КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

29.01.08 р.                                                                                                    № 20/102-07

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий                                                                       Писана Т.О

Судді :

Жук Г. А.

Фаловська І.М.

секретар судового засідання Рустам’ян Е.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явились;

від відповідача: Солнцева О.В. –представник за дов. від 29.01.08 р.,

розглянувши апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу “Соснова” на рішення господарського суду Київської області від 03.05.2007 року

по справі          № 20/102-07 (суддя Іваненко Я.Л.)

за позовом                     товариства з обмеженою відповідальністю фірма “ОЛТО”, м. Київ

до           сільськогосподарського виробничого кооперативу “Соснова”,

с. Соснова Переяслав-Хмельницького району

про                               стягнення 162614,03грн.,

в с т а н о в и в:

До господарського суду Київської області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ОЛТО»з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Соснова»про стягнення 162614,03грн. за договором купівлі-продажу великої рогатої худоби №03-3 від 03.03.2006р.

Заявою про уточнення позовних вимог позивач зменшив суму позовних вимог на 9011,11 грн., внаслідок чого сума позову становить 153602,92грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.05.2007р. у справі №20/102-07 позовні вимоги задоволено, з відповідача стягнуто 75000,00 грн. основного боргу, 9178,77 грн. пені, 59400,00 грн. штрафу, 7425,00 інфляційних витрат, 2599,15 грн. 3% річних та судові витрати.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням місцевого господарського суду СВК «Соснова»звернулось до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові та визнати недійсним договір №03-3 від 03.03.2006р. в частині купівлі-продажу ВРХ понад 519тис.грн.

Представник апелянта вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, рішення господарського суду Київської області від 03.05.2007року вважає таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи та при невідповідності висновків суду обставинам справи.

Позивач письмового відзиву не надав, його представник у судове засідання не з’явився, але вимоги апеляційної скарги заперечив у попередньому судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, між товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Олто»(продавець) та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Соснова»(покупець) 03.03.2006р. було укладено договір купівлі-продажу №03-3 (надалі – договір №03-3 від 03.03.2006р.), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує корів, телиць та телят (товар) на загальну суму 594000,00грн. При цьому, згідно п. 3.3. договору покупець має право сам відбирати худобу, яка його задовольняє.

На виконання умов договору позивач передав відповідачеві товар на загальну суму 594000,00грн., що підтверджується підписаною повноважними представниками сторін накладною №3/03-01 від 03.03.06р., довіреністю ЯЛЗ №54250 від 03.03.2006р., виданою на ім’я уповноваженої відповідачем на отримання товару особи, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 2.4 договору, викладеного в новій редакції, відповідач зобов’язався розрахуватися за отриманий товар шляхом сплати 200000,00грн. до 18.03.2006р. та сплати 394000,00грн. до 31.03.2006р.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, в порушення своїх договірних зобов’язань відповідач за поставлений товар розрахувався частково, сплативши за період з 21.03.2006р. по 17.05.06р. 519000,00грн., у зв’язку з чим за останнім рахується заборгованість на загальну суму 75000,00грн.

Відповідно до ст. ст. 526, 525 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно визнано обґрунтованими позовні вимоги, оскільки вони документально підтверджуються, тому підлягають задоволенню.

Відповідно ст.33 ГПК України, відповідач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, а також в обґрунтування своїх заперечень додати необхідні документи.

Судом першої інстанції було визнано безпідставними та недоведеними твердження відповідача щодо недійсності договору №03-3 від 03.03.06р. в частині продажу голів рогатої худоби, вартість яких перевищує 179184,66грн. Колегія суддів вважає правомірним такий висновок місцевого господарського суду, оскільки відповідачем не надано суду доказів визнання недійсними названого договору у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству. В даному випадку відповідач без заявлення зустрічних позовних вимог просить визнати недійсним не пов'язаний з предметом спору договір, а договір, безпосередньо за не виконання якого виник спір. Відповідачем не зазначено, якій саме нормі чинного законодавства суперечить договір №03-3 від 03.03.2006р. Позивачем не могли бути надані відповідачеві правовстановлюючі документи, оскільки відчужуваний за договором товар не підлягає державній реєстрації. Відчужуваний за спірним договором товар згідно із ст. 184 ЦК України є річчю визначеною родовими ознаками, оскільки має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Як слідує із матеріалів справи, предметом договору №03-3 від 03.03.2006р. є корови, телиці та телята до 1 року та до 1 місяця, які визначені лише числом. Ознаки, які вирізняють кожну голову худоби з-поміж інших голів худоби, індивідуалізуючи її, умовами договору не визначені. Так, відповідач заявляє, що предметом даного договору є товар, який отриманий позивачем за договором №1/4 від 18.04.2005р., який був укладений між позивачем та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Нива», і який був згідно з рішенням господарського суду міста Києва від 08.01.2008р. визнаний недійсним. Однак, у договорі №03-3 від 03.03.2006р., укладеному між сторонами даної справи відсутні умови, які свідчать, що предметом відчуження є саме товар, отриманий позивачем за договором №1/4 від 18.04.2005р.. Крім того, відповідачем не надані докази, що решта 41 голова худоби була отримана ТОВ фірма «Олто»саме від СВК «Нива», та взагалі була наявна у СВК «Нива».

У другому абзаці на сторінці 9 рішення господарського суду міста Києва від 08.01.2008р. у справі №11/437 за позовом СВК «Нива»до ТОВ фірма «Олто» про визнання недійсним договору №1/4 від 18.04.2005 року (позов задоволено) зазначено, що «СВК «Нива»позовних вимог щодо застосування реституції не заявляє. Проте зазначені обставини не позбавляють позивача права в подальшому заявити відповідні вимоги до позивача, в тому числі в порядку судового провадження, а відповідачеві визначити суму своїх витрат, пов’язаних з погашенням кредитної заборгованості позивача та з реалізацією предмета застави.».

Відповідач у даній справі, а саме СВК «Соснова»вважає позивача власником лише частини отриманого товару, однак відповідач не повернув ні позивачеві ні належному, на його думку власнику СВК «Нива», решту товару та не оплатив його. Таким чином, у разі застосування реституції щодо повернення СВК «Нива»та ТОВ фірма «Олто»у попередній стан, саме невиконанням умов договору №03-3 від 03.03.2006р. відповідачем СВК «Соснова»будуть порушені права як СВК «Нива»так і ТОВ фірма «Олто».

Крім того, відповідач вважає спірний договір припиненим шляхом повного виконання, оскільки відповідачем позивачеві сплачена сума, яка позивачем була сплачена банку АППБ «Аваль»за договором уступки права вимоги.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов’язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач у даній справі не є новим кредитором по відношенню до відповідача, тому відповідач безпідставно вважає, що його зобов’язання за окремим господарським договором повинні обмежуватись розміром зобов’язань позивача з іншим боржником за договором уступки права вимоги.

Однією з підстав визнання судом частково недійсним договору №03-3 від 03.03.2006р. апелянт зазначає встановлення непропорційно великого розміру санкцій за невиконання умов договору для нього та відсутність відповідних санкцій для позивача.

Дана обставина була досліджена судом першої інстанції в повній мірі та встановлено, що відповідач використав своє право щодо внесення поправок стосовно санкцій до договору, які були повністю прийняті позивачем. Таким чином, в цій частині договір укладений сторонами у відповідності до положень ст.ст. 626 та 627 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У сфері господарювання згідно з ч.2 ст.217 та ч.1 ст.230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Як зазначається в ч. 4 ст. 231 ГК України, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 4.1.Договору, викладеного сторонами у новій редакції, в разі невиконання відповідачем умов, викладених в пункті 2.4. Договору щодо строків проведення розрахунку за отриманий товар, останній сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми.

За перерахунком позивача, здійсненим з урахуванням передбаченого ст. 232 ГК України шестимісячного строку нарахування штрафних санкцій, розмір пені становить 9178,77грн., є обґрунтованим та підлягає стягненню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 59400,00грн. штрафу на підставі п.4.1. Договору, в якому передбачено сплату штрафної санкції в розмірі 10% від вартості Договору за порушення умов Договору щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 231 ГК України, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов’язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов’язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача розмір інфляційних втрат складає 7425,00грн. та 2599,15грн. трьох відсотків річних і є обґрунтованим та правомірним.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду дійшла до висновку, що відповідно ст. 43 ГПК України місцевим судом належним чином досліджено обставини справи та наведено цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Київської області від 03.05.2007 року по справі №20/102-07 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст. 49, 101 –103, 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

п о с т а н о в и в :

1. Апеляційну скаргу сільськогосподарського виробничого кооперативу “Соснова” на рішення господарського суду Київської області від 03.05.2007 року у справі №20/102-07 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 03.05.2007 року у справі №20/102-07 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий                                                                       Писана Т.О

Судді :

Жук Г. А.

Фаловська І.М.