ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.08 р.                     Справа № 11/105

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Н.В. Ломовцевої

При секретарі Петровій В.П.

За участю:

Представників сторін

від позивача за основним позовом: Патенко В.М., Погосян О.Є. – довір.

від відповідача за основним позовом: Купирьов М.Є.- довір.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Донецький проектно-конструкторський інститут” м.Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецька машинобудівельна компанія” м.Донецьк

про стягнення 184948,34грн.

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецька машинобудівельна компанія” м.Донецьк

до відповідача Відкритого акціонерного товариства “Донецький проектно-конструкторський інститут” м.Донецьк

про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 01-07/03-1 від 01.07.2003р. та договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, послуг інформаційного характеру № 01-07/03-1.ком від 01.07.2003р.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство “Донецький проектно-конструкторський інститут” м.Донецьк звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецька машинобудівельна компанія” м. Донецьк про стягнення 191112,49грн., у тому числі: 50420,18грн. – заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 67/9 від 09.09.2002р., 140692,31грн. - заборгованість за договором оренди нерухомого майна № 01-07/03-1 від 01.07.2003р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на копію договору оренди нерухомого майна № 67/9 від 09.09.2002р., копію додаткової угоди від 10.09.02р., копію додаткової угоди № 1 від 24.01.03р., копію Акту прийому-передачі в оренду приміщень від 09.09.02р., копію Акту прийому-передачі про повернення приміщень із оренди від 01.07.03р., копії рахунків, копію договору оренди нерухомого майна № 01-07/03-1 від 01.07.2003р., копію додаткової угоди від 30.12.04р., копію Акту прийому-передачі в оренду приміщень від 01.07.03р. № 1, копію Акту про повернення приміщень із оренди від 31.12.04р., копії рахунків-фактур та Актів виконаних робіт, неналежне виконання відповідачем умов договору та інше.

Позивач надав суду доповнення до позову за № 01-9/182 від 20.04.2007р. та пояснення за № 01-9/222 від 25.05.2007р., в яких повідомив про зміну адреси відповідача та зазначив, що після підписання сторонами акту звірки 01.11.2005р., який підтверджує визнання відповідачем спірної заборгованості, перебіг позовної давності почався заново.

Відповідач надав суду заяву від 11.07.2007р. про застосування позовної давності, керуючись ст.267 ЦК України.

Заявою від 20.02.2008р. позивач за первісним позовом зменшив суму позовних вимог та заявив до стягнення 184948,34грн.

У судовому засіданні 17.03.2004р. позивач уточнив, що борг за спожиту електроенергію за договором № 01-07/03-1 виник з лютого по грудень 2004р., включно.

Відповідач за первісною позовною заявою надав відзив від 12.12.2007р. яким проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що за вимогою про стягнення заборгованості за договором № 67/9 від 09.09.2002р. скінчився строк позовної давності, а акт звірки, на який посилається позивач не є підставою для переривання строку позовної давності, оскільки в ньому не зазначена сума боргу саме за спірним договором, також на той факт, що договір № 01-07/03-1 від 01.07.2003р. не містить всіх істотних умов для визнання його укладеним у відповідності зі ст.638 ЦК України, стосовно заборгованості за експлуатаційні витрати та витрати за користування електроенергією відповідач вважає, що ці вимоги заявлені позивачем без правових підстав, оскільки акти виконаних робіт, надані позивачем в якості доказів, підписані з боку відповідача невідомою особою, посада та повноваження якого в даних актах не зазначені.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Донецька машинобудівельна компанія” м.Донецьк звернулося до господарського суду з зустрічним позовом до Відкритого акціонерного товариства “Донецький проектно-конструкторський інститут” м.Донецьк про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 01-07/03-1 від 01.07.2003р. та договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, послуг інформаційного характеру № 01-07/03-1.ком від 01.07.2003р.

В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічною позовною заявою посилається на той факт, що договір оренди нерухомого майна № 01-07/03-1 від 01.07.2003р. в порушення ст.284 Господарського кодексу України та ст.10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна” не містить всі істотні умови, а договір про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, послуг інформаційного характеру № 01-07/03-1.ком від 01.07.2003р. є похідним від вищевказаного договору.

Відповідач за зустрічною позовною заявою у відзиві на позов № 01-9/353 від 03.08.2007р. з позовними вимогами не погоджується, посилаючись на те, що минув строк позовної давності в частині позовних вимог щодо визнання недійсним договору оренди нерухомого майна № 01-07/03-1 від 01.07.2003р. в частині позовних вимог щодо договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, послуг інформаційного характеру № 01-07/03-1.ком від 01.07.2003р. просить провадження припинити, посилаючись на набрання чинності рішення по справі № 10/100.

Ухвалою господарського суду від 02.08.2007р. зустрічна позовна заява прийнята судом для сумісного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою господарського суду від 17.08.2007р. провадження у справі зупинено у зв’язку з надходженням апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства “Донецький проектно-конструкторський інститут” на ухвалу від 02.08.2007р. про прийняття зустрічної позовної заяви.

30.10.2007р. у зв’язку із закінченням повноважень судді Чернота Л.Ф. розпорядженням голови господарського суду Донецької області справа передана на розгляд судді Ломовцевій Н.В.

Ухвалою господарського суду від 01.11.2007р. провадження у справі поновлено у зв’язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження.

У судовому засіданні 27.11.2007р. представники відповідачів за основним та зустрічним позовами заявили про застосування строку позовної давності, позивач за зустрічним позовом наполягає на задоволенні вимог зустрічного позову в частині визнання недійсним договору № 01-07/03-1 від 01.07.2003р. На розгляді вимог щодо визнання недійсним договору № 01-07/03-1.ком. від 01.07.2003р. не наполягає.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

09.09.2002р. між Відкритим акціонерним товариством “Донецький проектно-конструкторський інститут” та Товариством з обмеженою відповідальністю “АРС Холдинг” був укладений договір оренди нерухомого майна за № 67/9 (надалі – договір № 67/9), згідно з п.1.1. якого Орендатор (позивач) передає, а Орендар (відповідач) приймає у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: 83003, м.Донецьк. пр.Ілліча, 89, адміністративна будівля, блок 1, поверхи з 12 по 14 повністю, строком дії з 09.09.2002р. по 09.10.2007р.

Згідно довідки за № 73224 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, що не пов’язані зі змінами в установчих документах, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю “АРС Холдинг” (код 32123460, місцезнаходження: пр.Ілліча, 89, м.Донецьк, 83003) було перереєстровано в Товариство з обмеженою відповідальністю “Донецька машинобудівельна компанія” (код 32123460, місцезнаходження: вул.Артема, 143 А, м.Донецьк, 83086).

Загальна площа орендованого приміщення, відповідно до п.1.2. Договору № 67/9, складає 1522кв.м.

Згідно з п.4.1. договору № 67/9 орендна плата повинна сплачуватися щомісячно не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним з урахуванням індексу інфляції незалежно від результатів господарської діяльності Орендаря.

Відповідно до п.1.1. додаткової угоди № 1 від 24.01.2003р. Орендатор передає, а Орендар приймає у тимчасове платне володіння та користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: 83003, м.Донецьк. пр.Ілліча, 89, адміністративна будівля, блок 1, поверхи з 11 по 14 повністю.

В пункті 1.3. додаткової угоди № 1 від 24.01.2003р. п.4.3. договору № 67/9 був викладений у наступній редакції: “Розрахунок оплати за користування орендним приміщенням складає орендна плата з ПДВ в сумі 22096,29грн., експлуатаційні витрати з ПДВ в сумі 700,16грн., всього – 22796,45грн.”.

Додаткова угода № 1 від 24.01.2003р. вступає в силу з 24.01.2003р. та підписана без заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту приймання-передачі від 09.09.2002р. позивач передав, згідно умов договору № 67/9, а Товариство з обмеженою відповідальністю “АРС Холдинг” прийняло у тимчасове платне володіння та користування нежитлове приміщення, згідно додатку № 1 до договору оренди.

01.07.2003р. за актом приймання-передачі в оренду приміщень № 2 Орендар повернув Орендодавцю раніш надані в оренду приміщення загальною площею 2059,3кв.м.

Як вбачається з пояснень сторін, умов оплати по договору, свої зобов’язання стосовно оплати орендної плати за договором № 67/9 від 09.09.2002р. відповідач в повному обсязі не виконав, у зв’язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість за період з квітня 2003р. по червень 2003р. в сумі 49037,84грн., яка відповідачем за основним позовом не спростована.

Також позивач просить стягнути за договором № 67/9 заборгованості в сумі 1382,34 грн. за використану електроенергію за період травень – червень 2003р.

В обґрунтування цієї вимоги позивач посилаються на той факт, що хоча в порушення умов п. 5.12 договору відповідач не уклав договір з енергопостачальною організацією, але фактично споживав електроенергію, що входить до складу експлуатаційних витрат в розумінні п. 4.2 договору.

Відповідно до п. 4.2 договору № 67/9 окрім внесення орендної плати орендар приймає участь у загальних витратах орендодавця.

Згідно п. 5.2 договору № 67/9 орендар зобов’язан своєчасно і в повному обсязі вносити орендну платі та інші платежі, виходячи з умов договору, на розрахунковий рахунок орендодавця.

Суд вважає, що відповідач в силу приписів п. 4.2 договору зобов’язан оплачувати вартість спожитої електроенергії позивачу за основним позовом.

Оскільки сторони не обумовили порядок та строк оплати сум щодо загальних витрат орендодавця, виходячи з приписів ст. 165 Цивільного кодексу УРСР, який діяв в спірний період, ВАТ “Донецький проектно-конструкторський інститут” позивач посилається на факт пред’явлення відповідачу рахунків на оплату в сумі 893,38 грн., 30,01 грн. та 458,95 грн.

Відповідач заперечує проти факту отримання зазначених рахунків, а позивач за основним позовом не надав доказів їх вручення.

Крім того, позивачем не доведено, що ТОВ “АРС Холдинг” спожито саме визначену позивачем в односторонньому порядку кількість спожитої електроенергії. Посилання позивача на той факт, що облік спожитої електроенергії здійснювався з наростаючим підсумком і акт, складений у грудні 20003р. є безспірним доказом цього факту, не може бути прийнято судом в силу приписів ст.ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України.

При таких обставинах вимога про стягнення 1382,34 грн. боргу за спожиту електроенергію за договором № 67/9 є недоведеною, а враховуючи також той факт, що відсутні докази направлення відповідачу вимог на її оплату – також і необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

01.07.2003р. між Відкритим акціонерним товариством “Донецький проектно-конструкторський інститут” та Товариством з обмеженою відповідальністю “АРС Холдинг” був укладений договір оренди нерухомого майна за № 01-07/03-1 (надалі – Договір № 01-07/03-1), згідно п.1.1. якого з метою підвищення ефективності використання майна ВАТ “ДонПКТІ” та досягнення найбільших результатів господарської діяльності Орендатор передає, а Орендар приймає у тимчасове платне володіння та користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: 83003, м.Донецьк. пр.Ілліча, 89, адміністративна будівля, блок 1, поверх 11.

Загальна площа орендованого приміщення, відповідно до п.1.3. Договору № 01-07/03-1, складає 537,3м2.

Згідно п.4.3. Договору № 01-07/03-1 Орендар зобов’язаний сплачувати орендну плату, яка відповідно п.4.2. складає 5910,30грн.

Відповідно до п. 4.5 договору орендна плата сплачується орендатором щомісячно не пізніше 25 числа місяця, що передує звітному, на рахунок орендодавця, не залежно від господарської діяльності орендатора.

Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та розповсюджується на правовідносини, які існують з 01.07.2003р. по 31.12.2004р. (п.10.1. Договору № 01-07/03-1).

30.12.2004р. між сторонами за Договором була підписана Додаткова угода, згідно п.1. якої сторони дійшли згоди про розірвання укладеного сторонами договору оренди з 30.12.2004р.

Відповідно до п.2 Додаткової угоди від 30.12.2004р. Орендар протягом одного календарного дня повертає Орендодавцю орендованого їм приміщення, що оформлюється відповідним актом прийому-передачі.

Зазначена Додаткова угода вступає в силу з дня його підписання сторонами і є невід’ємною частиною договору № 01-07/2003-1 від 01.07.2003р.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов’язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

01.07.2003р., на виконання умов Договору оренди нежитлового приміщення № 01-07/03-1 від 01.07.2003р., між сторонами був підписаний акт приймання-передачі, згідно якого в оренду було передано приміщення площею 537,3кв.м.

31.12.2004р., відповідно до акту приймання-передачі в оренду приміщення до договору № 67/9 від 09.09.2002р., раніш надані в оренду приміщення площею 537,3м2 були повернуті Орендодавцю.

За договором № 01-07/03-1 позивачем були нараховані розмір орендної плати за період з липня 2003р. по грудень 2004р. включно в сумі 106385,40грн., розмір відшкодування витрат балансоутримувача з січня по грудень 2004р. в сумі 9091,12грн. та розмір відшкодування витрат за користування електроенергією з січня по грудень 2004р. в сумі 19051,64 грн.

Розглянувши вимогу про стягнення боргу з орендної плати суд вважає її обґрунтованою з огляду на те, що відповідно до акту прийому-передачі майно орендодавцю повернено лише 31.12.2004р., а орендатор зобов’язаний оплатити орендну плату самостійно в визначений договором строк. При таких обставинах посилання ТОВ “Донецька машинобудівельна компанія” на той факт, що акти виконаних робіт щодо оренди приміщення підписані неповноважною особою є безпідставними, оскільки не передбачені договором і в цій частині вимог не є доказом в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 4.9 договору передбачено, що орендна плата, зазначена в п. 4.2 цього договору, не включає в себе вартість витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, вартість наданих комунальних послуг, послуг інформаційного характеру.

Відповідно до умов п. 5.12 договору до моменту укладення орендарем договорів, в тому числі на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендатору, послуг інформаційного характеру; на користування електричною енергією, той зобов’язан компенсувати орендодавцю фактичні витрати, понесені у зв’язку із користуванням послугами відповідно до виставлених рахунків.

На вимогу суду позивач за основним позовом 12.12.2007р. надав пояснення, в яких зазначив, що під витратами балансоутримувача розуміються витрати, пов’язані з виконанням комплексу робіт по обслуговуванню, експлуатації, ремонту і утриманню будівлі, в якій відповідач орендував приміщення, утриманню прибудкової території та підсобних приміщень, крім того позивач посилається на акти виконаних робіт та рахунки-фактури та договір № 01-07/03-1ком.

Фактичні витрати щодо відшкодування витрат балансоутримувача відшкодовуються на підставі договору оренди № 01-07/03-1 до моменту укладення відповідного договору. Такий договір сторонами укладено 01.07.2003р. № 01-07/03-1ком. На зазначений договір позивач робить посилання у поясненні від 11.11.2007р.

Таким чином вбачається, що виконання умов договору оренди № 01-07/03-1 пов’язано з умовами договору № 01-07/03-1ком.

Відповідно до розділу І договору № 01-07/03-1ком. орендатор користується приміщенням загальною площею 537,3 кв.м., розміщено на 11 поверсі 1 бл. Будівлі. Орендатор по даному договору сплачує балансоутримувачу у якості дольової участі у витратах балансоутримувача по утриманню вищезазначеної будівлі 1,41 грн. за 1 кв.м. орендуємої площі щомісячно, в тому числі ПДВ – 0,23 грн.

Строк оплати за договором встановлено не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 5.1 даного договору його укладено на 6 місяців, який діє з 01.07.2003р. по 31.12.2003р. Пунктом 5.4 передбачено, що у разі відсутності від жодної із сторін заяви про припинення або зміну даного договору після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення спірних зобов’язань сторони перебували у договірних відносинах.

Факт отримання послуг за зазначеним договором відповідач не оспорив. Оскільки розрахунок спірної суми за період з січня 2004р. по грудень 2004р. зроблено відповідно до умов договорів, суд вважає суму 9091,12 грн. доведеною.

Вимога про стягнення 19051,64 грн. за спожиту електроенергію за період лютий – грудень 2004р. є обґрунтованою частково з наступних підстав.

Виходячи з умови настання обов’язку оплати суми за спожиту електроенергію є наявність фактичних витрат, понесених орендодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем укладено договір з ВАТ „Донецькобленерго” на постачання електроенергії. Відповідач не заперечує проти того, що використовував електроенергію в спірний період, але посилається на той факт, що позивач не довів обсяги її споживання, тобто фактичні витрати, понесені орендодавцем.

В матеріалах справи містяться докази того, що ВАТ “ДонПКТІ” оплатив виставлені рахунки енергопостачальної організації.

В обґрунтування вимог щодо кількості та суми спожитої електроенергії відповідачем позивач посилається на акти виконаних робіт, які відповідач вважає неналежним доказом, оскільки вони, на його думку, з його боку підписані невідомими особами.

Суд не погодившись з думкою відповідача, вважає, що акти виконаних робіт, які підтверджують кількість спожитої електроенергії та її вартість за лютий – листопад 2004р. є належним доказом у справі. При цьому відповідач не довів, що вони підписані неуповноваженими особами, оскільки ці підписи засвідчені мокрою печаткою юридичної особи, тобто її орган підтвердив повно важність осіб, які підписали акти. Таким чином факт споживання відповідачем електроенергії за лютий – листопад 2004р. є доведеним.

При цьому, суд вважає недоведеним факт кількості спожитої електроенергії в грудні 2004р., оскільки в обґрунтування вимоги в цій частині позивач посилається лише на рахунок-фактуру № 210412, без доказів його вручення.

Відповідно до умов п. 5.12 договору обов’язок оплатити зазначену суму виникає після пред’явлення відповідачу рахунку на оплату.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за період січень – листопад 2004р. у відповідача виникло таке зобов’язання, оскільки підписані акти виконаних робіт містять посилання на рахунки на оплату. Таким чином, вимога щодо стягнення боргу за спожиту електроенергію за грудень 2004р. в сумі 512,16 грн. задоволенню не підлягає у зв’язку з недоведеністю.

Разом з цим, оскільки відповідач наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права, суд відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України при розгляді справи застосовує позовну давність.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, його правила про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється в три роки.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

З позовом про стягнення заборгованості з орендної плати за договором № 67/9 за період з квітня 2003р. по червень 2003р. в сумі 49037,84грн.; щодо стягнення боргу за електричну енергію та експлуатаційні витрати за договором № 01-07/03-1 за період січень 2003р. – грудень 2004р. позивач звернувся лише 30.03.2007р., про що свідчить відбиток календарного штемпелю поштового відділення. Позивач знав про порушене право щодо боргу з орендної плати з квітня 2003р., що також підтверджується ним самим, коли він зазначив строк прострочення відповідача.

Враховуючи викладене, строк позовної давності для звернення з вимогою стягнути з відповідача борг з орендної плати за договором № 67/9 за період з квітня 2003р. по червень 2003р. в сумі 49037,84грн., а також борг за договором № 01-07/03-1 за спожиту електроенергію за період січень – березень 2004р. та за експлуатаційні витрати за період січень – лютий 2004р. позивачем пропущено без поважних причин.

Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Причини пропуску строку позовної давності позивач у судовому засіданні не пояснив.

На запит суду щодо поважності причин несвоєчасного звернення за захистом порушеного права до суду представники позивача таких причин не зазначили.

Виходячи з обставин справи та пояснень позивача суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності та вважає підстави його поновлення відсутніми.

Посилання позивача на акт звірки розрахунків станом на 01.11.05р. як на доказ переривання позовної давності, судом до уваги не приймаються, оскільки в ньому не зазначена сума боргу саме за спірними договорами, не зазначено період його виникнення. Крім того, з доказів, наданих відповідачем, вбачається, що крім спірних договорів, сторони перебували у інших договірних відносинах за іншими договорами.

Таким чином, вимоги щодо стягнення боргу з орендної плати за договором № 67/9 від 09.09.2002р. за період з квітня 2003р. по червень 2003р. в сумі 49037,84грн., а також вимоги в частині стягнення боргу за договором № 01-07/03-1 за спожиту електроенергію за період лютий – березень 2004р. в сумі 9848,76 грн. та за витрати, пов’язані з відшкодуванням витрат балансоутримувача за період січень – лютий 2004р. в сумі 1515,18 грн. задоволенню не підлягають, у зв’язку з пропущенням строку позовної давності.

В ході розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю “Донецька машинобудівельна компанія” м. Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області із зустрічним позовом до Відкритого акціонерного товариства “Донецький проектно-конструкторський інститут” м. Донецьк про визнання договору оренди нерухомого майна № 01-07/03-01 від 01.07.2003р., укладеного між ВАТ “Донецький проектно-конструкторський інститут” та ТОВ „АРС Холдинг” недійсним, а також про визнання договору на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендатору, послуг інформаційного характеру № 01-07/03-01.ком від 01.07.2003р., укладеного між ВАТ “Донецький проектно-конструкторський інститут” та ТОВ „АРС Холдинг” недійсним.

Заявляючи зустрічний позов, ТОВ “Донецька машинобудівельна компанія” фактично викладає обставини, з якими пов’язана не недійсність договору, а його неукладеність (тобто відсутність істотних умов за договором, з якими пов’язується настання моменту щодо істотних домовленостей за таким видом домовленості).

Суд не погоджується з наведеним, оскільки:

-          по-перше, позивач не довів суду того, що вартість майна, відображена у п. 1.4 договору, за експертним висновком є не проіндексованою;

-          по-друге, безпідставними є твердження щодо відсутності за договором умов щодо забезпечення виконання зобов’язання. Так, зокрема, п. 9.3 договору передбачає застосування штрафів до орендаря при порушенні виконання зобов’язання. І хоча зазначений пункт міститься в розділі „Відповідальність сторін” штраф, який є різновидом неустойки за своєю правовою природою має дві функції: забезпечувальну та відповідальну;

-          по-третє, посилання на приписи ст. 284 Господарського кодексу України щодо необхідності досягнення згоди сторін істотної умови договору про відновлення об’єкту оренди та умови щодо його викупу взагалі є недоречними, оскільки оспорюваємий договір укладено 01.07.2003р. та відповідно сторони мали досягти згоди (для визнання договору укладеним) щодо тих істотних умов, які були визначені законодавцем на момент його укладення. Слід зазначити, що Перехідні положення Цивільного кодексу України та Прикінцеві положення Господарського кодексу України містять вказівку щодо розповсюдження цих нормативних актів до прав та обов’язків, цивільних правовідносин, які виникли та продовжують існувати на момент набрання чинності цих Кодексів, а не до договорів, які укладені до 01.01.2004р. При цьому в зазначених положеннях не визначено вимог щодо приведення у відповідність до чинного законодавства раніш укладених угод.

При таких обставинах, позовна давність, на застосування якої наполягає відповідач за зустрічним позовом, не застосовується.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вимога щодо визнання договору оренди нерухомого майна №01-07/03-01 від 01.07.2003р. недійсним задоволенню не підлягає у зв’язку з недоведеністю, в тому числі і як така, що протиречить Закону України „Про оренду державного та комунального майна України”.

Вимагаючи визнати недійсним договір на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендатору, послуг інформаційного характеру № 01-07/03-01.ком, позивач посилається лише на той факт, що він є похідним від договору оренди нерухомого майна №01-07/03-01.

Враховуючи той факт, що вимога щодо визнання договору оренди нерухомого майна №01-07/03-01 від 01.07.2003р. недійсним задоволенню не підлягає, договір на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендатору, послуг інформаційного характеру № 01-07/03-01.ком також не підлягає визнанню недійсним.

Враховуючи вищевикладене, вимоги ТОВ “Донецька машинобудівельна компанія” за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Судові витрати за основним позовом покладаються на сторони відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

Судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

В судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст. 165 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 256, 257, 267, 525, 526, 599, 615, Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 284, Прикінцеві положення Господарського кодексу України, Закону України „Про оренду державного та комунального майна України”, керуючись ст.ст. 42, 43, 22, 33, 36, 43, 49, 69, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за основним позовом Відкритого акціонерного товариства “Донецький проектно-конструкторський інститут” м. Донецьк задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецька машинобудівельна компанія” (83000, м. Донецьк, вул. Артема, 74, , п/р 8653 в філії ГУ Промінвестбанку в Донецькій області, МФО 334635) на користь Відкритого акціонерного товариства “Донецький проектно-конструкторський інститут” (83003, м. Донецьк, пр. Ілліча, 89, , п/р 0404 в ДФ АКБ „Мрія” м. Донецьк, МФО 335571) за договором № 01-07/03-01 – 106385 грн. 40 коп. – орендної плати, 7575 грн. 94 коп. – витрат, пов’язаних з відшкодуванням витрат балансоутримувача, 8683 грн. 72 коп. – заборгованості за спожиту електроенергію, 1267 грн. 32 коп. – державного мита, 78 грн. 25 коп. – витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволені позовних вимог Відкритого акціонерного товариства “Донецький проектно-конструкторський інститут” в залишковій частині відмовити.

У задоволенні вимог за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Донецька машинобудівельна компанія” м. Донецьк про визнання договору оренди нерухомого майна № 01-07/03-01 від 01.07.2003р. та договору на відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендатору, послуг інформаційного характеру № 01-07/03-01.ком від 01.07.2003р., укладених між ВАТ “Донецький проектно-конструкторський інститут” та ТОВ „АРС Холдинг” недійсними.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня його підписання.

Суддя Ломовцева Н.В.