ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 39/137

21.01.08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Західенерго"

до Державного підприємства "Вугілля "України"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство “Луганськвугілля”

про стягнення 92207,44 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

Від позивача: Месеренко Л.С. (дов. № 08-30 від 02.01.2008р.)

Від відповідача: Пилипчук О.С. (дов. № 11-01/3-Д від 11.01.2008р.)

Від третьої особи: не з‘явилися.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 92207,44 грн. збитків, завданих поставкою вугілля неналежної якості. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р., укладеним між позивачем та відповідачем, позивач поніс збитки. Позивач також просить покласти на відповідача судові витрати, пов‘язані з розглядом цієї справи.

Ухвалою суду від 22.11.2007р. порушено провадження у справі № 39/137 та призначено справу до розгляду на 10.12.2007р.

Ухвалою суду від 10.12.2007р., на підставі ст. 27 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство “Луганськвугілля”, та, відповідно до ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 24.12.2007р.

Представник відповідача в судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, яким проти заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі.

В судовому засіданні, призначеному на 24.12.2007р., розгляд справи було відкладено на 21.01.2008р., відповідно до ст. 77 ГПК України.

Третя особа у судові засідання не з‘явилася, письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог не надала, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку.

В судовому засіданні, призначеному на 21.01.2008р., за згодою представників сторін, оголошувалися вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2007 року між Відкритим акціонерним товариством “Західенерго” (позивачем) і Державним підприємством “Вугілля України” (відповідачем) укладено договір № 9-02/1-П постачання вугільної продукції, відповідно до якого постачальник (відповідач) зобов’язався поставити покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі (п. 1.1.), а покупець (позивач) –зобов’язався прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених цим договором (п. 1.2.).

Умовами договору було встановлено, що вугілля постачається партіями залізничним транспортом у відкритих напіввагонах вантажною швидкістю на умовах DDP залізнична станція призначення, згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів “Інкотермс” в редакції 2000р. за реквізитами покупця, вказаними в Додатках до договору. Мінімальна норма відвантаження –4 напіввагони (п. 2.1.).

Термін дії договору було визначено сторонами з 01.02.2007р. до 31.03.2007р., а в частині проведення розрахунків –до повного виконання зобов’язань (розділ 8).

Додатковою угодою № 05-03/07 від 31.03.2007р. до договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р. дію договору було продовжено до 30.06.2007р. а в частині проведення розрахунків –до повного виконання зобов’язань.

Відповідно до п. 3.1. договору сторони погодили, що якість вугільної продукції, що поставляється за цим договором, повинна відповідати ДСТУ 4083-2002 “Вугілля кам‘яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 “Вугілля буре, кам‘яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування”, ДСТУ 3472-96.

За домовленістю сторін (п. 4.1. договору) приймання вугілля по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та від 25.04.1966р. № П-7 з подальшими змінами і доповненнями, ГОСТ 1137-64 “Угли бурые, каменные, антрацит, горючие сланцы и брикеты. Правила приёмки по качеству”, ДСТУ 4083-2002 “Вугілля кам‘яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 “Вугілля буре, кам‘яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування”, ГТР 34.09.110-2003 “Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи” та/або іншими нормативними документами України, прийнятими на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному договору.

На виконання умов договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р. та згідно додатку № 06/07-Б від 29.05.2007р. до договору Збагачувальною фабрикою “Білоріченська” 03.06.2007р. (вантажовідправником) на адресу Бурштинської ТЕС за залізничними накладними: № 49619329 (вагони: № 67844936, № 67917039), № 49619336 (вагони: № 64677123, № 67674077, № 64312945, № 65949109, № 65488801, № 66782814, № 63827364, № 65943854, № 65510836, № 66046228, № 68747740, № 64166770, № 65288789) направлено вугілля марки ГСШ.

Пунктом 4.9. договору було встановлено, що якщо показники якості вугілля, визначені в лабораторії вантажоотримувача відрізняються від посвідчень якості на величину більше допустимої похибки, вантажоотримувач, протягом 24 годин з моменту отримання результатів, зобов’язаний викликати вантажовідправника та постачальника для проведення спільного опробування вугілля. У разі неприбуття представника вантажовідправника на протязі 24 годин з моменту отримання повідомлення, до розрахунку приймаються показники якості визначені лабораторією вантажоотримувача.

У випадку порушення покупцем вимог п. 4.1. та п. 4.9. його претензії щодо якості та кількості вугілля постачальником не приймаються (п. 4.15. договору).

Відповідно до п. 4.12. договору сторони передбачили, що постачальник і покупець мають право перевірити якість поставленої партії вугілля шляхом спільного випробування та проведення хіманалізу. Хіманаліз виконується у лабораторії ТЕС вантажоотримувача. Дані, отримані в результаті спільного випробування та проведення хіманалізу приймаються до розрахунку обома сторонами.

Крім того, на підставі п. 4.13. договору постачальник і покупець мають право погодити між собою та залучати до контролю якості і кількості вугілля, що поставляється, незалежного експерта, проводити взаємні перевірки справності ваг, хімічних приладів, правильності відбору проб вугілля. При участі у прийманні вугілля за кількістю та якістю у покупця незалежного експерта, результати його експертизи приймаються до розрахунку беззаперечно обома сторонами.

Згідно п. 4.10. договору у випадку постачання вугілля, якісні показники якого перевищують граничний рівень, встановлений цим договором в п. 3.1., покупець має право відмовитися від прийняття та оплати такого вугілля.

При прийманні вугілля за якістю на Бурштинській ТЕС встановлено, що поставлене вугілля за своїми якісними характеристиками не відповідає вимогам пункту 3.1. договору. Так, в поставленій партії вугілля було виявлено шлам, що підтверджується складеними на підставі п. 4.11. договору Актом приймання вугілля на Бурштинській ТЕС: № 3769 від 04.06.2007р., Актом про відбір проб вугілля № 3769 від 03.06.2007р. підписаним представниками вантажоодержувача, ДП “Вуглехімічна лабораторія” та представником вантажовідправника –Шишовою І.В. за довіреністю за вих. № 648 від 16.04.2007р., відповідно до якої ВАТ “ГЗФ “Білоріченська” (вантажовідправник) довірило вказаній особі здійснювати відбір та аналіз проб вугілля ВАТ “ГЗФ “Білоріченська”, що надходить на Бурштинську ТЕС, за договором № 9-02/1-П від 01.02.2007р., та уповноважило підписувати акти спільного відбору проб. При цьому, Акт контрольного розсіву пального від 03.06.2007р. представником вантажовідправника не підписаний.

В ході судового розгляду судом встановлено, що за довіреністю № б/н від 28.04.2007р. Державне підприємство “Вугілля України” (відповідач) надало право Відокремленому підрозділу “Луганськвуглепостачання” Державного підприємства “Луганськвугілля” (третій особі) проводити від імені ДП “Вугілля України” звіряння якості і кількості вугілля, брати участь у зважуванні вугілля у вагонах, проводити сумісне опробовування вугілля, поставленого, зокрема, на теплові електричні станції (ТЕС) ВАТ “Західенерго” в рахунок договору поставки № 9-02/1-П від 01.02.2007р., та підписувати у зв‘язку з цим відповідні акти та виконувати всі необхідні дії, пов’язані з виконанням цієї довіреності.

Доказів того, що Відокремленим підрозділом “Луганськвуглепостачання” Державного підприємства “Луганськвугілля” було передоручено ВАТ “ГЗФ “Білоріченська” проводити від імені ДП “Вугілля України” звіряння якості і кількості вугілля, брати участь у зважуванні вугілля у вагонах, проводити сумісне опробовування вугілля, поставленого, зокрема, на теплові електричні станції (ТЕС) ВАТ “Західенерго” в рахунок договору поставки № 9-02/1-П від 01.02.2007р., суду не надано, як і доказів того, що представник вантажовідправника –ВАТ “ГЗФ “Білоріченська” був уповноважений виступати від імені ДП “Вугілля України” перед третіми особами під час здійснення дій, обумовлених, зокрема, договором поставки № 9-02/1-П від 01.02.2007р.

Однак, зібрані у справі докази свідчать, що про поставку на Бурштинську ТЕС залізничних вагонів із вугіллям неналежної якості постачальник (відповідач) та вантажовідправник були повідомлені вантажоотримувачем телеграмою № 605 від 03.06.2007р., якою були також попереджені про повернення вантажу, що підтверджується відповідними відмітками на вказаній телеграмі.

З огляду на зазначене, заперечення відповідача з того приводу, що в порушення п. 4.9. договору представників відповідача та вантажовідправника не було викликано позивачем, судом не приймається. Відповідачем також не надано суду доказів на спростування доводів позивача щодо неналежної якості поставленого вугілля.

Пунктом 5.3. договору було встановлено, що вугілля, якісні показники якого перевищують гранично допустимий рівень, встановлений цим договором в п. 3.1., покупцем не приймається, не оплачується і повертається назад на адресу вантажовідправника з дотриманням вимог п. 6.4. цього договору.

Вугілля неналежної якості загальною масою 995000,00 кг було повернуто вантажовідправнику 06.06.2007р. в залізничних вагонах: № 64677123, № 67674077, № 64312945, № 65949109, № 65488801, № 66782814, № 63827364, № 65943854, № 65510836, № 66046228, № 68747740, № 64166770, № 65288789, № 67844936, № 67917039, що підтверджується квитанцією про приймання вантажу № 36087025 від 06.06.2007р., виданою залізничною станцією Бурштин Львівської залізниці.

З метою досудового врегулювання господарських відносин, позивач на адресу відповідача направив претензію від 18.06.2007р. № 119-148 на суму 92207,44 грн. з вимогою відшкодувати завдані збитки. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав, можуть бути, зокрема, відшкодування збитків, припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб‘єкт господарювання має право на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів, зокрема, шляхом відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються, зокрема, витрати зроблені управленою стороною.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені недержавних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв‘язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність за порушення зобов‘язання у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов:

- протиправної дії чи бездіяльності особи;

- заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи;

- причинного зв‘язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками;

-          вини боржника.

Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов‘язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав належним чином своє зобов‘язання перед позивачем щодо поставки вугілля належної якості.

Під збитками, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, розуміють, витрати, яких особа зазнала.

Заподіяння збитків позивачу в результаті вищезазначених дій відповідача полягає в тому, що внаслідок поставки вугілля неналежної якості позивач поніс витрати по поверненню вугілля неналежної якості.

Відповідно до п. 6.4. договору сторони встановили, що за постачання неякісного вугілля, вугілля пошарово завантаженого в вагони з домішками продукції інших класів чи сортів, або вугілля, асортимент якого не відповідає вимогам договору, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, зв‘язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, переадресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу-прибирання вагонів, витрати на проведення хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.).

У зв’язку із поверненням вугілля неналежної якості позивач поніс витрати на загальну суму 92207,44 грн., в тому числі: витрати на сплату провізної плати з перевезень повернутого вугілля від станції Бурштин Львівської залізниці до станції Збірна Донецької залізниці в сумі 79538,40 грн., що підтверджується квитанцією про приймання вантажу № 36087025 від 06.06.2007р. та переліком № 42 від 07.06.2007р., виданими залізницею; витрати на оплату за користування вагонами за час простою вагонів на території Бурштинської ТЕС в сумі 12484,80 грн., що підтверджується відомістю плати за користування вагонами: № 06.06.1091/1073 та переліком № 40 від 08.06.2007р., виданими залізницею; витрати на оплату за оформлення документів на відправлення вантажу в сумі 184,24 грн., що підтверджується накопичувальною карткою для додаткових зборів: № 06.0323 від 06.06.2007р. та переліком № 40 від 08.06.2007р., виданими залізницею.

Про наявність причинного зв‘язку між протиправною дією відповідача та збитками позивача свідчить факт порушення відповідачем договірного зобов’язання щодо поставки вугілля належної якості, що призвело до заподіяння збитків позивачу у вигляді понесених витрат.

Щодо вини, то у цивільному праві діє презумпція вини особи, яка вчинила правопорушення. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов‘язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування.

Вищевикладене свідчить про існування всіх умов настання відповідальності за заподіяння збитків, отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених збитків в розмірі 92207,44 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, стороні на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує державне мито за рахунок другої сторони, а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. За таких обставин, витрати по сплаті державного мита в розмірі 922,07 грн. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства “Вугілля України” (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 4; код ЄДРПОУ № 32709929, рахунок № 13 в АК “Промінвестбанк” м. Києва, МФО 300012), а у разі відсутності грошових коштів - з будь-якого іншого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду на користь Відкритого акціонерного товариства “Західенерго” (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15; код ЄДРПОУ № 23269555; рахунок № 3357 в АК “Промінвестбанк” м. Львова, МФО 325633) 92207,44 грн. (дев‘яносто дві тисячі двісті сім гривень 44 коп.) збитків, 922 (дев‘ятсот двадцять дві) грн. 07 коп. держмита та 118 (сто вісімнадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

2.          Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя Гумега О. В.

Дата підписання

повного тексту рішення: 25.01.2008р.