ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2008 р.

№ 32/384

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кравчука Г.А.,

суддів:

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Київської міської ради

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 р.

у справі

№ 32/384

господарського суду

м. Києва

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто"

до

1) Київської міської ради,

2) Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про

поновлення договору

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача:

Державін В.В., дов. № б/н від 11.09.2007 р.;

відповідача-1:

Авдієнко С.В., дов. № 225-КР-120 від 30.01.2008 р.;

відповідача-2:

Авдієнко С.В., дов. № 06-34/19552 від 18.07.2006 р.;

В С Т А Н О В И В:

У червні 2007 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Каштанове місто" (далі –Товариство) звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою, у якій просило поновити на три роки договір оренди земельної ділянки № 91-6-00188 від 13.11.2003 р., вважаючи укладеною угоду до вказаного договору у редакції, яка ним підписана (текст наводився у позовній заяві), з моменту набрання чинності судового рішення, та зобов'язати Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі –Управління) зареєструвати зазначену угоду у встановленому порядку.

Позовні вимоги Товариство обґрунтовувало тим, що воно, виходячи з норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про оренду землі" має переважне право на поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки № 91-6-00188 від 13.11.2003 р., укладеного між ним та Київською міською радою (далі –Рада) та зареєстрованого Управлінням, у зв'язку з чим звернулось до Ради з відповідним клопотанням, проте Рада у встановлений ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" строк зазначене клопотання не розглянула, внаслідок чого питання про поновлення строку дії договору оренди земельної ділянки № 91-6-00188 від 13.11.2003 р. залишається невирішеним.

Рішенням господарського суду м. Києва від 06.07.2007 р. (суддя Хрипун О.О.) позовні вимоги Товариства задоволено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 р. (колегія суддів: Капацин Н.В., Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.) рішення господарського суду м. Києва від 06.07.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова прийняті з посиланням на норми Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України "Про місцеве самоврядування", Закону України "Про оренду землі" з мотивів обґрунтованості позовних вимог Товариства.

Рада звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 р. і рішення господарського суду м. Києва від 06.07.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства. Викладені у касаційній скарзі вимоги Рада обґрунтовує тим, що місцевим та апеляційним господарськими судами при прийнятті оскаржуваних судових актів не було враховано усіх обставин справи та було порушено ст. ст. 123 і 124 Земельного кодексу України, ст. 654 Цивільного кодексу України.

Управління та Товариство не скористались правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзивів на касаційну скаргу Ради до Вищого господарського суду України не надіслали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 12.02.2008 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим господарським судом України у складі колегії суддів Кравчука Г.А. –головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Шаргала В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Ради не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджується, що:

– між Радою та Товариством укладено договір оренди земельної ділянки № 91-6-00188 від 13.11.2003 р., який зареєстровано Управлінням, згідно умов якого Рада на підставі рішення № 405/561 від 24.04.2003 р. передає, а Товариство приймає в оренду на один рік земельну ділянку, місце розташування якої –вул. Костьольна, 6-а, у Шевченківському районі м. Києва, розміром 0,1911 га для будівництва житлового будинку;

– п. 7.1 договору оренди земельної ділянки № 91-6-00188 від 13.11.2003 р. встановлює, що після закінчення строку, на який було укладено цей договір, Товариство, за умови належного виконання своїх обов'язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору;

– Товариство належним чином виконувало обов'язки орендаря за договором оренди земельної ділянки № 91-6-00188 від 13.11.2003 р., зокрема, своєчасно та у повному обсязі сплачувало орендну плату та розпочало будівельні роботи.

Ст. 2 Закону України "Про оренду землі" встановлює, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відносини, пов'язані з орендою земельних ділянок, на яких розташовані цілісні майнові комплекси підприємств, установ і організацій державної або комунальної власності, а також заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим, та їх структурних підрозділів, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про оренду державного та комунального майна".

Частини перша та друга ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Згідно до абзацу першого частини першої ст. 777 Цивільного кодексу України наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарського суду про те, що Товариство мало переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки № 91-6-00188 від 13.11.2003 р.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарськими судами першої та другої інстанції, Товариство листом № 87 від 13.04.2007 р. звернулось до Ради з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки № 91-6-00188 від 13.11.2003 р., додавши до цього листа два примірники підписаної з його боку угоди до зазначеного договору, на який Управління надало відповідь (лист № 05-358/16652 від 05.06.2007 р.) про те, що Радою рішення про розгляд питання щодо поновлення вказаного договору оренди не приймалось, у зв'язку з чим питання щодо підписання запропонованої Товариством угоди буде розглянуто після прийняття Радою відповідного рішення.

Відповідно до частини п'ятої ст. 46 Закону України "Про місцеве самоврядування" сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок –не рідше ніж один раз на місяць.

Оскільки Рада не розглянула лист Товариства № 87 від 13.04.2007 р., останнє, з метою захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, звернулось до господарського суду м. Києва з позовом по даній справі.

Частина перша ст. 20 Закону України "Про оренду землі" визначає, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Положення про Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затверджене рішенням Київської міської ради від 19.12.2002 р. № 182/342 передбачає, що Управління організовує, зокрема, оформлення та видачу договорів оренди земельних ділянок та здійснює їх реєстрацію.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарські суди першої та другої інстанції обґрунтовано задовольнити позовні вимоги Товариства.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України постанова Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 р. ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги Ради не спростовують висновків господарського суду другої інстанції, у зв’язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Київської міської ради залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2007 р. у справі № 32/384 господарського суду м. Києва –без змін.

Головуючий суддя                                                   Г.А. Кравчук

Суддя                                                                       Г.М. Мачульський

Суддя                                                                       В.І. Шаргало