ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2008 Справа № 28/248-08(3/90-08)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Лотоцької Л.О., Бахмат Р.М.

при секретарі: Ролдугіній Н.В.

за участю представників, які були присутні у судовому засіданні 16.10.2008 року:

позивача: Омельченко Г.Г.- предст., дов. від 01.10.2008 року

відповідачів: 1. Не явився

2. Хмелевський Д.О.- предст., дов. від 01.09.2008 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Ант Консалтінг ЛТД” (м. Дніпропетровськ) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2008р. у справі №28/248-08(3/90-08)

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Ант Консалтінг ЛТД” (м. Дніпропетровськ)

до: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю “Добробут” (м. Київ)

2. Товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпро-Естейт” (м. Дніпропетровськ)

про: визнання права власності на нежитлове приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2008 року у справі №28/248-08(3/90-08) (суддя Манько Г.В.) відмовлено у позові товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Ант Консалтінг ЛТД” (м. Дніпропетровськ) до товариства з обмеженою відповідальністю “Добробут” (м. Київ) і товариства з обмеженою відповідальністю “Дніпро-Естейт” (м. Дніпропетровськ) про визнання права власності на нежитлове приміщення №3 поз. 1-10 у будівлі літ. А-2 на 1 поверсі загальною площею 160,6 кв.м., розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 102.

Із прийнятим рішенням позивач –товариство з обмеженою відповідальністю “Укр Ант Консалтінг ЛТД” (м. Дніпропетровськ) –не погодився і подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.07.2008р. по справі №28/248-08(3/90-08) і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Позивач вважає, що господарським судом неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. Позивач пояснив, що в спірному орендованому приміщенні ним був зроблений капітальний ремонт на суму 173440,42 грн., яка перевищує первісну вартість майна (станом на момент передачі приміщення за актом приймання-передачі його вартість складала 91990 грн.). Обов’язок проведення капітального ремонту за договором був покладений на позивача (п.5.2 Договору). Спірне приміщення у 1998 році було непридатне для експлуатації, тому позивачем були здійснені ремонтні роботи (капітальний ремонт на суму 173440,42 грн.). Залишкова вартість приміщення на момент передачі його позивачу складала 91990 грн., тобто менше, ніж вартість виконаних ремонтних робіт. Позивач вважає, що в результаті здійснення ремонтних робіт було створено нову річ –торгівельне приміщення із сучасним ремонтом. На думку позивача, він став її співвласником у розумінні ч.4 ст.778 ЦК України.

Відповідач-1 –товариство з обмеженою відповідальністю „Добробут” –відзив на апеляційну скаргу не надав, представник відповідача-1 двічі у судове засідання не явився, хоча був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання за юридичною адресою. Оскільки рішення по справі у будь-якому випадку не впливає на права і інтереси відповідача-1 по відношенню до спірного майна, оскільки він здійснив відчуження цього майна на користь відповідача-2, неявка представника відповідача-1 не перешкоджає розгляду справи по суті, справа переглядалася без участі представника відповідача-1 за наявними у справі матеріалами.

Відповідач-2 –товариство з обмеженою відповідальністю „Дніпро-Естейт” –у відзиву на апеляційну скаргу і у судовому засіданні зазначив, що згідно п.5.2 Договору оренди від 01.10.1998 року проведення за свій рахунок капітального і поточного ремонту є обов’язком орендаря і цей ремонт провадиться за письмовою згодою орендодавця (п.5.9 Договору). Відповідно ж до п.6.5 Договору усі поліпшення, які були зроблені орендарем і які неможливо відокремити від майна, переходять у власність орендодавця. Капітальний ремонт був зроблений позивачем без згоди орендодавця, тому вони відшкодуванню не підлягають і переходять у власність орендаря. Аналогічні норми містяться і у Цивільному кодексі України (ст.778). Подібні справи неодноразово розглядалися Верховним судом України. У технічному паспорті на приміщення будь-які зміни не зазначені, тому взагалі не видно, що позивачем була створена нова річ. Крім того, відповідач-2 зазначає, що ремонтні роботи були виконані ним, а не позивачем.

16.10.2008 року від відповідача-2 надійшло пояснення по справі, у якому останній зазначив, що після укладення договору купівлі-продажу спірного приміщення з ТОВ „Добробут” (07.12.2007 року) підприємством на протязі 2007-2008 років проводилися у придбаному приміщенні ремонтні роботи, в результаті чого змінився план приміщення. Через недбалість виконавців будівельних робіт, відповідач-2 був вимушений звернутися до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання права власності на самовільно збудоване майно і 26.02.2008 року було прийнято рішення, яким право власності на спірне майно визнане за відповідачем-2, а 26.06.2008 року відповідачем-2 було отримано витяг про реєстрацію цього права власності.

Ухвалою в.о. голови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.10.2008 року строк розгляду справи був продовжений до 07.11.2008 року.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 11.20 23 жовтня 2008 року.

Вислухав представників позивача і відповідача-2, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що 01.09.1998 року між ТОВ „Добробут” (відповідач-1) і товариством з обмеженою відповідальністю “Укр Ант Консалтінг ЛТД” (позивач) був укладений договір №34 оренди нежитлових приміщень, відповідно до якого відповідач-1 здав, а позивач прийняв в орендне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 102 загальною площею 160,6 кв.м. на строк з 01.10.1998 року по 30.09.2008 року.

01.10.1998 року між сторонами був підписаний акт про передачу в оренду приміщення по пр. Карла Маркса, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення площею 160,6 кв.м. на 1 поверсі будівлі, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 102. В акті зазначено, що спірне приміщення відповідає санітарним та протипожежним нормам і забезпечує діяльність орендаря, а залишкова вартість приміщення складає 91990 грн.

01.10.1998 року між позивачем і ТОВ „Рубікон-Трейдинг” був укладений договір підряду №22 (капітальний ремонт), відповідно до якого позивач доручив підряднику, а останній прийняв на себе зобов’язання виконати капітальний ремонт у вигляді створення торгових приміщень по пр. К. Маркса, 102 у приміщенні загальною площею 160,6 кв.м. у строк до 31.12.1998 року (п.1.1, п.2.7 Договору підряду №22). Згідно кошторису до зазначеного договору підряду вартість капітального ремонту складала 173440,42 грн. Відповідно до акту виконаних робіт по ремонту приміщень по пр. Карла Маркса, 102 від 30.12.1998 року і довідки типової форми №КБ-3 від 30.12.1998 року вартість виконаних робіт по капітальному ремонту склала 173440,42 грн.

Вважаючи себе власником спірного приміщення, позивач звернувся із позовом про визнання за ним права власності на підставі ст.ст.331, 778 ЦК України.

Відповідно до ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно ст.778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

У укладеному договорі оренди сторони погодили, що орендар зобов’язаний підтримувати займане приміщення у технічно справному стані, виконувати за власний рахунок капітальний та поточний ремонти займаних приміщень, а також усувати пошкодження, які виникли з вини орендаря (п.5.2). В силу пунктів 5.7 і 5.9 цього договору орендар не вправі без письмової згоди орендодавця проводити перепланування приміщень і проводити капітальний ремонт.

Як вбачається із ст.778 ЦК України підставою визнання за особою, яка створила нову річ у порядку договору найма, права власності (співвласності) на цю річ, є наявність одночасно трьох умов:

-          проведення поліпшення речі;

-          створення у процесі поліпшення нової речі;

-          дозвіл наймодавця на поліпшення речі.

Факт проведення поліпшення підтверджується договором підряду, актом виконаних робіт, довідкою про вартість виконаних робіт.

Щодо створення в процесі поліпшення нової речі, то проведення робіт в ході капітального ремонту в межах капітальної будівлі не створює нову річ, а лише поліпшує приміщення, оскільки нова річ повинна мати істотно інші ознаки у порівняні із попереднім об'єктом найму (наприклад, наймач здійснює надбудову ще одного поверху над орендованим будинком). Отже, проведеним капітальним ремонтом позивач не створив нову річ, а лише поліпшив передане йому в оренду майно.

Позивачем також не надано доказів надання йому згоди на проведення капітального ремонту з боку орендодавця.

За таких обставин позивач не може бути визнаний власником (співвласником) майна, оскільки відсутня сукупність умов, які є підставою для визнання особи власником (співвласником) речі.

Місцевий господарський суд при розгляді справи з урахуванням зазначених обставин обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Крім того, апеляційний господарський суд також зазначає, що поліпшення майна було закінчено 30.12.1998 року (акт виконаних робіт), коли діяли норми Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року. Зазначена редакція ЦК взагалі не передбачала випадків можливості визнання права власності на річ в процесі її експлуатації за договором найму при здійсненні поліпшення речі і створення нової речі.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування судового рішення, виходячи із вищевикладеного.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Укр Ант Консалтінг ЛТД” (м. Дніпропетровськ) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10 липня 2008 року у справі №28/248-08(3/90-08) залишити без зміни.

Головуючий О.С.Євстигнеєв

Судді: Л.О.Лотоцька

Р.М. Бахмат

З оригіналом згідно.

Помічник судді М.В. Юрченко

23.10.2008р.