КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2008                                                                                           № 22/2

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:           Студенця В.І.

Малетича М.М.

при секретарі:           Суходольській Т.А.

За участю представників:

позивача – Гринчук О.Ю.,

відповідача – Михалюк К.О., Соболь М.П.,

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Більшовик”

на рішення Господарського суду м.Києва від 20.12.2007

у справі № 22/2 (Станік С.Р.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Техенергобуд"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Більшовик”

про                                                  стягнення 71036,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.01.2007 порушено провадження у справі № 22/2 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергобуд” (далі – ТОВ “Техенергобуд”) до Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Більшовик” (далі – ВАТ “НВП “Більшовик”) про стягнення 71036,00 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 20.12.2007 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду м. Києва від 20.12.2007, ВАТ “НВП “Більшовик” подало апеляційну скаргу, в якій просило його скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Представник ТОВ “Техенергобуд” проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив рішення господарського суду м. Києва від 20.12.2007 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ “НВП “Більшовик” – без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між ТОВ “Техенергобуд” та ВАТ “Більшовик” 14.03.2001 укладено договір підряду № 10, за умовами якого, ВАТ “Більшовик” доручило, а ТОВ “Техенергобуд” прийняло на себе обов’язок по виконанню штукатурних та оздоблювальних робіт на об’єкти житлового будинку по вул. Галана, 1 (п. 1.1 договору).

Вартість виконаних робіт по договору обумовлюється з узгодженою договірною ціною, що складає 432078,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% 72013,00 грн. (п. 3.1 договору).

Розрахунки між ТОВ “Техенергобуд” та ВАТ “Більшовик” мають проводитись у вигляді перерахування коштів ВАТ “НВП “Більшовик” на розрахунковий рахунок ТОВ “Техенергобуд” суми договору (п. 4.1 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що роботи розпочинаються з моменту перерахування ВАТ “Більшовик” на розрахунковий рахунок ТОВ “Техенергобуд” авансу в розмірі 50% суми договору.

Термін виконання робіт 9 місяців з моменту перерахування авансу (п. 6.2 договору).

Здача-прийомка виконаних робіт проводиться по мірі їх завершення (п. 9.1 договору).

Вартість виконаних ТОВ “Техенергобуд” та прийнятих ВАТ “Більшовик” підрядних робіт за актами приймання виконаних підрядних робіт № б/н за травень 2001, № 10/1/2 за червень 2001 та № 10/1/3 за липень 2001 загалом становить 71036,00 грн. (акт № б/н за травень 2001 – 16967,00 грн., № 10/1/2 за червень 2001 – 22023,00 грн., № 10/1/3 за липень 2001 – 32046,00 грн.).

Статут ВАТ “НВП “Більшовик” в новій редакції затверджено Першим заступником Голови Фонду державного майна України 10.08.2006 та проведено його державну реєстрацію.

Згідно п. 1.1 Статуту ВАТ “НВП “Більшовик”, товариство є правонаступником усіх прав та обов’язків ВАТ “Більшовик”, яке створено у 1994 році шляхом корпоратизації Київського державного машинобудівного заводу “Більшовик” відповідно до Указу Президента України № 210 від 15.06.1993 “Про корпоратизацію державних підприємств”.

Листом № 13-2/12 від 12.12.2006 ТОВ “Техенергобуд” повідомило ВАТ “НВП “Більшовик” про те, що ТОВ “Техенергобуд” в 2001 році виконало ВАТ “Більшовик” серед інших підрядні роботи по договору підряду № 10 від 14.03.2001 згідно з актами приймання виконаних підрядних робіт № б/н за травень 2001, № 10/1/2 за червень 2001 та № 10/1/3 за липень 2001 на загальну суму 71036,00 грн., а оскільки ВАТ “НВП “Більшовик” за роботи не розрахувалось, то ТОВ “Техенергобуд” просило оплатити вартість виконаних робіт в сумі 71036,00 грн.

З 01.01.2004 набрали чинності Цивільний кодекс України (далі - ЦК України) та Господарський кодекс України (далі - ГК України).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються до тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями (п. 4 Прикінцевих положень ГК України).

Внаслідок укладення 14.03.2001 між сторонами договору підряду № 10, між ними виникли цивільні правовідносини, які продовжували існувати на час набрання чинності ЦК України та ГК України, то до спору, що виник, підлягають застосуванню норми ЦК України з урахуванням особливостей ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

Пунктом 10.1 договору підряду № 10 від 14.03.2001 встановлено, що зміни договору вносяться додатковою угодою по узгодженню сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (ч. 2 ст. 642 ЦК України).

ТОВ „Техенергобуд” 25.05.2001 звернулося до ВАТ „Більшовик” з листом № 60, в якому в рахунок виконаних робіт за договором № 10 від 14.03.2001 просило надати дозвіл на відпуск автошин 260х508 в кількості 20 шт.

З метою проведення взаєморозрахунків, на підставі наказу № 93 від 25.05.2001 ВАТ „Більшовик” передало ТОВ „Техенергобуд” автошини на суму 7600,08 грн., а на підставі наказу № 95 від 29.05.2001 - автошини на суму 12 540,13 грн.

Також ТОВ „Техенергобуд” 02.08.2001 звернулося до ВАТ „Більшовик” з листом № 98, в якому в рахунок виконаних робіт за договором № 10 від 14.03.2001 просило надати дозвіл на відпуск автошин 220х508 в кількості 10 шт. та 320х508 в кількості 60 шт.

На підставі наказу № 132 від 03.08.2001 ВАТ „Більшовик” передало ТОВ „Техенергобуд” автошини на загальну суму 50 972,40 грн.

Отже, шляхом відвантаження товару (автошин) ТОВ „Техенергобуд”, ВАТ „Більшовик” прийняло пропозицію ТОВ „Техенергобуд” зазначену в його листах № 60 від 25.05.2001 та № 98 від 02.08.2001 про внесення змін до договору підряду № 10 від 14.03.2001 в частині зміни форми розрахунків за договором з грошової на товарну і тому поставка ВАТ „Більшовик” автошин ТОВ „Техенергобуд” свідчить про оплату виконаних робіт за договором підряду № 10 від 14.03.2001.

Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом (п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Оскільки на час набрання чинності ЦК України строк позовної давності, який був встановлений ЦК УРСР не сплинув, то відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до спору що виник, підлягають застосуванню правила ЦК України про позовну давність.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 – 255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України.

За зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається із спливом цього строку (ч. 2 п. 5 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням того, що строк виконання зобов’язання ВАТ “НВП “Більшовик” по оплаті підрядних робіт ТОВ “Техенергобуд” за договором підряду № 10 від 14.03.2001 не був визначений, то відповідно до ч. 2 п. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності щодо стягнення зазначеної заборгованості почався з дня підписання сторонами актів приймання виконаних підрядних робіт № б/н за травень 2001, № 10/1/2 за червень 2001 та № 10/1/3 за липень 2001 і закінчився відповідно за актом № б/н за травень 2001 у травні 2004, за актом № 10/1/2 за червень 2001 у червні 2004 та за актом № 10/1/3 за липень 2001 у липні 2004.

При цьому в п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відсутні положення про те, що з набранням чинності ЦК України переривається перебіг позовної давності, встановлений законодавством, що діяло раніше.

Оскільки перебіг позовної давності закінчився за актом № б/н за травень 2001 у травні 2004, за актом № 10/1/2 за червень 2001 у червні 2004 та за актом № 10/1/3 за липень 2001 у липні 2004, а з позовом про стягнення заборгованості за вказаними актами ТОВ “Техенергобуд” звернулось до суду лише у грудні 2006, то ТОВ “Техенергобуд” звернулось до суду після спливу строку позовної давності.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню правила про позовну давність, оскільки про її застосування ВАТ “Більшовик” заявлено до прийняття рішення у справі відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Оскільки ТОВ “Техенергобуд” звернулося до суду після спливу строку позовної давності і про застосування позовної давності заявлено ВАТ „НВП „Більшовик”, а також відсутні підстави для визнання поважними причини пропуску строку позовної давності, то сплив позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

З урахуванням того, що ВАТ “НВП “Більшовик” виконало зобов’язання за договором підряду № 10 від 14.03.2001 щодо оплати за виконані ТОВ „Техенергобуд” роботи зазначені в актах виконаних робіт за договором шляхом поставки автошин і ТОВ „Техенергобуд” звернулося до суду після спливу строку позовної давності, а також того, що у суду відсутні підстави вважати причини пропуску строку позовної давності поважними, то колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду м. Києва від 20.12.2007 у справі № 22/2 необхідно скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Посилання суду першої інстанції на те, що поставки по наказам № 93 від 25.05.2001 та № 95 від 29.05.2001 здійсненні на підставі договору № 11 від 25.05.2001, а по наказу № 132 від 03.08.2001 поставка здійснена на підставі договору підряду № 6 від 25.01.2001 колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на те, що в наказах № 93 від 25.05.2001 та № 95 від 29.05.2001 метою відвантаження вказано проведення взаєморозрахунків з ТОВ „Техенергобуд” і відсутня будь – яка посилка на договір № 11 від 25.05.2001, за яким ВАТ „Більшовик” виступало продавцем автошин.

Крім того, в довіреності серії КАН № 588714, яка була видана ТОВ „Техенергобуд” Старовойтенку М.І. зазначено, що він уповноважений на отримання від ВАТ „Більшовик” цінностей за дог. № 10 від 14.03.2001 і за цією довіреністю він отримав шини за наказом № 93 від 25.01.2001.

Що ж стосується наказу № 132 від 03.08.2001, то окрім того, що в ньому відсутня будь – яка посилка на договір підряду № 6 від 25.01.2001, за цим наказом ВАТ „Більшовик” відвантажило ТОВ „Техенергобуд” саме ті шини, зокрема, того розміру та в тій кількості, які ТОВ „Техноенергобуд” просило відвантажити в листі № 98 від 02.08.2001 в рахунок погашення заборгованості за договором № 10 від 14.03.2001.

Також не може свідчити про те, що за наказом № 132 від 03.08.2001 автошини відвантажувались на підставі договору підряду № 6 від 25.01.2001 й акт звірки розрахунків по договору підряду № 6 від 25.01.2001, оскільки акт звірки розрахунків не свідчить про підстави відвантаження товару за наказом № 132 від 03.08.2001.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва від 20.12.2007 у справі № 22/2 скасувати та прийняти нове рішення.

2. У позові відмовити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Техенергобуд” (, юридична адреса: 01030 м. Київ, вул. Коцюбинського, 4Б; р/р 8980 у КРУ КБ “Фінанси та кредит” м. Київ, МФО 300937), а у випадку відсутності коштів –з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення на користь Відкритого акціонерного товариства “Науково-виробниче підприємство “Більшовик” (код ЄДРПОУ 03057, місцезнаходження: 03057 м. Київ, пр-т Перемоги, 49/2; р/р 0004 в Жовтневому відділенні Промінвестбанку м .Києва, МФО 322067) 355 (триста п’ятдесят п’ять) грн. 18 коп. державного мита за подачу апеляційної скарги. Видати наказ.

4. Видачу наказу доручити господарському суду м. Києва.

5. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя                                                                      Андрієнко В.В.

Судді                                                                                          Студенець В.І.

Малетич М.М.

18.03.08 (відправлено)