КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2008                                                                                           № 20/172

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Ропій Л.М.

суддів:           Буравльова С.І.

Попікової О.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Коновалов А.В. – представник за дов. № 1 від 10.03.2008;

від відповідача - Кедя Ю.О. – представник за дов. № 2 від 27.06.2008; від 3-ої особи:-Шкурай Д.Б. – представник за дов. № 01/02-08 від 26.02.2008;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватне підприємство "Компанія "Нова хвиля"

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.06.2008

у справі № 20/172 (Палій В.В.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Чесна музика"

до                                                   Приватне підприємство "Компанія "Нова хвиля"

третя особа позивача

третя особа відповідача           Всеукраїнська громадська організція "Автор"

про                                                  стягнення 10300,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю „Чесна музика” (надалі позивач) заявлений позов про стягнення з Приватного підприємства „Компанія „Нова хвиля” (надалі відповідач) на користь позивача компенсації за порушення виключних майнових авторських прав на музичний твір з текстом „Стоп” 20 мінімальних заробітних плат, що становить 10 300,00грн., стягнути з відповідача штраф в розмірі 10% від присудженої судом на користь позивача суми, зобов’язати відповідача опублікувати в газеті „Юридична практика” в рубриці „Судові рішення” дані у вигляді судового рішення про допущені ним порушення авторського права, судові витрати, понесені позивачем по справі, а саме: сплачене державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2008 у даній справі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Чесна музика” задоволені частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 8800,00 грн. компенсації за порушення авторського права, та стягнуто в доход державного бюджету 880 грн. штрафу, 88,00 грн. державного мита та 100,82 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині позовних вимог – відмовлено.

Рішення суду щодо задоволення позовних вимог обґрунтоване приписами статті 440 Цивільного кодексу України та статтями 50, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», з огляду на доведеність порушень відповідачем авторського права, шляхом використання музичного твору „Стоп” без письмового дозволу та авторської винагороди.

Відповідач – Приватне підприємство „Компанія „Нова хвиля” не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 25.06.2008 у цій справі просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду прийнято на підставі неправильного застосування норм міжнародного законодавства та діючого законодавства України в галузі інтелектуальної власності, авторського права та суміжних прав.

При цьому, заявник обґрунтовує апеляційну скаргу наступним:

- наголошуючи на приписах статті 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» зауважує на тому, що відповідачем підписаний договір від 1.08.2006р. № 01-010806Е про виплату винагороди у фонограмах виконань, фонограм, опублікованих з комерційною метою, та їх примірників, і відповідно компанією здійснюється публічне сповіщення творів в ефірі радіостанцій з дотриманням прав авторів та прав виконавців та виплачується роялті у розмірі 2% за авторські права та 2 % за суміжні права.

- посилаючись на приписи статі 45 Закону України «Про авторське право та суміжні права» наголошує на тому, що позивач не має правова збирати та управляти правами автора, оскільки договору доручення позивач не надав, і він не є організацією колективного управління.

Від позивача – Товариства з обмеженою відповідальністю „Чесна музика” надійшов відзив від 03.09.2008р. № б/н, у якому останній просить залишити рішення Господарського суду м. Києва від 25.06.2008р. без змін, а скаргу відповідача без задоволення. При цьому, позивач наголошує на тому, що доводи наведені в апеляційній скарзі відповідача є безпідставними та такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм законодавства України про авторське право.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2008 відповідно до статті 77 ГПК України було відкладено розгляд справи.

Розпорядженням Голови Київського апеляційного господарського суду № 01-23/1/6 від 03.09.2008 „Про зміну складу колегії суддів”, в зв’язку з виробничою необхідністю (виходом на роботу судді, який входить до постійного складу колегії суддів) було доручено розгляд апеляційної скарги у справі № 20/172 колегії суддів у складі: Ропій Л.М. - головуючий суддя, суддів Буравльов С.І., Попікова О.В.

04.09.2008р. в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду оголошувалась перерва до 23.09.2008 на підставі статті 77 ГПК України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне:

Як було встановлено під час судового розгляду в суді І інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.10.2004р. між громадянкою Російської Федерації Секачовою Іриною Анатоліївною (працівник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Продюсерський центр Макса Фадеєва” (роботодавець) було укладено трудовий договір №03/10-Т (аркуш справи 23), відповідно до п. 2.1. якого працівник зобов’язаний створювати літературні твори, а саме тексти до музичних творів. Крім того, відповідно до п. 7.1, 7.2 договору всі літературні твори, які можуть бути використані для створення музичних творів с текстом, створених працівником в період дії даного договору є службовим творами. Виключні майнові авторські права на використання службових творі всіма способами на території всіх країн світу протягом всього строку охорони авторських прав належить роботодавцю з моменту створення службових творів. При використанні службових творів роботодавець зобов’язався не порушувати особисті немайнові права працівника.

10.03.2005р. сторонами підписано акт приймання-передачі службового твору „Стоп” до трудового договору № 03/10-Т від 01.10.2004 (аркуш справи 27).

29.12.2006р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „Продюсерський центр Макса Фадеєва” (правовласник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Видавництво Моноліт” (правонабувач) укладено договір № ИП/06-39/1 (аркуш справи 28) відповідно до умов п. 2.1. даного договору правовласник передає право набувачу права на використання об’єктів, вказаних у додатках до договору, а правонабувач приймає дані права та виплачує правовласнику винагороду.

Відповідно до додатку № 18 до договору № ИП/06-39/1 (аркуш справи 31) правонабувач передає правонаступнику виключні майнові авторські права на твори, зазначені в Таблиці № 1, зокрема, на текст твору „Стоп”

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2006р. між громадянином Російської Федерації Нікуліним Євгеном Дмитровичем (правовласник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Видавництво Моноліт” (правонабувач) укладено авторський договір про передачу виключних прав № ИП/06-08/1 (аркуш справи 34).

Відповідно до п. 1.1. договору, правовласник передає, а правонабувач набуває виключні майнові авторські права на використання творів, зазначених у каталозі (додаток 1 - до договору). Відповідно до каталогу (аркуш справи 37) музика твору „Стоп” (автор музики Є. Нікулін) включена до переліку творів, виключні права на використання яких передані право-власником правонабувачу.

1 квітня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Издательство Монолит" (правоволодар) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Чесна музика” (користувач) було укладено ліцензійний договір № ИК/07-90/2.

Відповідно до п. 2.1 договору правоволодар передає користувачу права на використання творів способами, які передбачені розділом 3 договору, а користувач приймає дані права і сплачує правоволодарю роялті в розмірі в порядку, передбаченому даним договором.

Строк дії договору встановлено до 31.12.2007 (п. 1.7 договору).

Розділом 1 договору визначено, що твори –це музикальні твори з текстом чи без, вказані в додатках до договору, права на використання яких повністю або частково належить правоволодарю; права –це виключні майнові авторські права здійснювати на протязі строку, в межах долі право володаря та території у відношенні творів дій, визначених даним договором; територія –дія договору розповсюджується на територію України; строк –це період часу, на протязі якого користувач вправі використовувати права, який для кожного конкретного твору починається з дати підписання додатку з вказівкою даного твору і закінчується 31.12.2007р.

Згідно з п. 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3., 3.1.4. договору користувачу надані такі права: відтворювати твори без обмеження тиражу на будь-яких матеріальних носіях будь-яких форматів, в тому числі шляхом запису в пам’ять ЕОМ, розповсюджувати екземпляри творів, імпортувати екземпляри творів для розповсюдження, публічно виконувати твори.

Пунктом 3.1.9. договору користувачу надається право забороняти третім особам будь-яке неправомірне використання творів, а також запобігати подібним фактам такого використання творів, здійснюючи для цього будь-які юридичні дії, по особистому вибору, приймаючи міри для компенсації шкоди та витрат.

Відповідно до п. 3.1.10. договору користувачу надається право отримувати роялті (винагороду) за способи використання творів, вказаних в даному договорі, в тому числі від уповноважених організацій колективного управління авторськими правами, зібравши цю винагороду і від третіх осіб, використовуючи/використавши твори в межах території (в тому числі за використання творів до дати підписання даного договору, якщо така винагорода не була отримана раніше правоволодарем).

Згідно п. 3.1.11. договору користувачу надається право передавати третім особам без згоди правоволодаря, в тому числі шляхом видачі ліцензій на використання творів способами, вказаними в договорі.

Пунктами 3.1.13, 4.1. договору передбачено, що користувач від правоволодаря повинен отримувати повну та достовірну інформацію про назви творів та їх авторів; правоволодар гарантує, що володіє необхідними правами та повноваженнями по передачі користувачу вказаних в договорі прав.

В додатку № 1 до договору визначений перелік творів виключні права на використання яких передані користувачу, зокрема код 00112 назва твору "Стоп" автор музики Е.Нікулін, автор тексту І Секачова виконавець – Юлія Савічева.

При цьому, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачу були передані права на використання творів, зазначені у додатку до договору №ИК/07-90/2 від 01.04.2007р., зокрема твір "Стоп" автор музики Е.Нікулін, автор тексту І. Секачова, виконавець – Юлія Савічева, з огляду на наступне:

Відповідно до преамбули Закону України “Про авторське право і суміжні права”, виключне право - це майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об’єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Приписами статті 15 Закону України “Про авторське право і суміжні права” встановлено, що до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Згідно положень статті 31 згаданого Закону майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі, після чого ця особа стає суб’єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічне виконання і публічне сповіщення творів; публічну демонстрацію і публічний показ; будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; переклади творів; переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп’ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп’ютер; імпорт примірників творів. При цьому, цей перелік не є вичерпним.

За приписами статті 443 Цивільного кодексу України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди.

Відповідно до ч. 1-3 статті 440 Цивільного кодексу України до майнових прав автора ( чи іншої особи, яка має авторське право) належить виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Аналогічні положення містяться у ст. 11 bis Бернської конвенції, за приписами якої автори музично-драматичних і музичних творів користуються виключним правом дозволяти:

1. публічний показ і виконання своїх творів, включаючи публічний показ і виконання, здійснювані будь-якими засобами і способами;

2. передачу будь-яким способом поставок і виконань творів для загального відома.

Автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Згідно вимог статті 31 Закону України “Про авторське право та суміжні права” автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені.

Судом першої інстанції було встановлено, що Відповідачем використовувались об’єкти авторського права Позивача, а саме: публічне сповіщення Приватним підприємством „Компанія „Нова хвиля” – „Шарманка” (104.0 FM).

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2007р. Державним підприємством Міністерства освіти і науки України „Українське агентство з авторських та суміжних прав” було зафіксовано факт публічного сповіщення Приватним підприємством „Компанія „Нова хвиля” – „Шарманка” (104.0 FM) оприлюднених музичних творів, зокрема музичного твору „Стоп”.

Відповідно до акта фіксації порушення авторських прав № 01-08-07від 16.08.2007 (аркуш справи 11), судом І інстанції було встановлено, що публічне сповіщення оприлюднених музичних творів було здійснено без дозволу авторів або організації колективного управління та укладення договору, чим порушені вимоги статей 15, 32, 33 Закону України „Про авторське право і суміжні права”.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України „Про авторське право та суміжні права „публічне сповіщення” (доведення до загального відома) це – передача за згодою суб’єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама променів тощо), у тому числі із використанням супутників чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволокнового та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Як було встановлено судом І інстанції, позивач листами від 11.11.2005р. та від 26.10.2006р. повідомив Всеукраїнську громадську організацію „Автор” про те, що з моменту одержання листа позивач, як правовласник виключних майнових прав на твори з каталогів ТОВ „Моноліт АВК” та ТОВ „Продюсерський центр Макса Фадеєва” на території України виплачує з колективного управляння третьої особи майнові авторські права на твори, зазначені у додатку до листа. Товариство з обмеженою відповідальністю „Чесна музика” заборонила Всеукраїнській громадській організації „Автор” видавати дозволи (ліцензії) та збирати авторську винагороду за використання творів будь-яким чином, передбаченим статтею 15 Закону України „Про авторське право і суміжні права”.

З огляду на викладене є безпідставним посилання відповідача на укладений між ним та Всеукраїнською громадською організацією „Автор” договір від 2.01.2007р. № Р-02/07 на виплату винагороди за використання творів при здійсненні господарських операцій (аркуш справи 71), відповідно до якого відповідач щомісяця сплачує авторську винагороду (роялті) за використання музичних творів.

Сам по собі факт збору винагороди за сповіщений відповідачем твір „Стоп” не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді сплати компенсації, оскільки за умовами договору відповідач не повинен сплачувати винагороду на користь третьої особи, а третя особа не мала права на збір винагороди за сповіщений твір у тому випадку, коли відповідачем не був укладений відповідний авторський договір або договір щодо розпорядження майновим правом інтелектуальної власності, тобто коли відповідачем не було забезпечення використання твору без заподіяння шкоди авторським правам.

У зв’язку з цим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення вимог Позивача, враховуючи наступне:

Відповідно до вимог статті 426 Цивільного кодексу України використання об’єкту права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об’єкту права інтелектуальної власності.

Згідно ч. 1 статті 32 Закону України “Про авторське право і суміжні права” використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору. Також, ч. 5 статті 15 цього Закону встановлено, що суб’єкт авторського права має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Розмір і порядок виплати авторської винагороди за використання твору встановлюються в договорах, що укладаються суб’єктами авторського права.

Приписами 45 Закону України “Про авторське право та суміжні права” передбачено, що суб’єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть управляти своїми правами через організацію колективного управління.

Відповідно до вимог ч.3 статті 47 Закону України “Про авторське право та суміжні права” особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов’язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних творів, виконань, програм мовлення, примірників фонограм (відеограм) з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі.

Частиною 3 статті 48 Закону України “Про авторське право та суміжні права” передбачено, що повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб’єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених в письмовій формі.

Згідно ч.5 статті 48 Закону України “Про авторське право та суміжні права” на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладення з ними договорів невиключні права на використання об’єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Відповідно до ч. 2 статті 49 Закону України “Про авторське право та суміжні права”, суб’єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі - щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду зібрали за використання їхніх творів і об’єктів суміжних прав, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об’єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об’єкти.

Відповідно до вимог статті 50 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, використання творів без письмового дозволу (укладання ліцензійного договору) та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, що є підставою для звернення до суду за захистом порушених прав.

Отже, з огляду на вимоги ч. 1 статті 52 Закону України “Про авторське право і суміжні права”, Позивач має право вимагати виплати компенсації за порушені права.

Відповідно до ч. 2 статті 52 Закону України “Про авторське право та суміжні права” суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов’язаний у встановлених п. “г” ч. 2 статті 52 Закону України “Про авторське право та суміжні права” межах, визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри Відповідача.

Зважаючи на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 8800,00 грн., в якості компенсації за порушення виключних його майнових авторських прав, з розрахунку: 20 мінімальних заробітних плат за неправомірне використання музичного твору (10 мінімальних заробітних плат за неправомірне використання музики музичного твору та 10 мінімальних заробітних плат за використання тексту музичного твору).

Щодо вимог Позивача про публікацію в газеті «Юридична практика» даних у вигляді судового рішення про допущені порушення авторського права, суд І інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в цій частині з огляду на те, що в судовому порядку можна зобов’язати публікувати таку інформацію лише спеціалізовані видання, метою створення яких є саме інформування щодо авторських прав. Всі інші видання, в тому числі –“Юридичну практику”, суд не вправі зобов’язувати проводити будь-які публікації, оскільки право вибору тем для публікації належить виключно виданню.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції щодо правомірності позовних вимог про стягнення з відповідача 8800 грн. компенсації за порушення авторського права, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні статті 104 ГПК України. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв’язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Компанія „Нова хвиля” залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.06.2008 у справі № 20/172 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 20/1712 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Ропій Л.М.

Судді                                                                                          Буравльов С.І.

Попікова О.В.