ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

16.10.08                                                                                           Справа № 2/41

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді

Кравчук Н.М.

суддів

Гнатюк Г.М.

Мирутенко О.Л.

розглянувши           апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненські торгівельні мережі»(надалі ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі») за № 28/1-юр від 28.08.2008р.

на рішення                    Господарського суду Рівненської області від 20.08.2008 року

у справі                    №2/41

за позовом:                     Приватного підприємства «Рівненська товарна група», м. Рівне

до відповідача:           ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі», м. Рівне

про:                              стягнення заборгованості в сумі 29 822,44 грн.,

з участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 20.08.2008р. у справі № 2/41 (суддя Савченко Г.І.) задоволено повністю позовні вимоги приватного підприємства «Рівненська товарна група» до ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»про стягнення заборгованості в сумі 29 822,44 грн., стягнуто з відповідача на користь позивача 29 822,44 грн. заборгованості, 298,23 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума заборгованості підтверджується матеріалами справи, а доказів оплати її відповідачем не представлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»подано апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає незаконним, прийнятим з порушенням норм ,процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. Зокрема, скаржник зазначає, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечує, рішення господарського суду вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін в судове засідання не з’явилися, причини неявки не повідомили. Оскільки останні належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, доказом чого є повідомлення про вручення, колегія суддів вважає за можливе слухати справу без їх участі в порядку ст.75 ГПК України.

Розглянувши подану апеляційну скаргу, матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПП «Рівненська товарна група»та ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»було укладено договір поставки № 118/б від 03.06.2006р. 30.11.2007р. між сторонами було підписано додаткову угоду № 1, якою було внесено зміни у п.4 вказаного договору „порядок розрахунків”.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підставі товаротранспортних накладних: № РТГ - 003630 від 12.11.2007р.; № РТГ - 003886 від 16.11.2007р.; № РТГ - 003687 від 16.11.2007р.; № РТГ - 003678 від 16.11.2007р.; № РТГ - 003689 від 16.11.2007р.; № РТГ - 003701 від 19.11.2007р.; № РТГ - 003702 від 19.11.2007р.; № РТГ - 003703 від 19.11.2007р.; № РТГ - 003704 від 19.11.2007р.; № РТГ - 003705 від 19.11.2007р.; № РТГ - 003706 від 19.11.2007р.; № РТГ - 003707 від 19.11.2007р.; № РТГ - 003732 від 22.11.2007р.; № РТГ - 003733 від 22.11.2007р.; № РТГ - 003734 від 22.11.2007р.; № РТГ - 003744 від 22.11.2007р.; № РТГ - 003781 від 26.11.2007р.; № РТГ - 003782 від 26.11.2007р.; № РТГ - 003630 від 26.11.2007р.; № РТГ - 003783 від 26.11.2007р.; № РТГ - 003784 від 26.11.2007р.; № РТГ - 003785 від 26.11.2007р.; № РТГ - 003819 від 01.12.2007р. ПП «Рівненська товарна група” поставило, а ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»отримало харчову продукцію на загальну суму 25 442,02 грн.

Дані товаротранспортні накладні скріплені печатками та підписані уповноваженими представниками сторін (а.с. 10-31).

Разом з товаротранспортними накладними позивачем видавались відповідачеві рахунки-фактури: № ОТГ - 000023 від 01.12.2007р.; № ОТГ - 000022 від 26.11.2007р.; №ОТГ - 000021 від 26.11.2007р.; №ОТГ - 000020 від 26.11.2007р.; № ОТГ - 000019 від 26.11.2007р.; №ОТГ - 000018 від 26.11.2007р.;№ ОТГ - 000017 від 22.11.2007р.; № ОТГ - 000016 від 22.11.2007р.; № ОТГ - 000015 від 22.11.2007р.; № ОТГ - 000014 від 22.11.2007р.; № ОТГ - 000013 від 19.11.2007р.; № ОТГ - 000012 від 19.11.2007р.; № ОТГ - 000011 від 19.11.2007р.; № ОТГ - 000010 від 19.11.2007р.; № ОТГ - 000009 від 19.11.2007р.; № ОТГ - 000008 від 19.11.2007р.; № ОТГ - 000007 від 19.11.2007р.; № ОТГ - 000006 від 16.11.2007р.; № ОТГ - 000005 від 16.11.2007р.; № ОТГ - 000004 від 16.11.2007р.; № ОТГ - 000003 від 16.11.2007р.; № ОТГ - 000002 від 12.11.2007р. (а.с. 83-103).

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Оскільки, в товаро-транспортних накладних та в рахунках-фактурах відсутнє посилання на договір поставки № 118/б від 03.06.2006р. та додаткову угоду № 1 від 30.11.20007р., колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про виникнення між сторонами позадоговірних відносин.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В даному випадку термін виконання відповідачем свого зобов'язання визначається моментом пред'явлення вимоги. Такими вимогами є рахунки-фактури, видані позивачем з товаро-транспортними накладними. Відповідач повинен розрахуватись у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (рахунку-фактури) по кожній товаро-транспортній накладній. Тобто, по першій вимозі –19.11.2007р., по останній –07.12.2007р.

Згідно з ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 25 442,02 грн., оскільки дана вимога позивачем документально обґрунтована, в свою чергу відповідач належними та допустимими доказами її не спростував.

Частиною 1 ст. 261 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі наведеного, суд першої інстанції правомірно задоволив позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 391,55 грн. інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, що становить 265,96 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 1 722,91 грн., яка нарахована відповідно до п.9.4 договору поставки № 118/б від 03.08.2006р., то вона до задоволення не підлягає, оскільки судом встановлено, що спірні правовідношення є позадоговірними.

Твердження скаржника про порушення судом першої інстанції окремих норм процесуального права при прийняті рішення, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду України вважає, що вони не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 24.04.2008р. господарським судом Рівненської області було порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 15.05.2008р.

За клопотанням відповідача, справа неодноразово відкладалася (а.с. 60, 75, 81).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони мають право, зокрема, брати участь в господарських засіданнях. Цією ж статтею законодавчо встановлено обов'язок сторони добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, проте своїм правом участі у судовому засіданні не скористався, доказів на спростування фактів, викладених в позовній заяві, не подав у зв'язку з чим позовна заява розглядалася за наявними матеріалами справи у відповідності до ст.75 ГПК України.

Відповідно до ст.41 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Таким чином, всупереч вимог ст.33 ГПК України відповідачем не було надано суду доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід частково скасувати, а апеляційну скаргу - частково задоволити.

Керуючись, ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1.          Апеляційну скаргу ТзОВ «Рівненські торгівельні мережі»задоволити частково.

2.          Рішення господарського суду Рівненської області від 20.08.2008р. у справі № 2/41 скасувати в частині стягнення пені в розмірі 1 722,91 грн., в цій частині позову - відмовити. В решта рішення залишити без змін.

3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

4.          Справу передати в місцевий господарський суд Рівненської області.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Кравчук

судді                                                                       Г.М. Гнатюк

О.Л. Мирутенко