ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2008 р.

№ 2-30/649-08

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Муравйов О.В.

судді

Полянський А.Г.

Фролова Г.М.

розглянувши

касаційну скаргу

Фонду комунального майна Ялтинської міської ради

на

постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.06.2008 р.

у справі

№ 2-30/649-2008 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

ТОВ "Айра"

До

Фонду комунального майна Ялтинської міської ради

про

визнання незаконною бездіяльність

За участю представників сторін:

позивач –не з’явився,

відповідач –не з’явився,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.05.2008 р. (суддя Ловягіна Ю.Ю.) в позові відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.06.2008 р. (судді –Заплава Л.М., Прокопанич Г.К., Фенько Т.П.) рішення господарського суду Господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.05.2008 р. скасовано. Прийнято нове рішення. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Айра" задоволено. Визнано незаконною бездіяльність Фонду комунального майна Ялтинської міської ради стосовно ненадання згоди товариству з обмеженою відповідальністю "Айра" у викупі орендованого майна - нежитлових приміщень площею 55,8 м.кв., розташованих за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, 11, у зв’язку зі здійсненням невід’ємних поліпшень майна, вартість яких перевищує 25 % від залишкової вартості майна.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, Фонду комунального майна Ялтинської міської ради звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відзиву на касаційну скаргу від позивача не надходило.

Сторони не скористались наданим процесуальним правом участі у суді касаційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні або постанові господарських судів.

Відповідно до роз’яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На думку колегії суду оскаржувана постанова вказаним вимогам не відповідає.

Позивач звернувся з позовом про визнання незаконною бездіяльність Фонду комунального майна Ялтинської міської ради щодо приватизації нежитлових приміщень площею 55,8 м.кв., розташованих за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11, з урахуванням уточнених позовних вимог.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він здійснив невід'ємні поліпшення орендованого майна, вартість яких перевищує 25 % від залишкової вартості майна, а тому згідно з Програмою приватизації майна, що знаходиться у комунальній власності Ялтинської міської ради на 2004 - 2006 p.p. має право на приватизацію орендованого майна, яке знаходиться за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11.

Скасовуючи рішення місцевого господарського суду про відмову у позові, суд апеляційної інстанції мотивував свою постанову тим, що 29.09.2004 р. ТОВ "Айра" звернулося до Фонду комунального майна Ялтинської міської ради із заявою про викуп нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Ялта, вул. Леніна, буд. 11, що орендуються.

Відповідно до висновку оцінювача приватного підприємства "Аспект" від 19.11.2004 вартість невід'ємних поліпшень нежитлових підвальних приміщень площею 55,8 кв.м., розташованих у будинку 11 по вул. Леніна у місті Ялта складає 7 203 грн., орендуємих ТОВ "Айра".

Дану оцінку приватне підприємство "Аспект" виконував згідно з договором від 19.11.2004 р. з фондом комунального майна Ялтинської міської ради.

На думку суду, вказане свідчить, про те, що відповідачем була розпочата процедура надання права на викуп.

В порушенням вимог ст. 78 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств", листом від 10.07.2007 р. № 02-11/1010 Фонд комунального майна Ялтинської міської ради зазначив, що згідно з висновком ідентифікації поліпшень було встановлено, що проведені позивачем невід’ємні поліпшення не перевищили 25 % від остаточної вартості, а тому орендар не одержав права на викуп відповідно до п. 16 абз. 3 Програми приватизації майна на 2004 –2006 роки.

Апеляційний господарський суду дійшов висновку про те, що відповідач повинен був розглянути заяву про викуп у строки вказані у Законі України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" та подальша бездіяльність відповідача позбавила позивача можливості реалізувати своє передбачене законом право викупу орендованого приміщення, а тому необхідно визнати незаконою бездіяльність Фонду комунального майна Ялтинської міської ради щодо приватизації нежитлових приміщень площею 55,8 кв.м., розташованих у будинку 11 по вул. Леніна у місті Ялта.

Відповідно до приписів ст. ст. 45, 47, 43 ГПК України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з цим, відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Положеннями ст.20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного Кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб’єктів господарювання.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою – посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

При цьому, суду слід враховувати, що наявність права на пред’явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту. Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб’єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов’язку перед особою, якій таке право належить. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб’єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з’ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Як обґрунтовано було зазначено судом першої інстанції, обраний позивачем спосіб захисту не дає суду можливості поновити порушені права позивача, оскільки визнання незаконною бездіяльності Фонду комунального майна Ялтинської міської ради щодо приватизації нежитлових приміщень не захищає та не поновлює право позивача, а лише констатує такий факт.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про визнання незаконною бездіяльності відповідача не направлена на встановлення порушеного права позивача, а лише може бути встановлена, як оцінка поведінки відповідача у разі вирішення спору про цивільне право, а саме: зобов'язання відповідача вчинити певні дії або стягнення збитків, якщо вони були заподіяні незаконною бездіяльністю.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позивачем був невірно обраний спосіб захисту, який не тягне за собою захисту та поновлення його порушених прав.

Викладене свідчить про те, що у апеляційного господарського суду не було достатніх підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

У зв’язку із вищевикладеним колегія суддів вважає, що приймаючи постанову, апеляційний господарський суд надав невірну юридичну оцінку обставинам справи, порушив і неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, в зв’язку з чим, враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст. 1117 ГПК України) та положення п. 6 ст. 1119, ч. 1 ст. 11110 ГПК України, постанова підлягає скасуванню, а законне та обґрунтоване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фонду комунального майна Ялтинської міської ради задовольнити.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.06.2008 року у справі № 2-30/649-2008 скасувати.

Рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.05.2008 року у справі № 2-30/649-2008 залишити без змін.

Головуючий суддя Муравйов О.В.

Судді Полянський А.Г.

Фролова Г.М.