ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" листопада 2008 р.

Справа № 17/119-08-3763

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „Гарант”;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми „БСК”;

про стягнення 459099,92 грн.

Суддя Зуєва Л.Є.

П р е д с т а в н и к и :

від позивача: Чорна О.М. –повірений;

від відповідача: не з’явився.

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача по справі 459 099,92 грн., з яких: 444 874,50 грн. –заборгованості по договору; 6892,10 грн. –пені, 7 333,32 грн. –25 річних.

Відповідач в засідання суду без поважних причин не з’явився, хоча про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи та копія ухвали суду з особистим підписом директора фірми „БСК”, однак відповідач відзив на позов не надав, у зв’язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку, передбаченому ст. 75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

15 травня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю компанія „Лізингова компанія –Гарант” (надалі Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма „БСК” (надалі Відповідач) було укладено договір оперативного лізингу №1505-06/127 (надалі - Договір).

Згідно з умовами укладеного Договору Відповідач отримав у платне користування строком на 36 місяців механічні транспортні засоби марки Богдан А-09201, в кількості 10 штук (надалі –Транспортні засоби) по Актам прийому-передачі. Зазначені Транспортні засоби належать позивачу на підставі Свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, які наявні в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 2.2.3. Договору Відповідач зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати лізингові платежі згідно з умовами Договору. Порядок і розміри сплати основних лізингових платежів встановлені пунктом 4 Договору та додатком № 2 до нього.

Проте, протягом дії Договору Відповідач виконував обов'язки по сплаті лізингових платежів несвоєчасно та не в повному обсязі. Однак, відповідно до п. 4.6. лізингові платежі сплачуються Лізингоотримувачем незалежно від результатів його господарської діяльності.

У зв'язку із систематичним невиконанням Відповідачем умов Договору, 31 серпня 2007р., позивачем 04.09.2007р. та 31.01.2008р. були вилучені у відповідача Транспортні засоби, про що складено між сторонами по справі відповідні Акти прийому-передачі.

Згодом 31.01.2008р. між позивачем та відповідачем на підставі п.п. 19.3.1 Договору, було підписано угоду про розірвання Договору з 01 лютого 2008р.

Згідно з п.4 зазначеної Угоди, Відповідач зобов'язався погасити суму у розмірі 444 874,50 грн., в т. ч. ПДВ.

Однак відповідач в порушення умов укладеної угоди від 31.01.2008р. не виконав взятих на себе зобов’язань по погашенню його заборгованості та не сплатив позивачу 444 874,50 грн.

Зазначені обставини спонукали ТОВ „Лізингова компанія –Гарант” звернутися до господарського суду Одеської області з позовною заявою від 04.09.2008р. віхд.№5165 до ТОВ ВКФ „БСК” про стягнення 444 874,50 грн. –основного боргу, 6892,10 грн. –пені; 7 33,32 грн. –25% річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.09.2008р. порушено провадження у справі №17/119-08-3763 за позовом ТОВ „Лізингова компанія –Гарант” до ТОВ ВКФ „БСК” про стягнення 459 099,92 грн.

Дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та надані в ході розгляду справи докази, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовЧязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовЧязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовЧязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі ст.204 ЦК України договір укладений між сторонами по справі, як цивільно-правовий правочин є правомірним на час розгляду справи, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом, та він не визнаний судом недійсними, тому зобов’язання за цим договором мають виконуватися належним чином.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України „Про фінансовий лізинг”, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до п. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов’язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Так розглядом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підставі укладеного договору оперативного лізингу №1505-06/127 від 15.05.2006р., відповідачу у користування було передано механічні транспортні засоби марки Богдан А-09201, в кількості 10 штук, за користування яких відповідач по умовам укладеного договору зобов’язався у встановленому порядку та розмірах вносити лізингові платежі, графік оплати яких є додатком №2 до укладеного договору від 15.05.2006р.

Пунктом 4.6 укладеного договору встановлено, що лізингові платежі сплачуються незалежно від результатів господарської діяльності лізингоодержувача та незалежно від будь-яких обставин, пов’язаних з роботою або не роботою предмету лізингу та економічною ефективністю його роботи в період лізингу.

Однак відповідачем суттєво були порушені умови укладеного між сторонами по справі договору в частині здійснення лізингоодержувачем лізингових платежів, у зв’язку з чим 31.08.2007р., 04.09.2007р. та 31.01.2008р. відповідачем здійснено передачу позивачу транспортних засобів, які є предметом договору лізингу, про що складені відповідні акти прийому-передачі.

31.01.2008р. між позивачем та відповідачем по справі підписано угоду №3 про припинення договору оперативного лізингу №1505-06/127 від 15.05.2006р., відповідно до умов якої сторони дійшли згоди припинити вищезазначений договір оперативного лізингу, відповідач визнає заборгованість по лізинговим платежам в сумі 444 874,50 грн., які зобов’язався сплатити згідно графіка погашення заборгованості, який є невід’ємним додатком до укладеної угоди №3.

Однак відповідач в порушення умов угоди №3 від 31.01.2008р. не здійснив погашення заборгованості по лізингових платежах.

Вимогами ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому ст. 526 цього ж Кодексу встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до вимог ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 2.4 угоди №3 від 31.01.2008р., у випадку несвоєчасного погашення заборгованості згідно Додатку №1-3 лізингоотримувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочених платежів за кожен день прострочки.

Згідно п.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За таких обставин, дослідивши наданий представником позивача розрахунок по нарахуванню відповідачу пені у розмірі 6892,10 грн., суд дійшов висновку, що він розрахований у відповідності з вимогами діючого законодавства у зв’язку з чим позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню.

У відповідності до п.п.1,2 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до п. 2.5 угоди №3 від 31.01.2005р., несплачений лізингодавцю, згідно Додатку №1-3, поточний платіж, строк оплати якого наступив, вважається для лізингоотримувача чужими грошовими коштами, які належать лізингодавцю і які знаходяться в неправомірному користуванні лізингоотримувача. За таке неправомірне користування грошовими коштами лізингодавця лізингоотримувач сплачує останньому –25,0% річних від суми грошових коштів, які належать лізингодавцю і які знаходяться в користуванні лізингоотримувача, за весь час користування цими грошовими коштами. Нарахування 25% річних починається з дня, наступного за днем оплати поточного платежу, зазначеного в Додатку №1-3. по день фактичної оплати цього платежу включно.

У відповідності до п. 4 ст. 179 Господарського кодексу України, при укладанні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач по справі не виконав свого обов’язку щодо погашення заборгованості по лізинговим платежам, у зв’язку з чим заборгованість у розмірі 444 874,50 грн. залишилась не оплаченою, позивач на підставі п. 2.5 угоди №3 від 31.01.2005р. нарахував відповідачу 25% річних за користування чужими грошовими коштами, які відповідно до представленого позивачем розрахунку становлять 7333,32 грн.

Дослідивши наявний в матеріалах справи розрахунок стосовно нарахування відповідачу 25% річних від суми грошових коштів, які неповернуті позивачу, суд дійшов висновку, що він розрахований у відповідності до умов укладеного договору та вимог діючого законодавства.

Таким чином, заборгованість ТОВ ВКФ „БСК” перед ТОВ „Лізингова компанія –Гарант” за Договором №1505-06/127 від 15.05.2006р. та угоди до нього №3 від 31.01.2008р. складає: 459 099,92 грн., з них основного боргу –444 874,50 грн., 6 892,10 грн. –пені; 7 333,32 грн. –25% річних.

Згідно зі ст.614 ЦК України особа яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, згідно до ст. 43 ГПК України.

З огляду на викладе, приймаючи до уваги ті обставини, що станом на час розгляду справи у суді заборгованість за укладеним Договором та нарахованим штрафним санкціям відповідачем не сплачена, будь-яких обґрунтувань своїх заперечень відповідачем також не надано, суд дійшов до висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості, яка згідно до представлено позивачем розрахунку складає 459 099,92 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 11, 12, 204, 525, 526, 530, 549, 599, 536, 806 Цивільного кодексу України, ст. 179 ГК України, ст. 2 Закону України „Про фінансовий лізинг” позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по держмиту, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю виробнича-комерційна фірма „БСК” /65063, м. Одеса, вул. Сегедська, 1, корп.4, кв. 41, / на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія –Гарант” /65012, м. Одеса, вул. Пантелемонівська, 8, к. 4, / 444 874 грн. 50 коп. /чотириста сорок чотири тисячі вісімсот сімдесят чотири грн./ грн. 50 коп./ - основного боргу; 6 892 грн. 10 коп. /шість тисяч вісімсот дев’яносто дві грн. 10 коп./ - пені; 7 333 грн. 32 коп. /сім тисяч триста тридцять три грн. 32 коп./ - 25% річних; 4591 грн. 00 коп. /чотири тисячі п’ятсот дев’яносто одна грн. 00 коп./ - державного мита; 118 грн. 00 коп. /сто вісімнадцять грн. 00 коп./ - витрат на послуги інформаційно-технічного забезпечення судового процесу.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Зуєва Л.Є.