ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 10/85

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвська Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Михайлюк М.В.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю

"Рівненські торгівельні мережі"

на постанову           Львівського апеляційного господарського

суду від 28.07.2008 року

у справі                                                  № 10/85

господарського суду                              Рівненської області

за позовом                                                  Закритого акціонерного товариства

"Волинська фондова компанія"

до                                                            Товариства з обмеженою відповідальністю

"Рівненські торгівельні мережі"

про                                                            стягнення грошових коштів

за участю представників:

позивача –          не з"явились

відповідача –          не з"явились

В С Т А Н О В И В:

У травні 2005 року Закрите акціонерне товариство "Волинська фондова компанія" звернулось господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненські торгівельні мережі" про стягнення 2 803,42 грн. основного боргу, 255,69 грн. пені, 442,27 грн. інфляційних витрат, 3% річних у розмірі 42,78 грн. та судових витрат.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24.06.2008 року (суддя Павлюк І.Ю.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.07.2008 року (судді: Якімець Г.Г., Зварич О.В., Юрченко Я.О.), позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 2 803,42 грн. основного боргу, 255,69 грн. пені, 442,27 грн. інфляційних витрат, 3% річних у розмірі 42,78 грн. та судові витрати.

В касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненські торгівельні мережі" просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів у даній справі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Матеріали справи свідчать про те, що суди попередніх інстанцій повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідили подані, в обґрунтування вимог і заперечень, докази сторін.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, місцевий та апеляційний господарські суди встановили, що 01.12.2004 року між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу №121/В, за яким позивач зобов"язався передати відповідачеві товар, а останній, в свою чергу, зобов"язався оплатити його вартість на умовах, передбачених цим договором.

На виконання умов зазначеного договору позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 2 803,42 грн., що підтверджується накладними №000005081 від 18.10.2007 року та №000004208 від 21.12.2007 року, який неоплачений відповідачем.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий та апеляційний господарські суди послалися на ст. ст. 509, 525, 526, 655 ЦК України та ст. 193 ГК України, якими передбачений обов"язок відповідача сплатити позивачу вартість отриманого товару, а у випадку несвоєчасної його оплати –сплатити пеню, інфляційні витрати і річні, передбачені п.8.2. вказаного договору та статтею 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтями 525, 526 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати придбаного у позивача товару, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду Рівненської області та Львівського апеляційного господарського суду, виходячи із приписів вказаних норм, про задоволення позову та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненські торгівельні мережі" заборгованості, пені, інфляційних витрат та 3% річних.

Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненські торгівельні мережі" про судові засідання першої та апеляційної інстанцій, що позбавило його права брати участь у розгляді справи, спростовуються присутністю його представника у засіданні місцевого господарського суду та наявністю в матеріалах справи доказів про належне його повідомлення щодо розгляду справи в апеляційній інстанції, зокрема, його клопотання від 28.07.2008 року про відкладення розгляду справи, що вказує на його обізнаність про місце, дату і час засідання суду.

Інші доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до намагань відповідача надати перевагу одних доказів над іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, а тому до уваги не беруться.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що відповідно до вимог ст. 43 ГПК України рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів ґрунтуються на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, в зв’язку з чим підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненські торгівельні мережі" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.07.2008 року у справі № 10/85 залишити без змін.

Головуючий суддя

Н.Г. Дунаєвська

Судді

Н.І. Мележик

М.В. Михайлюк