СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
РІШЕННЯ

29.07.08
Справа№ 31/82

Господарський суд Львівської
області, розглянувши матеріали справи

за позовом:

Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача-1:

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача-2:Обласного
комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки», м. Львів

за участю третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів:
Приватного підприємства «Кюнемуг», м. Львів за участю третьої особи-2, яка
не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Львівське торгово-виробниче підприємство «Полонина», м. Львів за
участю третьої особи-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів: Регіонального відділення Фонду державного майна
України по Львівській області, м. Львів

про:

зобов'язання не чинити перешкод в
демонтажі самовільно влаштованого кіоску; визнання недійсним договору
купівлі-продажу металевого кіоску від 25.06.2002 р. та зобов'язання скасувати
державну реєстрацію права власності на металевий кіоск

Суддя:
Артимович В.М.

Артимович В.М.

При секретарі: Митник М.Б.

Митник М.Б.

Представники

від позивача:

Заболотний А.М. -представник
(довіреність № 33/9-01/16 від 10.01.2008 р.);

від відповідача-1:

ОСОБА_2 -представник (довіреність
№ 3358 від 25.03.08 р.);

від відповідача-2:не
з'явився;

від третьої особи-1:

не з'явився;

від третьої особи-2:
від третьої особи-3:не з'явився; не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено
права і обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, в тому числі право
заявляти відводи. У відповідності до ст. 81-1 ГПК України технічна фіксація
судового процесу не здійснювалась, про що сторони подали відповідне клопотання.

Суть спору:
На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Личаківської
районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів, надалі -позивач, до
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Львів, надалі
-відповідач-1, та до Обласного комунального підприємства Львівської обласної
ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», м. Львів, надалі
-відповідач-2, про зобов'язання не чинити перешкод в демонтажі самовільно
влаштованого кіоску; визнання недійсним договору купівлі-продажу металевого
кіоску від 25.06.2002 р. та зобов'язання скасувати державну реєстрацію права
власності на металевий кіоск.

Ухвалою господарського суду
Львівської області про порушення провадження у справі від 03.03.2008 р. позовну
заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 25.03.2008 р.

В судове засідання 25.03.2008 р.
сторони не забезпечили явки своїх представників, хоча належним чином були
повідомлені про час і місце розгляду справи, відповідач-1 подав через
канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із
неможливістю забезпечити явку представника. Для надання можливості сторонам
виконати вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі та подати
додаткові докази у справі, розгляд справи судом відкладено на 21.04.2008 р.

В судове засідання 21.04.2008 р.
відповідачі повторно не забезпечили явки своїх представників, витребовуваних
судом документів не подали. Відповідач-1 через канцелярію суду подав відзив на
позов, в якому заперечив позовні вимоги. Для надання можливості сторонам
виконати вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі та подати
додаткові докази у справі, розгляд справи судом відкладено  на 06.05.2008 р.

В судове засідання 06.05.2008 р.
сторони забезпечили явку своїх представників, надали суду пояснення по суті
позовних вимог та подали на розгляд суду узгоджене клопотання про продовження
строку розгляду справи. Суд, ознайомившись з поданим клопотанням сторін, вважає
за необхідне його задоволити та продовжити строк вирішення спору. Розгляд
справи відкладено на 16.05.2008 р.

В судове засідання 16.05.2008 р.
відповідач-2 не забезпечив явки свого представника, вимог попередніх ухвал суду
належним чином не виконав. Відповідач-1 подав через канцелярію суду клопотання
про долучення до матеріалів справи матеріалів фотофіксації існуючого стану
павільйону. Розгляд справи відкладено на 27.05.2008 р.

В судове засідання 27.05.2008 р. позивач
та відповідач-2 не забезпечили явки своїх представників, хоча належним чином
були повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник відповідача-1 в
судове засідання з'явився, заперечивши позов повністю з підстав, викладених у
відзиві.

27.05.2008 р. позивачем через
канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просить
суд зобов'язати відповідача-2 скасувати державну реєстрацію права власності на
металевий кіоск, зареєстрованого відповідачем-2 09.03.2002 р. за реєстровим №
2377 на підставі договору купівлі-продажу № 70ц від 17.01.1996 р.; зобов'язати
відповідача-2 скасувати державну реєстрацію права власності на металевий кіоск,
зареєстрованого відповідачем-2
05.06.2002 р. за реєстровим № 2377 на підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого нотаріусом 10.03.1998 р. за реєстровим № 1444; зобов'язати
відповідача-2 скасувати державну реєстрацію права власності на металевий кіоск,
зареєстрованого відповідачем-2 04.07.2002 р. за реєстровим № 2377 на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого першою Львівською державною нотаріальною
конторою 25.06.2002 р. за реєстровим № 6-2547 та зобов'язати відповідача не
чинити перешкод в демонтажі самовільно влаштованого кіоску. Ухвалою суду від
27.05.2008 р. позивачеві відмовлено у прийнятті заяви про уточнення позовних
вимог.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 27
ГПК України, у відповідності до якої треті особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з
господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї зі
сторін, суд ухвалою від 27.05.2008 р. залучив до участі в даній справі третіми
особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів ПП «Кюнемуг», ТзОВ «Львівське торгово-виробниче підприємство
«Полонина»та РВ ФДМ України по Львівській області, оскільки вказані особи були
власниками спірного кіоску. Ухвалою суду розгляд справи відкладено на
29.07.2008 р.

В судове засідання 29.07.2008 р.
позивач та відповідач-1 явку своїх представників забезпечили, позовні вимоги
представник позивача підтримав з підстав, викладених у позові, а представник
відповідача-1 позовні вимоги заперечив, навівши доводи, аналогічні викладеним у
відзиві на позов. Представники відповідача-2 та третіх осіб не з'явилися. В
судовому засіданні 29.07.2008 р. судом оглянуто матеріали реєстраційної та
інвентаризаційної справи на спірний кіоск, копії документів з якої долучено до
матеріалів даної справи.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 29.07.2008 р.
судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлений,
оформлений та підписаний 04.08.2008 р.

Розглянувши документи і матеріали,
подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно
та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються їх вимоги і
заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив:

22.05.1997 р. третя особа-3
звернулась до відповідача-2 з листом № 238, в якому просила зареєструвати в
реєстрових та інвентарних книгах нежитлові приміщення, зокрема, кіоск площею
11,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 160 (надалі
-спірний кіоск), який належав на праві власності Організації орендарів ПТ
«Полонина», м. Львів, згідно договору купівлі-продажу цілісного майнового
комплексу від 17.01.1996 року за № 704, укладеного між організацією орендарів ПТ
«Полонина»та Представництвом ФДМ України в м. Львові. 09.03.1998 р.
відповідачем-2 видано Організації орендарів ПТ «Полонина»реєстраційне
посвідчення на об'єкт нерухомого майна у м. Львові по вул. Личаківській, 160.

Між третьою особою-2, як
правонаступником Організації орендарів ПТ «Полонина», та третьою особою-1,
10.03.1998 р. укладено договір купівлі-продажу спірного кіоску, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований у реєстрі за № 1444.

25.06.2002 р. між третьою особою-1
та відповідачем-1 був укладений договір купівлі-продажу спірного кіоску,
посвідчений державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної
контори Сулимою Н.Б., зареєстрований у реєстрі за № 6-2547 (надалі -спірний
договір).

У відповідності до ст. 41
Конституції України право приватної власності набувається в порядку,
визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом,
та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове
відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна
може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку,
встановлених законом. Аналогічна норма щодо непорушності права власності
міститься і в ст. 321 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 319 Цивільного
кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

На дату звернення позивача до суду
власником спірного кіоску є відповідач-1, що підтверджується матеріалами
справи, зокрема, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від
06.05.2008 р., виданим відповідачем-2.

Судом відхиляється твердження
позивача про те, що спірний кіоск представляє собою збірно-розбірну металеву
конструкцію і є тимчасовою спорудою, яка не пов'язана фундаментом із
землею,  оскільки вони суперечать наявним
у справі матеріалам, зокрема, довідкі відповідача-2 про характеристику
технічного стану основних конструктивних елементів кіоску на 06.05.2008 р.,
згідно якої фундамент і цоколь кіоску є бетонними, а зовнішні стіни складаються
з цегли та металевого каркасу, а також зазначеним вище витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 06.05.2008 р., з якого теж вбачається, що
матеріалом стін спірного кіоску є цегла. Суд дійшов висновку, що спірний кіоск
є об'єктом нерухомості, оскільки має всі необхідні ознаки, визначені ч. 1 ст.
181 Цивільного кодексу України, внаслідок чого правомірно був зареєстрований
відповідачем-2 в реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно Положення про Личаківську
районну адміністрацію Львівської міської ради позивач є виконавчим органом
Львівської міської ради. Слід зазначити, що для обслуговування вказаного
спірного кіоску між Львівською міською радою та відповідачем-1 09.02.2005 р.
було укладено договір оренди землі, який зареєстрований Львівським міським
відділом Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру
21.03.2005 р.

У відповідності до ч. 1 ст. 203
Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства. Підставою недійсності правочину згідно ч.
1 ст. 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У
відповідності до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу
України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Позивач просить визнати недійсним
договір купівлі-продажу спірного кіоску, укладений 25.06.2002 р. між третьою
особою-1 та відповідачем-1 та посвідчений державним нотаріусом Першої
Львівської державної нотаріальної контори Сулимою Н.Б., зареєстрований у
реєстрі за № 6-2547. Проте, договір може бути визнаним недійсним лише з
підстав, передбачених ст.ст.  203, 215
Цивільного кодексу України за умови порушення ним прав позивача. Однак,
наявність передбачених Цивільним кодексом обставин з матеріалів справи не
вбачається.

У відповідності до ст. 1 ГПК
України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (в тому числі іноземні), громадяни за захистом
своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Згідно
ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у
разі його порушення, невизнання або оспорювання. Проте, позивач за допомогою
належних і допустимих доказів не довів порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів внаслідок укладення оспорюваного договору.

Враховуючи наведене, суд не
знаходить підстав для визнання недійсними оспорюваного договору і як наслідок,
не знаходить підстав для задоволення інших позовних вимог.

Виходячи з наведеного, суд
приходить до висновку, що у позові слід відмовити, судові витрати покласти на
позивача.

У відповідності до ст. 49 ГПК
України судові витрати слід покласти на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 1, 4-3, 4-5, 4-6, 4-7, 12, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85  Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя