ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2008                                                                                Справа №8/538

м. Полтава

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю ім.Чапаева, с.Хейлівщина

про стягнення 15143,71 грн.

Суддя Плеханова Л.Б.

Секретар Батрак Я.А.

Представники:

від позивача: Фищук В.В. дор.№ 04-84/474 від 15.02.07 р.

від відповідача: Ступнік С.В. дор.№ від 20.10.06 р.

Суть спору: Розглядається позовна заява Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю імені Чапаєва про стягнення 15143,71 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що працевлаштування інвалідів здійснюється центральними органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, а не підприємство.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, встановив :

Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" зі змінами, внесеними згідно Законів від 06.10.2005 р. № 2602-1У, від 23.02.2006 р. № 3483-1У для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Роботодавці самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст.19 вказаного вище Закону, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно наданого відповідачем "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік" (форма № 10-ПІ), середньооблікова кількість штатних працівників становить 124 ос. Норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів - 5 ос. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою ст.19 вищевказаного Закону, вважається працевлаштування роботодавцем інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Фактично в 2006 році на підприємстві середньооблікова кількість працюючих інвалідів складала 2 ос.

Згідно зі ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи і організації, в тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 вищевказаного Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для роботодавців, де працю є від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідач згідно з вимогами Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" повинен сплатити адміністративно-господарські санкції в розмірі 14242,74 грн. за незабезпечення працевлаштування інвалідів (3 робочі місця).

Ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" та Порядком нарахування пені та її сплати, затвердженим наказом Мінпраці України від 15.05.2007 р. № 223, передбачено порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк. Відповідач у визначений Законом термін, а саме до 15.04.2007 р. не сплатив добровільно адміністративно-господарські санкції. Таким чином, за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій відповідачу нараховується пеня, яка становить 900,97 грн.

Пунктом 3 Положення, про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №314 від 03.05.1995 р. "Про організацію робочих місць і працевлаштування інвалідів" передбачено, що робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнагляду охорони праці, організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інвалідів.

Відповідно до п. 5 Положення підприємства вживають заходів до створення робочих місць для інвалідів, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення і відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для інвалідів. Пунктом 2 Положення встановлено, що робочим місцем інваліда може бути звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням можливостей інваліда воно може бути використано для його працевлаштування.

Пунктом 14 Положення передбачено, що підприємства у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів; щорічно до 1 лютого року, що настає за звітним, подають відділенням Фонду соціального захисту інвалідів відомості про середню річну заробітну плату на підприємстві, середньооблікову чисельність штатних працівників облікового складу та про кількість працюючих інвалідів; інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що підприємство вважається таким, що належним чином виконало покладені на нього Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" обов'язки у тому випадку, коли підприємством були надані докази або проведення атестації робочого місця для працевлаштування інваліда у встановленому законом порядку, або докази того, що необхідна кількість робочих місць була створена і введена в дію шляхом працевлаштування на них відповідної кількості інвалідів разом із документами, які б підтверджували те, що підприємство належним чином повідомляло органи працевлаштування інвалідів про наявність вакантних місць для працевлаштування інвалідів, але цими органами інваліди для працевлаштування не направлялися.

Відповідно до довідки Хейлівщинської сільської ради № 122/02-27 від 29.12.2007р. зазанчено, що відповідач неоднаразово звертався до виконкому з проханням направити інвалідів для працевлаштування в господарстві (в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листів № 10 від 23.03.2007р. та № 18 від 19.04.2007р., згідно яких відповідач пропонував роботу двом інвалідам, останні надали письмову відмову від запропонованих місць роботи.

Отже, як вбачається з вищевикладеного відповідачем виконано обов’язок щодо створення робочих місць для інвалідів, а обов’язок щодо підбирання та працевлаштування інвалідів не покладений на підприємство. Оскільки інваліди в потрібній кількості для працевлаштування на підприємство не направлялись, то у відповідача була відсутня можливість виконати обов’язок, покладений на нього ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”. Крім того, відповідач належним чином повідомляв органи працевлаштування інвалідів про потребу в працівниках-інвалідів, що підтверджує відсутність вини підприємства у невиконанні нормативу по працевлаштуванню інвалідів.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Як свідчать матеріали справи, підприємство згідно встановленого нормативу створило 13 робочих місця для працевлаштування інвалідів, повідомляло про робочі місця органи місцевого самоврядування, працевлаштувало одного інваліда, доказів направлення інвалідів відповідачу чи відмови останнього в їх працевлаштуванні позивачем суду не надано, вина підприємства в непрацевлаштуванні двох інвалідів відсутні, і тому підстав для застосування штрафних санкцій немає.

Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог не надано доказів того, що на підприємство відповідача напралися пропозиції про працевлаштування інвалідів або інваліди самі зверталися до Відповідача з метою працевлаштування у 2006 році та їм було відмолено.

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 158-163 та п. 6 р. VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суддя                                                                      Плеханова Л.Б.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.