ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12.03.08 Справа №10/37/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Федоров І.О. судді Федоров І.О. , Кагітіна Л.П. , Кричмаржевський В.А.

при секретарі: Соколові А.А.

за участю представників:

від позивача – Гончаров В.І. (довіреність № 90/2 від 02.10.2007 р.,

заступник начальника юридичного відділу);

від відповідача-1 – Верлата О.М. (довіреність № 14/08 від 11.03.2008 р.);

від відповідача-2 – Ревков С.В. (паспорт СА № 826322, виданий 08.12.1998 р.,

директор);

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРІВЛАД”, м. Запоріжжя,

на ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.12.2007 р. у справі № 10/37/08

за позовом: Акціонерного банку “ТАС-Бізнесбанк”, м. Київ,

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРІВЛАД”, м. Запоріжжя,

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Автолюкс”, м. Запоріжжя,

про стягнення 350881,35 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Голови Запорізького апеляційного господарського суду № 429 від 11.03.2008 р. справу № 10/37/08 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Федоров І.О. (доповідач), судді: Кагітіна Л.П., Кричмаржевський В.А.

Колегія суддів прийняла справу до провадження.

За клопотанням представників сторін судовий процес вівся без фіксації технічними засобами, за їх згодою по закінченні судового засідання 12.03.2008 р. судом оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.12.2007 р. (суддя Алейнікова Т.Г.) порушено провадження у справі № 10/37/08 та вжито заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ “ТРІВЛАД” та ТОВ “Автолюкс” на суми 350881,35 грн.

Не погодившись з даною ухвалою суду, відповідач-1 ТОВ “ТРІВЛАД” звернувся до Запорізького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.12.2007 р. скасувати.

Вважає, що при прийнятті ухвали місцевий господарський суд не обґрунтував, яким чином невжиття заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського у даному спорі та якими доказами це підтверджується, не зазначив мотивів застосування заходів до забезпечення позову. Вважає, що не розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції вже встановив вину відповідача-1, що є порушенням ст. ст. 4-2, 4-3 та 43 ГПК України.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач АБ “ТАС-Бізнесбанк” та його представник у судовому засіданні вказали, що відповідач-1 відмовився підписати акт пред’явлення векселя до сплати, у зв’язку з чим за заявою позивача нотаріусом був вчинений протест про неоплату векселя. Зауважили, що до моменту звернення до господарського суду жоден з індосантів не застосовував ніяких заходів до погашення заборгованості, продовжуючи вести активну господарську діяльність. Вважають, що при вирішенні питання про забезпечення позову господарським судом враховані обставини, викладені у позовній заяві та правомірно задоволено клопотання про накладення арешту на кошти відповідачів. Просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідач-2 ТОВ “Автолюкс” відзиву на апеляційну скаргу не надав. Його представник у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача-1. Просить скасувати ухвалу господарського суду в частині вжиття заходів до забезпеченню позову.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Згідно ст. ст. 101, 106 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів встановила наступне.

Акціонерний банк “ТАС-Бізнесбанк” звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з ТОВ “ТРІВЛАД” та ТОВ “Автолюкс” солідарно заборгованості за простим векселем в сумі 350881,35 грн. та клопотанням про забезпечення позову.

Ухвалою від 11.12.2007 р. господарським судом Запорізької області порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду. Цією ж ухвалою вжито заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ “ТРІВЛАД” та ТОВ “Автолюкс” на суми 350881,35 грн.

Згідно ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або зі своєї ініціативи має право вжити заходів щодо забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до змісту наведеної норми заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду, а тому при обранні способу забезпечення позову суду слід враховувати зміст позовних вимог.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову в даній справі є стягнення заборгованості в сумі 350881,35 грн. за векселем, виданим позивачу відповідачем-1 – ТОВ “Трівлад”.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, в тому числі, шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належить відповідачеві.

Згідно з п. 3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову” умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Однак в мотивувальній частині ухвали відсутнє будь-яке обґрунтування застосування заходів до забезпечення позову. В клопотанні позивача про забезпечення позову також не наведено жодних фактів, які б давали суду можливість дійти обґрунтованого висновку, що невжиття заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Не вказано судом і правових норм, на підставі яких були вжиті заходи до забезпечення позову.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції в частині вжиття заходів до забезпечення позову є немотивованою.

Крім того, згідно з пунктами 6.1 та 6.2 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову” при накладенні арешту на грошові суми відповідача слід обмежувати піддані арешту грошові кошти розміром суми позову та можливих судових витрат.

Однак незважаючи на ці вимоги та вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми позову, суд першої інстанції наклав арешт на грошові кошти кожного з відповідачів на загальну суму позову.

Враховуючи предмет позову – стягнення грошових коштів, обставини справи, а також безпосередні зобов’язальні правовідносини позивача з відповідачем-1, колегія суддів погоджується з накладенням арешту на грошові кошти відповідача-1 на суму позову.

Накладення арешту на загальну суму позову одночасно і на грошові кошти відповідача-2 - ТОВ “Автолюкс” не відповідає принципам розумності, обґрунтованості і адекватності заходів забезпечення позову.

Так, загальна сума грошових коштів, на яку накладено арешт, удвічі перевищує розмір позовних вимог, тобто заходи захисту прав позивача не адекватні його позовним вимогам.

Крім того, накладаючи арешт на грошові кошти відповідача-2 господарський суд не врахував обставин справи. Так, зі змісту позовної заяви та клопотання про забезпечення позову не вбачається будь-яких обставин, які свідчать про порушення законних прав та інтересів позивача з боку відповідача-2 або загрози невиконання чи утруднення виконання рішення з його боку в разі задоволення позову.

Виходячи з цього колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість обраних судом першої інстанції заходів до забезпечення позову стосовно відповідача-2.

Необґрунтоване накладення арешту на грошові кошти відповідача-2 може призвести до обмежень у здійсненні його підприємницької діяльності, сплаті податків, виплаті заробітної плати працівникам, порушень господарських зобов’язань та виникнення збитків.

З урахуванням зазначеного, ухвала господарського суду Запорізької області від 11.12.2007 р. в цій частині підлягає скасуванню як така, що винесена з порушенням норм процесуального права без достатніх правових підстав.

Оскільки ухвала господарського суду першої інстанції оскаржувалася відповідачем-1 в повному обсязі, колегія суддів звертає увагу заявника апеляційної скарги, що окрім вирішення питання про забезпечення позову резолютивна частина оскаржуваної ухвали містить також висновки про порушення провадження у справі та призначення справи до розгляду, які відповідно до ст. ст. 61, 64, 65, 106 ГПК не можуть бути оскаржені.

У зв’язку з цим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 49, 66. 67, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРІВЛАД”, м. Запоріжжя, задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.12.2007 р. у справі № 10/37/08 скасувати в частині накладення арешту на грошові кошти на суму 350 881,35 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю “Автолюкс”, м. Запоріжжя.

В іншій частині ухвалу господарського суду Запорізької області від 11.12.2007 р. у справі № 10/37/08 залишити без змін.

Справу № 10/37/08 направити до господарського суду Запорізької області для розгляду по суті.

Головуючий суддя Федоров І.О.

судді Федоров І.О.

Кагітіна Л.П. Кричмаржевський В.А.