ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 4/826-21/111(4/894-26/121)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін –головуючого,

Є. Чернов

В. Цвігун

за участю представників:

Бібрського держлісгоспу

Лотоцький Г.М. –(дор.№531 від 10.11.2008)

розглянув касаційну скаргу

ТОВ «Оріон Агро»

на рішення

господарського суду Львівської області від 05.05.-22.07.2005

у справі

№ 4/826-21/111 господарського суду Львівської області

за позовом

ТОВ «Оріон Агро»

до

Бібрського держлісгоспу

про

стягнення 361793, 44 грн.

зустрічним позовом

Бібрського держлісгоспу

до

ТОВ «Оріон Агро»

про

стягнення 553147 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 08.10.2007 (суддя Н.Судова-Хомюк) позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково в сумі 35164, 27 грн., що становлять вартість залізничного тарифу, станційних додаткових зборів, плати за подачу вагонів на під'їзну колію, плати за користування вагонами з підстав їх обґрунтованості первинними документами.

В стягненні моральної шкоди відмовлено з тих підстав, що законом не передбачена така відповідальність за порушення договірних зобов'язань, що виникли між сторонами.

Крім того судом відмовлено у стягнені з відповідача за первісним позовом збитків як неотриманий дохід позивача у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем зобов’язань з оплати транспортно-експедиційних послуг, оскільки складу цивільного правопорушення не доведено.

В зустрічному позові Бібрському держлісгоспу відмовлено за необґрунтованістю їх первинними документами, що підтверджують обставини, засвідчені актами виконаних робіт.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.2008 (судді: Р.Марко, С.Бойко, Т.Бонк) рішення господарського суду Львівської області від 08.10.2007 скасовано. В задоволені первісного позову відмовлено повністю. Зустрічний позов задоволено повністю. З ТОВ «Оріон Агро»стягнута дебіторська заборгованість в сумі 107262,53 грн.

Постанова апеляційної інстанції мотивована тими обставинами, що позивачем за первісним позовом, документально підтверджених витрат, пов'язаних з наданням послуг Львівською залізницею з перевезення вантажів, не представлено.

Щодо висновку суду про безпідставність зустрічних позовних вимог, то слід зазначити, що згідно акту звірки „Розрахунки з контрагентами з 01.01.2003р. по 30.12.2006р. та первинних документів, що за 2003р. і січень-жовтень 2004р. позивач за зустрічним позовом отримав послуг на суму 1 171 537,46грн. В решті, тобто в сумі 107 262,53грн., оплачена вартість послуг завищена, внаслідок чого зменшено ціну позову до аналогічної суми - 107 262,53грн.

В частині вимог за первісним позовом про стягнення моральної шкоди та збитків висновки апеляційного суду аналогічні тим, яких дійшов господарський суд першої інстанції.

ТОВ «Оріон Агро»в касаційній скарзі просить постанову апеляційної інстанції скасувати повність, рішення господарського суду першої інстанції скасувати в частині відмови у вимогах про стягнення моральної шкоди, збитків та заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на обставини визнання відповідачем боргу в сумі 35164, 27 грн. Суд також безпідставно відмовив у стягненні витрат в сумі 120571 грн., оскільки відповідач порушив умови договору щодо своєчасного перерахування протягом трьох банківських днів витрат на транспортування, запірно-пломбувальні пристрої, нагороду за роботи та послуги повіреного.

В обгурнтованість вимог про стягнення збитків скаржник посилається на наявність договорів з контрагентами, від яких він не отримав прибуток внаслідок порушення зобов'язання відповідачем. Зазначене також свідчить про завдання скаржнику моральної шкоди у вигліді погіршення ділової репутації, так як внаслідок порушення його зв'язків з контрагентами останні від подальшої співпраці відмовилися.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника ДП "Бібрський лісгосп", який проти касаційної скарги заперечив, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ТОВ "Оріон Агро" та Бібрським держлісгоспом був укладений договір доручення № 04/03/03 від 04.03.2003, згідно умов якого ТОВ "Оріон Агро" –"повірений" зобов'язувався організовувати транспортне-експедиційне обслуговування по перевезенню вантажів "довірителя" –Бібрський держлісгосп залізничним транспортом.

Згідно з пунктом 2.2 вказаного договору "довіритель" протягом трьох банківських днів після подачі заявки про наступні перевезення зобов'язувався перераховувати на розрахунковий рахунок "повіреного" 100% суми витрат на транспортування, запірно-пломбувальні пристрої, винагороду за роботи та послуги "повіреного".

Умовами договору доручення № 04/03/03 від 04.03.2003р.1.2.1 договору), "повірений" зобов'язався після виконання доручення передати довірителю звіт з первинними документами, підтверджують його вимоги, а відповідно до п.3.4 договору рахується виконаною по факту закінчення робіт та послуг, які передбачені заявкою та прийняттям "довірителем" звіту "Повіреного", підписанням сторонами акту здачі-прийняття розходу грошових документів.

Згідно ст. 1000 Цивільного кодексу України та ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Апеляційна інстанція правомірно зазначає, що кошти, що передавалися "повіреному" для здійснення ним певних господарських операцій від імені і за рахунок "довірителя", зокрема на оплату послуг залізниці з перевезення вантажів, це кошти "довірителя", за які "повірений" зобов'язаний відзвітуватися згідно з вимогами ст. 1006 Цивільного кодексу України і ст.ст.9,12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" документально підтвердженими витратами.

За змістом ст.ст. 33, 34 ГПК України, позивачем за первісним позовом, документально підтверджених витрат, пов'язаних з наданням послуг Львівською залізницею з перевезення вантажів, не представлено.

Безпідставними є доводи позивача за первісним позовом щодо боргу відповідача у 120571,17 грн., в який входить плата за користування вагонами понад одну добу та штраф за невиконання плану перевезень.

Як зазначив апеляційний суд, своєчасна відправка вантажу є умовою договірних відносин між Львівською залізницею та ТОВ "Оріон Агро", тому твердження позивача щодо протермінування у відправці вантажу в зв'язку з відсутністю коштів, суперечать вимозі Львівської Залізниці про проведення попередньої оплати.

Крім того, зазначений висновок підтверджується тими обставинами, що Бібрським держлісгоспом долучено відомості про перерахунок коштів у період листопада 2004 на суму 47000,00 грн., що суперечить твердженню скаржника про відсутність проведення розрахунків у спірний період.

За таких обставин суд правомірно відхилив вимоги позивача за первісним позовом про відшкодування сплачених Львівській залізниці коштів у розмірі 155 735,44 грн., в склад яких входить вартість залізничного тарифу, станційні та додаткові збори, подача та користування вагонами, послуги "повіреного" та розмір штрафів за невиконання плану перевезень.

З огляду на межі перегляду справи, визначені ст. 1117 ГПК України у касаційної інстанції відсутні підстави для надання оцінки доводам скаржника про визнання відповідачем за первісним позовом боргу в сумі 35164 грн.

Господарським судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно акту звірки "Розрахунки з контрагентами з 01.01.2003р. по 30.12.2006р." та первинних документів, за 2003р. і січень-жовтень 2004р. позивач за зустрічним позовом отримав послуг на суму 1171537,46грн..

В решті, тобто в сумі 107 262,53грн., оплачена вартість послуг завищена, внаслідок чого зменшено ціну позову до суми - 107 262,53грн.

За цих обставин апеляційна інстанція обґрунтовано дійшла висновку про задоволення зустрічного позову, оскільки кошти проплачені в порушення п.п. 2.1 і 3.4 договору №04/03/03 від 04.03.2003р., ст.1006 Цивільного кодексу України та ст.12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" помилково, а тому підлягають поверненню.

Касаційна інстанція зазначає, що висновок суду про відмову у стягненні моральної шкоди відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України в п. 2 постанови № 4 від 31.0395 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" щодо практики розгляду судом спорів про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди, позаяк правовідносини, що виникли між сторонами в розглядуваній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено.

Застосування відповідальності у вигляді відшкодування, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням зобов’язань, збитків можливе за наявності складу правопорушення до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків; вина.

Збитки, які виразилися у неотриманні позивачем доходів від інших контрагентів за іншими договорами повинні знаходитися у прямому причинно-наслідковому зв’язку із невиконанням відповідачем своїх договірних зобов’язань перед позивачем в даному спорі.

Відмовляючи у стягненні збитків, суд з'ясував, що складу цивільного правопорушення у спірному випадку не встановлено, а тому відсутні підстави для покладення на сторону відповідальності за збитки.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.2008 у справі № 4/826-21/111 господарського суду Львівської області залишити без зміни, а касаційну скаргу –без задоволення.

Головуючий            В. Овечкін

судді                                          Є. Чернов

В. Цвігун