ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2008 р.

№ 34/304

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коробенко Г.П.–головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Рогач Л.І.,

розглянувши матеріали

касаційної скарги

закритого акціонерного товариства "Лігобуд"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від 20.11.2007 р.

у справі

господарського суду міста Києва

за позовом

Будівельно-виробничого підприємства "Бориспільрайагропромбуд"

до

закритого акціонерного товариства "Лігобуд"

третя особа

товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича фірма "Гарт"

про

стягнення 741 699, 25 грн.

за участю представників сторін:

позивача: Заяць М.М., дир. (виписка з наказу від 01.03.1992р. №7),

відповідача: Савченко С.М. за дов. від 23.01.2008р. №35л,

третя особа: не з’явився

ВСТАНОВИВ:

Будівельно-виробниче підприємство "Бориспільрайагропромбуд" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Закритого акціонерного товариства "Лігобуд" 580 207,76 грн. заборгованості за договором № 34 "Про надання послуг транспортними і механічними засобами" 48 860, 47 грн. втрат від інфляції, 12 631,02 грн. 3% річних та 100 000 грн. моральних збитків.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.09.2007р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2007 р. з даної справи, позов задоволено частково.

Стягнуто з ЗАТ "Лігобуд" на користь Будівельно-виробничого підприємства "Бориспільрайагропромбуд" 580 207,76 грн. - боргу, 48 860,47 грн. інфляційних втрат, 12 631,02 грн. 3% річних, 10 000,00 грн. моральної шкоди, 6 516,99 грн. витрат по сплаті державного мита та 103,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та постановою, ЗАТ "Лігобуд" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати та постановити нове рішення, яким в позові відмовити, мотивуючи скаргу порушенням судами норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст. 207, 237, 629 Цивільного кодексу України, ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

Третя особа з даної справи не реалізувала своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Як встановлено господарським судом першої та апеляційної інстанції, 02.05.2006р. між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого позивач в якості виконавця бере на себе зобов’язання надавати послуги відповідачу як замовнику транспортними засобами та механізмами (техніка) згідно з додатком № 1, а відповідач зобов’язується оплатити надані послуги згідно з цінами та в порядку, який передбачений даним договором та додатками до нього згідно до п. 1.1 договору.

Оплата здійснюється за фактично виконані обсяги, згідно акта виконаних робіт або талона замовника, товарно-транспортної накладної та інших документів, підтверджуючих надання послуг за ціною, узгодженою обома сторонами.

24.07.2006 між відповідачем та позивачем було підписано акт № 30 здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до якого позивачем (Виконавцем) за період з 15.07.2006 до 22.07.2006 було проведено перевезення ґрунту з навантаженням з кар’єра "Гарт" у кількості 9 002,5 тон (5456 м. куб.), загальною вартістю робіт (послуг) разом з ПДВ –190 960 грн., також в акті зроблена дописка "від руки" щодо зменшення суми, яка підлягає оплаті, на 15 573,00 грн., та зазначена сума до сплати –175 387,00 грн. Положення про зменшення суми, яка підлягала сплаті, ніким із сторін не підписане.

19.08.2006 між відповідачем та позивачем було підписано Акт №ОУ-000035 здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до якого загальна вартість робіт (послуг) виконаних позивачем і прийнятих відповідачем складає 194 684,00 грн.

31.08.2006 між відповідачем та позивачем було підписано Акт № ОУ-000034 здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно з яким позивачем було виконано роботи (надано послуги) з навантаження, перевезення, ущільнення за період з 22.07.2006 до 29.07.2006 у об’ємі 5283,2 м3, на загальну суму 184 912,00 грн.

30.09.2006 між відповідачем та позивачем було підписано Акт № ОУ-000043 здачі-прийняття робіт (надання послуг), відповідно до якого загальна вартість робіт (послуг) виконаних позивачем і прийнятих відповідачем складає у сумі 290 878,76 грн.

Загальний борг відповідача перед позивачем становить 580 207,76 грн., які на підставі встановленого та з урахуванням приписів ст.ст. 525, 530, 526 ЦК України стягнуті судом на користь позивача.

Однак з такими висновками судів попередніх інстанцій щодо існування беззаперечного боргу, який підлягає до стягнення, колегія погодитись не може, оскільки як вбачається із матеріалів справи (т. 2 а.с. 38 ) сторони 20.02.2007р. підписали акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2006р., який попередні суди до уваги не взяли та не надали йому належної оцінки.

Не враховано судами і повноваження представника відповідача щодо підписання актів № ОУ-000034, № ОУ-000035, № ОУ-000043, яким відповідно до Статуту останнього є голова правління Гончаров Л.І. та не перевірено наявність на зазначених актах його підпису.

Без належної оцінки залишений і той факт, що вказані акти виконаних робіт не затверджені директором відповідача, а акт № ОУ-000043 взагалі не місить печатки чи штампа на підписі невідомого представника відповідача.

Слід також зазначити, що в порушення вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення", судом 1-ї та апеляційної інстанції не зазначені норми матеріального права, на підставі яких відбулось стягнення моральної шкоди, враховуючи, що зазначена судами ст. 23 Цивільного кодексу України носить загальний характер.

Помилковими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, колегія рахує і висновки судів попередніх інстанцій щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, оскільки розрахунки позивача в цій частині не відповідають умовам договору від 02.05.2006р. з огляду на дату отримання відповідачем вказаних вище актів, а саме положенням п.3.4 договору, відповідно до якого, плата вноситься замовником не пізніше п’яти банківських днів з моменту (дати) підписання документів, підтверджуючих надання послуг.

За таких обставин, колегія вважає, що судами першої та апеляційної інстанції не досліджено в повному обсязі матеріали та обставини справи, що мають суттєве значення для розгляду спору. Порушення господарськими судами вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та незастосування норм матеріального права, які підлягають застосуванню, є підставою для скасування постановлених по справі судових рішень та передачі справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2007р. та рішення господарського суду міста Києва від 06.09.2007р у справі № 34/304 скасувати.

Справу направити до господарського суду міста Києва на новий розгляд.

Головуючий суддя           Г.П. Коробенко

Судді: Т.Ф. Костенко

Л.І. Рогач