ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 26/428-33/300

18.11.08

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама"

до Акціонерного комерційного банку “Інтеграл”

про стягнення 91 737,58 грн.

Представники сторін:

від позивача: Рогульська Ю.С.- представник за довіреністю №196-3733/К1 від 07.07.08 р.;

від відповідача: Бовсуновська Т.С.- представник за довіреністю від 27.08.07р.

За зустрічним позовом акціонерного комерційного банку "Інтеграл"

до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама"

про визнання договору недійсним та стягнення 34 413,86 грн.,

Представники сторін:

від позивача: Бовсуновська Т.С. .- представник за довіреністю б/н від 27.08.07р.;

відповідача: Рогульська Ю.С. - представник за довіреністю №196-3733/К1 від 07.07.08 р.

встановив :

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Акціонерного комерційного банку “Інтеграл” про стягнення 91 737,58 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.01.2005р. госпрозрахункова організація "Київреклама" (правонаступником якого є КП "Київреклама") та АКБ "Інтеграл" уклали договір № 1186/ТК, за умовами якого КП "Київреклама" надало АКБ "Інтеграл" право на тимчасове користування місцями для розміщення об'єктів зовнішньої реклами, які зазначено в додатках до цього договору. Додатки до договору, а також дозвіл на розміщення об'єктів зовнішньої реклами є невід'ємними частинами Договору.

Відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 Договору АКБ "Інтеграл" зобов'язане отримати рахунок на сплату коштів за право тимчасового користування місцями для розміщення об'єктів зовнішньої реклами не пізніше п'ятнадцятого числа поточного місяця.

Згідно пункту 4.5 пункту 4 Договору орендна плата сплачується кожного місяця не пізніше двадцятого числа, шляхом перерахування суми коштів, зазначеної в рахунку-фактурі, наданого Робочим органом.

У додатку № 1 до Договору сторонами було погоджено базову вартість користування місцем для розташування об'єкта зовнішньої реклами у розмірі 700 грн. без ПДВ та термін дії договору до 31.01.2006р.

В порушення взятих на себе зобов’язань відповідач не здійснив оплату всіх виставлених позивачем рахунків, чим порушив договірні зобов’язання і станом на момент подання позову розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем становить 77 616,00 грн. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача суму штрафних санкцій (3% річних –2 710,95 грн., пеню в розмірі 1 913,24 грн., індекс інфляції –9 497,39 грн.).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 22.11.2007 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерний комерційний банк “Інтеграл” подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2008 року апеляційну скаргу Акціонерного комерційного банку “Інтеграл” задоволено повністю, рішення Господарського суду м. Києва від 22.11.2007 року у справі № 26/428 скасовано повністю. Прийнято нове рішення. В задоволенні позову відмовлено повністю.

15.04.2008 року позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.06.2008 року касаційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" задоволено частково, рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2007 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2008 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2008 року прийнято справу № 26/428 до провадження, присвоєно їй № 26/428-33/300, розгляд справи призначено на 28.07.2008 року.

28.07.2008 року в судовому засіданні оголошено перерву до 16.09.2008 року для вирішення питання щодо зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду м. Києва № 05-5-33/7935 від 30.07.2008 року на підставі п.4 статті 63 ГПК зустрічна позовна заява акціонерного комерційного банку "Інтеграл" була повернута без розгляду.

11.08.2008 року до загального відділу діловодства Господарського суду м. Києва повторно надійшла зустрічна позовна заява акціонерного комерційного банку "Інтеграл" до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" про визнання договору недійсним та стягнення 34 413,86 грн.

Ухвалою від 08.09.08 зустрічну позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.09.08.

В обґрунтування своїх вимог, позивач за зустрічним позовом послався на те, що йому було відмовлено у продовженні строку дії дозволу №01993-03; договір №1186/ТК є таким, що укладений під впливом обману та просить суд стягнути з відповідача збитки у сумі 34 413,86 грн.

У судовому засіданні 16.09.08 року представник відповідача за зустрічним позовом подав відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову АКБ «Інтеграл»до комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама".

Представник відповідача за первісним позовом заявив клопотання про витребування доказів від Головного управління комунальної власності та Головного управління земельних ресурсів КМДА, яке було задоволено судом і у зв’язку з цим розгляд справи було відкладено на 06.10.08.

06.10.08 та 21.10.08 суд відклав судові засідання у зв’язку з ненаданням витребуваних доказів.

В судовому засіданні 04.11.08 представник відповідача за первісним позовом надав суду ряд документів, підтримав зустрічну позовну заяву в повному обсязі, а в задоволенні первісного позову просив відмовити.

Представник позивача за первісним позовом подав заяву про доповнення та збільшення своїх позовних вимог та просив стягнути з відповідача 88 847,14 грн. основного боргу, 2 768,38 грн. –сума 3% річних, 2 192,73 грн. –розмір пені, 9 723,18 грн. –індекс інфляції, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Суд оголосив перерву до 18.11.08 для підготовки та оголошення повного тексту рішення у справі.

В судовому засіданні 18.11.2008 року судом після закінчення судового розгляду оголошено повний текст рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч.2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Регулювання правовідносин, пов'язаних з розміщенням зовнішньої реклами у м. Києві здійснюється відповідно до Закону України “Про рекламу”, “Типових правил розміщення зовнішньої реклами”, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року №2067, “Порядку розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві”, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 02.12.2002 року №2159, “Правил благоустрою території у м. Києві”, затверджених рішенням Київської міської ради від 26.09.2002 року №47/207, “Правил забудови м. Києва”, затверджених рішенням Київської міської ради від 27.01.2005 року №11/2587, а також інших нормативних актів, що регулюють діяльність у сфері реклами.

Як вбачається з матеріалів справи 01.01.2005р. госпрозрахункова організація "Київреклама" (правонаступником якого є КП "Київреклама") та АКБ "Інтеграл" уклали договір № 1186/ТК, за умовами якого КП "Київреклама" надало АКБ "Інтеграл" право на тимчасове користування місцями для розміщення об'єктів зовнішньої реклами, які зазначено в додатках до цього договору. Додатки до договору а також дозвіл на розміщення об'єктів зовнішньої реклами є невід'ємними частинами Договору.

Згідно протокольного рішення Київської міської державної адміністрації від 28.11.2003р. № 23 відповідачу було надано Дозвіл № 01993-03 на розміщення об'єкта зовнішньої реклами терміном дії до 30.11.2004р.

Листом від 09.12.2004р. № 013-01/3510 відповідач звернувся до позивача про продовження дії Дозволу № 01993-03 від 28.11.2003р.

Листом від 03.10.2005р. Головне управління контролю за благоустроєм та зовнішнім дизайном м. Києва повідомило відповідача, що питання щодо видачі дозволу на розміщення об'єкта зовнішньої реклами може бути розглянуто тільки за умови надання свідоцтва про право власності місця розташування об'єкта зовнішньої реклами, тобто фактично відмовило у продовженні дії дозволу.

Відповідно до протокольного рішення Київської міської державної адміністрації від 04.07.2007р. № 7 відповідачу було продовжено дію дозволу на розміщення рекламного засобу № 01993-03 до 31.12.2007р.

Відповідно до п. 29 Типових Правил розміщення зовнішньої реклами підставою для продовження строку дії дозволу є відповідна заява розповсюджувача зовнішньої реклами. Під час визначення строку, на який дозвіл має бути продовжено, виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) виходить з максимально встановленого строку дії дозволу - п'ять років.

Процедура продовження строку дії дозволу не передбачає необхідності отримання нового бланку дозволу та проходження процедури погодження, передбаченої під час видачі дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Таким чином, позивач, отримавши від заявника заяву про продовження строку дії дозволу має право продовжувати його в межах п'яти років з моменту отримання відповідного звернення, якщо менший строк не зазначено в заявці.

Як свідчать матеріали справи, заява про продовження терміну дії дозволу № 01993-03 надійшла до Позивача 10.12.2004 року, обмежувальної умови щодо терміну дії дозволу вона не містила, отже, за умови наявності такої заяви, Позивач мав право продовжувати термін дії Дозволу № 01993-03 до 10.12.2009 року.

При цьому, чинне законодавство в сфері реклами не зобов'язує Позивача повідомляти заявника про продовження строку дії дозволу.

Таким чином, оскільки, термін дії Дозволу №01993-03 було продовжено, то відповідно, продовжено і строк господарського зобов'язання Відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України закріплено норму, згідно якої однією із загальних умов припинення господарських зобов'язань є його виконання, проведене належним чином. Якщо господарське договірне зобов'язання не було виконано належним чином, то відповідальність сторін (стягнення штрафних санкцій, збитків, основного зобов'язання) за порушення умов договору настає незалежно від закінчення строку його дії.

Разом з тим, відповідачем не заперечується фактичне користування об'єктом зовнішньої реклами згідно Договору протягом 2005 року.

Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач (Відповідач по даній справі) продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця (Позивача по даній справі) протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором

Відповідно до п.2.1. Договору № 1186/ТК Відповідач зобов'язався в триденний термін з моменту припинення дії Дозволу та/або цього Договору звільнити надане йому в тимчасове користування місце та провести з Позивачем розрахунки в повному обсязі.

Крім того, в силу п.3.4.11 Договору № 1186/ТК Відповідач в разі дострокового припинення терміну дії Дозволу та/або цього Договору зобов'язаний провести демонтаж об'єкта зовнішньої реклами, попередивши у письмовій формі про це Позивача. В цьому випадку Позивач мав би провести обстеження місця розташування об'єкта зовнішньої реклами та скласти відповідний Акт. Дата складення такого Акту була б датою припинення зобов'язань Сторін (Позивача та Відповідача) по Договору. Однак, в цій частині взяте на себе зобов'язання Відповідачем не було виконано.

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Разом з тим, статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У зв'язку з тим, що Відповідач не звільнив місце для розміщення об'єкта зовнішньої реклами, що підтверджується звітом про обстеження рекламного засобу, обов'язок щодо внесення плати за право тимчасового користування місцем для розміщення об'єкта зовнішньої реклами, не припинився.

Суд встановив, що факт звернення із заявою до Позивача щодо

продовження строку дії Дозволу № 01993-03 Відповідачем не оспорюється, а отже,

останній цим самим підтвердив свої наміри щодо використання місця для розміщення

рекламного засобу за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 52/2.

Окрім того, матеріали справи містять Звіт про обстеження рекламного засобу, в якому зазначено, що станом на 27 квітня 2007 року об'єкт зовнішньої реклами, на розміщення якого Відповідач отримав дозвіл та який знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 52/2, виявлено. Разом з тим, Відповідач сам визнав факт розміщення рекламного засобу після 03.10.2005 р. у листі № 003-03/1362 від 25.07.2007 року, в якому він вказував, що має намір демонтувати об'єкт зовнішньої реклами у строк до 01 серпня 2007 року.

Судом не приймаються посилання позивача за зустрічним позовом про те, що укладений між Позивачем та Відповідачем Договір № 1186/ТК є таким,

що укладено під впливом обману з наступних підстав.

Відповідно до статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із зазначеного вище, при обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї із сторін. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину.

Також суд встановив, що Договір № 1186/ТК між Позивачем та Відповідачем був укладений 01.01.2005 р., а земельна ділянка була передана ТОВ «РІНКО»відповідно до рішення Київської міської ради від 24.05.2007 р. № 649/1310.

Окрім того, відповідно до вказаного вище рішення ТОВ «РІНКО»була передана у власність земельна ділянка за адресою: Шевченківський район, проспект Перемоги, 50-а, а відповідно до Дозволу №01993-03 Позивач надав Відповідачу право на тимчасове користування місцем для розміщення рекламного засобу за адресою: Шевченківський район, проспект Перемоги, 52/2.

З огляду на вищевикладене, Відповідачем в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України не подано жодних доказів, які б підтверджували факт використання обману Позивачем при укладенні правочину, а саме Договору № 1186/ТК та доказів в обґрунтування заявлених до стягнення збитків.

Частина 2 ст.34 ГПК України передбачає, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно положень ч.1 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання недійсним договору №1186/ТК від 01.01.2005 року та про стягнення з відповідача за зустрічним позовом збитків в розмірі 34 413,86 грн. не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України і суд відмовляє в їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов’язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом в сумі 88 847,14 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції в сумі 9 723,18 грн. та трьох відсотки річних в сумі 2 768,38 грн. підлягають задоволенню.

Пунктом 6.3 договору №1186/ТК від 01.01.05 передбачено, що за несвоєчасну та/або неповну сплату платежів за право тимчасового користування місцем (-ями) розповсюджувач зовнішньої реклами сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача пені в сумі 2 192,73 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу стягуються за рахунок відповідача за первісним позовом.

Державне мито і судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.33, ст.34, ст.49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Первісний позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з акціонерного комерційного банку «Інтеграл» (03680, м. Київ, проспект Перемоги 52/2, р/р 01 в АКБ «Інтеграл-банк», МФО 320735, ) або з іншого рахунку, виявленого державним виконавцем, на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київреклама" ”(01030, м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, 12-А, п/р 122 у Києво-Святошинському відділенні КРФ ВАТ КБ “Хрещатик”, МФО 300830, ) суму основного боргу 88 847 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот сорок сім) грн. 14 коп., індекс інфляції в сумі 9 723 (дев’ять тисяч сімсот двадцять три) грн. 18 коп., три відсотки річних в сумі 2 768 (дві тисячі сімсот шістдесят вісім) грн.38 коп., пеню в сумі 2 192 (дві тисячі сто дев’яносто дві) грн. 73 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 1 035 (одна тисяча тридцять п’ять) грн. 31 коп. та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                             С.М.Мудрий