимагає від нього рішення суду про право власності на
електрокабельну лінію, оскільки відповідачем у справі подані до цієї ж установи
документи, де він зазначає про належність саме йому цієї лінії. У зв'язку  із цим, позивач звернувся до господарського
суду з цим позовом.

Погоджуючись
з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, апеляційний
суд виходив з того, що до предмету спору відповідач не має ніякого відношення,
оскільки надані ним докази, на підтвердження його заперечень проти заявлених по
справі вимог, свідчать про те, що у відповідний період часу він, тобто
відповідач, придбав інший кабель, маркіровка якого не співпадає з тим, відносно
якого позивач ставить питання про визнання права власності. У цьому ж зв'язку
апеляційний суд дійшов до висновку про те, що позивач не довів факту невизнання
або оспорювання відповідачем належного йому права власності відносно кабелю
КГЕШ 750м.п.

З
такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно
до ст.ст. 47, 43 ГПК України, судове рішення у справі приймається за
результатами обговорення усіх її обставин, що встановлюються на підставі
наданих сторонами доказів, які, в свою чергу, суд повинен оцінити за своїм
внутрішнім переконанням за умови їх всебічного, повного та об'єктивного
дослідження, що ґрунтується на законі.

Згідно
із ст.ст. 82, 84 ГПК України, при вирішенні господарського суду по суті, а
тобто при задоволенні позову, або повної чи часткової відмови у його
задоволенні, суд приймає рішення, у мотивувальній частині якого має зазначити,
крім іншого, встановлені обставини справи і причини виникнення спору; докази,
на підставі яких прийнято рішення; доводи, за якими він відхилив заявлені
клопотання і докази сторін.

Як
вбачається з наявних матеріалів справи, суд першої інстанції, і з цим погодився
апеляційний суд, постановив рішення про відмову у задоволенні позову, а тобто визнав
можливим розглянути спір по суті.

При
цьому, в порушення вищезазначених вимог процесуального законодавства, попередні
судові інстанції не встановили наявності чи відсутності тих обставин, на які
посилався позивач, наполягаючи на визнанні за ним права власності відносно
вищезазначеного майна, та у цьому ж зв'язку не дали правової оцінки
запереченням відповідача.

Висновки
судів про відсутність спору між сторонами за обставинами цієї справи
спростовуються наявними у справі документами, а саме письмовими поясненнями
сторін, із змісту яких вбачається, що як позивач, який наполягав на задоволенні
позову, так і відповідач, що проти нього заперечував, фактично вели мову про
одне й те саме майно, вважаючи, що в кожного з них виникли щодо нього
відповідні права.

За
таких обставин, Вищий господарський суд не вважає можливим погодитись з
постановленими за справою судовими рішеннями про відмову в задоволенні позову
за вищезазначених мотивів, тим більше, що в даному випадку, при вирішенні
справи по суті, суди фактично опирались на такі обставини, які, за умови їх
дійсного існування, відповідно до ст. 80 ГПК України, давали підстави для
припинення провадження у справі, а не для її вирішення по суті.

Наведене
дає підстави вважати, що обставини справи не були встановлені судами, а отже
прийняті ними по справі рішення не можна визнати такими, що ґрунтуються на
законі.

З
огляду на це, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд.

В
ході такого суду належить врахувати вищенаведені недоліки, з'ясувати дійсність
тих обставин, на які посилається кожна з сторін у своїх поясненнях по справі,
на підставі зібраних по справі доказів встановити її фактичні обставини та, в
залежності від встановленого, прийняти відповідне рішення, виклавши його згідно
із вимогами процесуального законодавства.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Рішення
господарського суду Донецької області від 02.07.2007 та постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 22.08.2007 у справі № 20/15 скасувати.

Справу
направити до господарського суду Донецької області на новий розгляд в іншому
складі суддів.

Головуючий
Ткаченко Н.Г.

Суддя
Харченко В.М.

Суддя                                                                                         Борденюк
Є.М.