СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

Справа №

Севастопольський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
,

суддів
,

,

за участю представників сторін:

позивача:  Николаєв Василь Володимирович, довіреність №  12
від 05.10.07;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
СПД фізичної особи - підприємця  ОСОБА_1
на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Ковтун
Л.О.) від 16 жовтня 2007 року у справі № 2-1/12069-2007А

за позовом           Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі міста Сімферополя Автономної Республіки Крим (вул. Дм.
Ульянова, 6, місто Сімферополь, 95000)

до          фізичної
особи - підприємця  ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
місто Сімферополь, 95034)

про стягнення 229,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного Фонду України в
Київському районі м. Сімферополя звернулося до господарського суду АР Крим із
адміністративним позовом, у якому просило стягнути з СПД ОСОБА_1 229,75 грн.
(донарахування за несплату за 1 та 2 квартал 2003 року 59,75 + 30,72
обов'язкових платежів до Фонду загальнообов'язкового державного пенсійного
страхування   та  + 170,00 грн. штрафної санкції за звітом за
формою-4ПФ за 1 квартал 2003 року  (а.с.
3-4).

Відповідач відзив проти позовних
вимог до суду першої інстанції не надав, явку свого представника не забезпечив,
про час  і місце розгляду справи був
сповіщений належним чином (а.с. 19, 20, 21, 22, 32, 33).

Постановою господарського суду АР
Крим від 16 жовтня 2007 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з СПД
ОСОБА_1 заборгованість зі страхових внесків у сумі 229,75 грн. (а.с. 40-43).

В апеляційній скарзі СПД ОСОБА_1
просить постанову суду скасувати, як прийняту з порушенням норм матеріального
та процесуального права, так як ПФУ вимоги про сплату внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування направлені не за його
адресою, суд розглянув справу у його відсутність.

Розпорядженням керівництва суду від
31 січня 2008 року суддя Лисенко В.А. у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому
процесі, замінена на суддю Дугаренко О.В.

Представник позивача у судовому
засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає постанову суду
законною та обґрунтованою.

Апелянт у судове засідання не
з'явився, просив в апеляційній скарзі
розглянути справу без його участі.

Відповідно до вимог статті 195, 196
Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши матеріали справи,
вислухавши представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального
і процесуального права, судова колегія вважає апеляційну скаргу не підлягаючою
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 58 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня
2003 року №1058-IV (із змінами та доповненнями), п.1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах (затвердженого
наказом голови Пенсійного фонду від 30 квітня 2002 року № 8-2, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції від 21 травня 2002 року № 442/6730), Пенсійний фонд,
управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є
органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить
збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє
документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування
та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим
використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням
обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних
рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно статті 1 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", страхові
внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло
раніше; кошти, сплачені на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Стаття 14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачає, страхувальниками відповідно до цього закону є
підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які
мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами),
фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), які
використовують працю    фізичних    осіб
на    умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами
цивільно-правового характеру.

СПД ОСОБА_1 є фізичною особою,
адвокатом, зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Сімферополя платником внесків на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування за №14115746А та ідентифікаційним кодом - НОМЕР_1(а.с. 7,
8).

Як свідчать матеріали справи, СПД
ОСОБА_1 станом на 29 березня 2007 року перед Управлінням Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Сімферополя має недоїмку зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування у розмірі 229,75,
у тому числі недоїмка по внескам на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування -90,47 грн. (59,75 + 30,72); заборгованість з фінансової санкції за
ненадання до ПФУ звіту 4-ПН за 1 квартал 2003 року -170,00 грн., що підтверджує
акт звірки розрахунків (а.с. 5).

Судом встановлено, що всупереч
вимогам п. 6 частини 2 статті 17, частини 6 статті 20 Закону України “Про
загальнообов'язкове державне  пенсійне
страхування”, відповідач не проводив сплату загальнообов'язкових платежів за
період: червень 2003 року  -  вересень 2003 року, у зв'язку з чим було
прийнято рішення № 300 від 03 червня 2003 року про застосування фінансових
санкцій за не надання розрахунку зобов'язань по сплаті збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування (звіту за формою 4-ПФ, податкової декларації) в
строки, визначені законодавством, у розмірі 170,00 грн. (а.с. 13-14).

Наявність заборгованості
підтверджується корінцями повідомлень від 19 вересня 2003 року №66 на суму
30,72 грн. та від 03 червня 2003 року №28 на суму 65,28 грн. (а.с. 11,  10, 16,17), які наявні у матеріалах справи.

Відповідно акту про розходження
даних розрахунку зобов'язань  зі сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне страхування адвоката ОСОБА_1 з даними
органів ДПІ м. Сімферополя про суму чистого доходу від 19 вересня 2003 року №10
встановлено, що сума чистого доходу за ІІ квартал  2003 року склала 396,00 грн., тоді як ОСОБА_1
у звіті 4-ПН за 2 квартал 2003 року до ПФУ вказав 300 грн. за ставкою 32% (а.с.
10).

За даними розрахунку зобов'язань зі
сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування за ІІ квартал 2003
року СПД фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, сума прибутку за ІІ квартал 2003
року склала 300, 00 грн. у той час, як сума чистого прибутку склала 396,00
грн., а не 300 грн. (а.с. 67)

Підлягає до сплати збір у розмірі
32% за даними Управління пенсійного фонду в Київському районі м. Сімферополя
126,72 грн., за даними платника - 96,00 грн. Розходження зі збору склало 30,72
грн.

Таким чином, донараховано податкове
зобов'язання зі сплаті збору у розмірі 30,72 грн.

СПД ОСОБА_1 було донараховано за 1
квартал 2003 року 65,28 грн., фактично перераховано 6,53 грн.

Таким чином, донараховано податкове
зобов'язання зі сплаті збору у розмірі 58,75 грн.

Судова колегія звертає увагу, що
УПФУ при розрахунку суми позову припустило арифметичну помилку, тоді як 65,28
грн. - 6,53 грн. = 58,75 грн., а не 59,75 грн.

Згідно статті 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у разі
виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків, страхувальники
зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в
порядку і розмірах, визначених цією статтею. Територіальні органи Пенсійного
фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом. Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки страхувальник зобов'язаний сплатити суми
недоїмки та суми фінансових санкцій. У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу Пенсійного фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти робочих днів після її отримання не сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом з застосованою до нього фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з відповідним органом Пенсійного фонду, або не
оскаржив вимогу в судовому порядку, а також у разі якщо страхувальник
узгодив вимогу, але не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти робочих
днів після отримання узгодженої вимоги, відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом порядку і подає вимогу про сплату недоїмки
до відповідного підрозділу державної виконавчої служби. У зазначених випадках
орган Пенсійного фонду також має право звернутися до суду чи господарського
суду з позовом про стягнення недоїмки.

Узгоджена сума недоїмки на протязі
10 днів з моменту отримання вимоги про сплату
відповідачем не сплачена. Доказів з її сплати або оскарження зазначених
вимог суду під час розгляду справи не надано.

Таким чином, у відповідача склалася
узгоджена і безспірна заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку
у розмірі 229,75 грн., про що було прийнято господарським судом
правомірне і обґрунтоване судове рішення.

Відповідно частини 7 пункту 1
статті 64 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",
виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право
стягувати з платників страхових внесків несплачені суми страхових внесків.

Судова колегія не приймає до уваги
посилання СПД ОСОБА_1 в апеляційній скарзі
на  те, що акти Управління ПФУ ним
отримані не були, так як спеціалістами УПФУ невірно вказано адресу. Вони є
неспроможними і спростовуються матеріалами справи: корінець повідомлення №66 та
акт №10 про розходження даних розрахунку зобов'язань  від  19
вересня 2003 року про донарахування зобов'язання на суму 30,72 грн. свідчить
про вказання УПФУ вірної адреси відповідача: м. Сімферополь, АДРЕСА_1, але
вказана сума відповідачем добровільно не сплачена (а.с. 11-12).

Крім того, судова колегія зауважує,
що відповідач знав про те, що він має недоїмку та у господарському суді
розглядається дана справа.

Крім того, за результатами розгляду
адміністративного позову звернувся з апеляційною скаргою до Севастопольського
апеляційного господарського суду, але, як свідчать матеріали справи, не
скористався своїм правом на участь у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 49
Кодексу адміністративного судочинства України, особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними
правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Згідно статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере
участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для
підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі
наявних доказів.

СПД ОСОБА_1 не надав доказів, які б свідчили про те, що він сплатив
вказану суму недоїмки або оскаржив вимоги про сплату боргу.

З матеріалів справи та пояснень
представника позивача, встановлено, що сума податкового зобов'язання
розраховувалась згідно з діючим у 2003 році Законом України “Про порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” за №2181-111 від 21 грудня 2000 року,  який встановлював  порядок
погашення  зобов'язань юридичних
або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з
податків  і зборів  (обов'язкових
платежів),  включаючи  збір
на обов'язкове державне
пенсійне  страхування  та
внески на загальнообов'язкове державне
соціальне  страхування,  нарахування
і  сплати  пені та штрафних  санкцій,
що  застосовуються   до
платників   податків
контролюючими   органами,  та визначав процедуру оскарження дій  органів
стягнення.

З 01 квітня 2004 року вступив в
силу Закон України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування”,
який визначає  принципи,  засади
і  механізми  функціонування  системи загальнообов'язкового    державного
пенсійного     страхування,
призначення,  перерахунку  і
виплати  пенсій,  надання соціальних послуг  з
коштів  Пенсійного  фонду,
що  формуються  за
рахунок страхових   внесків   роботодавців,  бюджетних
та  інших  джерел, передбачених цим  Законом,
а  також  регулює
порядок  формування
накопичувального  пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів  страхування
довічних  пенсій або одноразових
виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, таким чином
сума податкового зобов'язання розраховувалась згідно законодавству, яке було
чинним на той час.

Посилання апелянта на те, що
позивачем пропущено 3-річний строк позовної давності, також не приймається до
уваги, виходячи з  того, що згідно
частини 15 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування”, строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду  без змін, якщо визнає, що судом першої
інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з
дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Так як, при вирішенні даної справи судом першої інстанції норми
матеріального і процесуального права не порушено, підстави для скасування
оскаржуваної постанови відсутні.

Керуючись статтями 24, 195,
пунктом 1 частини 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, 206  Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу СПД ОСОБА_1
залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду АР
Крим 16 жовтня 2007 року у справі №2-1/12069-2007А залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції, за наслідками перегляду, набирає
законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та
строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя                    підпис

Судді
підпис

підпис