ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2008 р.                                                    Справа № 16/379

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого –судді Спаських Н.М. ,

при секретарі – Буднік А.М. , за участю представників сторін:

від позивача –Рогоза В.І., Богославець Р.І. за довіреністю;

відповідача –Клиновий А.М. - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом Приватного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління “Черкасиліфт” до Приватного підприємства "ЖЕОС" про врегулювання розбіжностей при укладанні господарського договору,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про врегулювання розбіжностей при укладанні господарського договору, згідно якого позивач просить прийняти до виконання договір № 401 від 26.12.2007 року між сторонами по справі на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем на термін 01.01.2008 року по 31.12.2008 року в редакції позивача, оскільки сторони не дійшли згоди щодо ціни цього договору.

В ході розгляду справи сторони дійшли до згоди в питанні визначення ціни послуг позивача та склали спільну редакцію п. 2.1. до договору.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі документи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з урахуванням досягнутої домовленості сторін щодо умов спірного договору , виходячи з такого:

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до пп. 4-7 ст. 181 ГК України, за наявності заперечень щодо окремих умов (запропонованого до укладення) договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

За доводами представників сторін неврегульованим в спірному договорі залишився лише п. 2.1. стосовно ціни договору, а саме - вартість ремонту і повного технічного обслуговування ліфтів та ремонт і технічне обслуговування диспетчерських систем.

Обговоривши цей пункт в судовому засіданні, сторони дійшли до згоди викласти його в такій редакції :

Щомісячна вартість робіт по договору узгоджується сторонами на підставі відомостей № 1, 2, які є невід'ємними частинами цього договору, складає:

- ремонт і повне технічне обслуговування ліфтів - 11 086,17 грн., ПДВ 2 217,23 грн.;

- ремонт і технічне обслуговування диспетчерських систем -- 1 314,31 грн. , ПДВ 262,86 грн.;

Всього по договору в місяць сума - 12 400,51 грн. ПДВ- 2480,10 грн. (всього з ПДВ - 14 880,61 грн).

Дана домовленість сторін не суперечить чинному законодавству та підлягає прийняттю судом до уваги, виходячи з такого:

У відповідності до положень Закону України „Про ціни і ціноутворення” від 03 грудня 1990 року (ст. 4,6,7,9) цей закон визначає основні принципи встановлення і застосування цін і тарифів та організацію контролю за їх дотриманням на території республіки. Закон поширюється на всі підприємства й організації незалежно від форм власності, підпорядкованості і методів організації праці та виробництва. В народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи. Вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів. Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються на ресурси, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, на товари і послуги, що мають вирішальне соціальне значення, а також на продукцію, товари і послуги, виробництво яких зосереджено на підприємствах, що займають монопольне (домінуюче) становище на ринку. Державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи встановлюються державними органами України.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які своїм рішенням установлюють ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги в розмірі, нижчому від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання), зобов'язані відшкодовувати суб'єкту господарювання різницю між затвердженим розміром ціни (тарифу) та розміром економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) зазначених послуг за рахунок коштів відповідних бюджетів.

У відповідності до визначень, які даються тлумачними та економічними словниками (Інтернет видання), тарифом є ставка або система ставок оплати за користування чим-небудь, а ставка є нормою, зафіксованим розміром якої-небудь відносної величини, що застосовується для визначення абсолютної величини відносно певної бази.           Ціна за своїм змістом є грошовою вартістю одиниці товару.

У відповідності до ст. 189, 191 ГК України, ціна (тариф) у цьому Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Державні фіксовані та регульовані ціни встановлюються на ресурси, що справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, а також на продукцію та послуги, що мають суттєве соціальне значення для населення. Перелік зазначених ресурсів, продукції, послуг затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до закону державні ціни встановлюються також на продукцію (послуги) суб'єктів господарювання - природних монополістів. Переліки видів продукції (послуг) зазначених суб'єктів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Державні ціни встановлюються на імпортні товари, придбані за рахунок коштів Державного бюджету України. Законом може бути передбачено встановлення комунальних цін на продукцію та послуги, виробництво яких здійснюється комунальними підприємствами. Державне регулювання цін здійснюється шляхом встановлення фіксованих державних та комунальних цін, граничних рівнів цін, граничних рівнів торговельних надбавок і постачальницьких винагород, граничних нормативів рентабельності або шляхом запровадження обов'язкового декларування зміни цін. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування при встановленні фіксованих цін, застосування яких унеможливлює одержання прибутку суб'єктами підприємництва, зобов'язані надати цим суб'єктам дотацію відповідно до закону.

Фіксовані ціни на послуги з ремонту та технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем державою не встановлені, а тому такі ціни є договірною категорією.

За змістом ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року позивач по справі є виробником житлово-комунальних послуг, тобто суб'єктом господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Відповідач є виконавцем послуг з утримання будинку та при будинкової території і надає свої послуги фізичним особам-споживачам.

Згідно ст. 7 цього ж Закону до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, зокрема. належать: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства; забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідного рівня та якості.

З 01.11.2007 року введено в дію рішення Черкаської міської ради № 1473 від 16.10.2007 року "Про встановлення вартості житлово-комунальної послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій", згідно якого затверджено основний мінімальний перелік робіт і послуг, що забезпечують санітарне та технічно-безпечне проживання в житлових будинках. Цим рішенням було встановлено тариф житлово-комунальної послуги з утримання будинків для будинків з ліфтом та без ліфтів, виходячи з розрахунку 1 кв.м. загальної площі квартири.

Таким чином, рішенням Черкаської міської ради № 1473 від 16.10.2007 року встановлено не ціну, а тариф - тобто ставку оплати за послуги -- від 0,345 до 1,455 за 1 кв.м. площі квартири. У відповідності до ч. 3 ст. 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

За змістом даного рішення воно поширюється на власників, балансоутримувачів та споживачів послуг, але ніяк не на виробників житлово-комунальних послуг ( п. 8 рішення). Це також випливає і з назви самого рішення --- ... про встановлення вартості послуги з утримання будинків та прибудинкових території -- оскільки дана послуга надається лише тим підприємством, яке утримує будинок та прибудинкову територію, а не позивачем чи водоканалом чи газовою службою.

Пунктом 4 даного рішення житлово-будівельним кооперативам та об"єднанням співвласників було предписано надавати гарантовану кількість послуг - не менше визначеної мінімальним переліком, але обов'язку для ЖБК застосовувати визначені тарифи рішення Черкаської міської ради № 1473 від 16.10.2007 року не встановлює.

Таким чином, ціна на послуги позивача у спірному договорі не може визначатися від тарифу, встановленого на утримання будинку та прибудинкової території, оскільки сам тариф формується з урахуванням цін на послуги виробників житлово-комунальних послуг.

За змістом Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавці подають на затвердження (узгодження) органам місцевого самоврядування свої ціни виходячи з умов договорів, укладених ними з виробниками таких послуг. Таким чином, формування ціни на послуги виробника неможливо робити у зворотному порядку від тарифу, затвердженого місцевим органом влади, оскільки сам тариф формується на підставі цієї ціни.

Звернення позивача з даним позовом відповідає вимогам ст. 181 Господарського кодексу України. Ціни на надання послуг, що є предметом спірного договору державою не регулюються, не фіксуються і є договірними.

Ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлює істотні умови договору, які повинні бути узгоджені між виконавцем/виробником та споживачем та вказує, що якщо виконавець не є виробником послуг, то відносини між ним та виробником регулюються окремим договором, який укладається відповідно до вимог цієї статті, що відповідає обставинам справи.

Виходячи з умов ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між виконавцем та виробником житлово-комунальних послуг повинні в обов'язковому порядку оформлятися договором.

Ч. 2 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку.

Таким чином, Закон України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язує лише виконавців, що одночасно є виробниками житлово-комунальних послуг ( в Законі вони вказані виконавці/виробники) затверджувати своїх тарифи в органах місцевого самоврядування.

В даному ж випадку, позивач є лише виробником послуг, а не є виконавцем по наданню їх споживачам -мешканцям будинків, яким є відповідач по справі. Таким чином, ціна на послуги позивача по договору між сторонами погоджується лише в договірному порядку.

У відповідності до п. 37 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. N 560, висновок щодо розрахунків економічно обґрунтованих планованих витрат, пов'язаних з технічним обслуговуванням ліфтів, надається Державною інспекцією з контролю за цінами або її територіальними органами в порядку, встановленому Мінекономіки.

Позивачем надано в справу висновок № 40 від 13 грудня 2007 року Державної інспекції з контролю за цінами в Черкаській області щодо розрахунку економічно обґрунтованих планових витрат на виробництво житлово-комунальних послуг. За змістом даного висновку розрахунок планових витрат на виробництво послуг з технічного обслуговування базового пасажирського ліфта в розмірі 395,93 грн. за 1 базовий ліфт є економічно обґрунтованим.

В ході розгляду справи сторони врегулювали спір щодо визначення ціни на послуги з технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем, а тому суду слід погодитися з рішенням сторін і затвердити п. 2.1. договору № 401 від 26.12.2007 року в погодженій сторонами редакції.

Заявлений позов є вимогою про укладення договору в судовому порядку і з огляду на встановлені в ході розгляду справи факти суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд спору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49,82-84 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Прийняти до виконання договір № 401 на надання послуг з технічного обслуговування ліфтів та виконання робіт з ремонту ліфтів і диспетчерських систем від 26.12.2008 року в редакції позивача (який є невід'ємною частиною даного рішення) з викладенням в ньому п. 2.1. такого змісту:

"п. 2.1. Щомісячна вартість робіт по договору узгоджується Сторонами на підставі відомостей № 1, 2, які є невід'ємними частинами цього договору, складає:

- ремонт і повне технічне обслуговування ліфтів - 11 086,17 грн., ПДВ 2 217,23 грн.;

- ремонт і технічне обслуговування диспетчерських систем -- 1 314,31 грн. , ПДВ 262,86 грн.;

Всього по договору в місяць сума - 12 400,51 грн. ПДВ- 2480,10 грн. (всього з ПДВ - 14 880,61 грн).

3. Стягнути з Приватного підприємства "Жеос" , ідентифікаційний код 31423727, м. Черкаси, вул. Р. Люксембург, 48, кв. 123 на користь Приватного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство “Черкасиліфт”, м. Черкаси, вул. Ватутіна, 12/1, код 02774094 –85 грн. відшкодування витрат на оплату державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Суддя                                           Н.М. Спаських