ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"01" лютого 2008 р. Справа № А4/580-07

Колегія суддів господарського суду Київської області у складі головуючого судді Попікової О.В., суддів Антонової В.М., Маляренка А.В. розглянувши справу

за позовом

Відкритого акціонерного товариства „Стиролбіотех”, м. Обухів

до

Державної податкової інспекції в Обухівському районі

про

скасування податкового повідомлення-рішення

секретар судового засідання: Свириденко І.А.

за участю представників:

від позивача

Косогор О.М. за дов.

від відповідача

Бендик А.В. дов. від 29.10.2007р. № 66, Березовий Є.П. дов. від 4.09.2007р. № 35, Замашнюк І.В. дов. від 31.10.07р. № 67, Силима Н.В. дов. від 11.12.2007р. № 77

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 1.02.2008р. о 14 год. 50 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 8.02.2008р., про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови.

Встановив:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Відкритого акціонерного товариства „Стиролбіотех” (надалі - позивач) до ДПІ в Обухівському районі (надалі відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 11.05.2007р. № 0352, яким позивачеві відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за деклараціями січень-лютий 2007р. загалом на суму 1009437 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в акті перевірки безпідставно зроблено висновок про порушення позивачем вимог п.п. 7.7.2 п. 7.7. статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Позивач стверджує, що податкова служба безпідставно дійшла висновку щодо не підтвердження з боку позивача сум податкового кредиту за деклараціями січня 2007р. на суму 413632 грн., за декларацією лютого 2007р. –595805 грн., у зв’язку із неподанням первинних документів на перевірку. При цьому, позивач наголошує на тому, що під час проведення перевірки, ним було надано податковій службі всі первинні документи, що підтверджують сплату ПДВ у вказаних податкових періодах, проте ці документи не були взяті до уваги перевіряючими. У грудні 2006р. позивачем було сплачено 537454,70 грн. ПДВ при купівлі товарів (робіт, послуг), а в січні 2007р. –в розмірі 649036,60 грн., що підтверджується відповідними розрахунками та платіжними дорученнями, наданими до позовної заяви. За наслідками адміністративного оскарження, оспорюване податкове повідомлення-рішення було залишене без змін.

Відповідач –Державна податкова інспекція в Обухівському районі у своїх запереченнях на позовну заяву від 10.12.2007 р. та від 24.12.2007р. вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд залишити позов без задоволення з огляду на наступне:

- перевіркою встановлено, що позивач в порушення вимог п.п. 7.7.2 п.7.7 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” в розрахунок суми бюджетного відшкодування за січень 2007р. включив суму податкового кредиту попереднього періоду в розмірі 413632 грн. , по якій під час перевірки платником податків не було надано первинні документи (виписки банку з платіжними дорученнями, касові ордери), які б підтверджували фактичну сплату такої суми, а в розрахунок суми бюджетного відшкодування за лютий 2007р. включив суму податкового кредиту попереднього періоду в розмірі 595805 грн., по якій під час перевірки платником податків не було надано первинні документи (виписки банку з платіжними дорученнями, касові ордери), які б підтверджували фактичну сплату такої суми.

- посилаючись на вимоги п.п. 7.7.2, п.п. 7.7.7 п. 7.7 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податкова служба наголошує на правомірності відмови позивачу у наданні бюджетного відшкодування. При цьому, ДПІ зауважує на тому, що під час перевірки на підтвердження правомірності віднесення сум до податкового кредиту надавались реєстри банківських виписок. Однак, згадані документи згідно вимог статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, п. 2.1, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, п.1.7, п.1.8 Інструкції „Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті” не можуть розглядатись в якості первинних документів, які б підтверджували фактичну сплату сум податку на додану вартість загалом на суму 1009437 грн.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне:

Працівниками ДПІ в Обухівському районі була проведена виїзна позапланова перевірка ВАТ „Стиролбіотех” з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2006р., січень-лютий 2007р., за наслідками якої складено акт від 24.04.2007р. № 70823104688648. Як зазначено в акті, за даними перевірки сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів (робіт, послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (робіт, послуг) не підтверджена у зв’язку із ненаданням первинних документів до перевірки, чим порушено п.п. 7.7.2 п.7.7 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, з суми заявленого податкового кредиту попереднього податкового періоду не підтверджена сплата за січень 2007р. в сумі 413632 грн., в лютому 2007р. в сумі 595805 грн.

На підставі згаданого акта перевірки ДПІ в Обухівському районі винесено податкове повідомлення-рішення від 11.05.2007р. № 0352, яким позивачеві відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за деклараціею січень 2007р. –на суму 413632 грн., за декларацією лютий 2007р. –на суму 595805 грн., загалом на суму 1009437 грн.

Зазначене податкове повідомлення-рішення і є предметом оскарження у даній справі.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно вимог п. 1.7 статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду.

Приписами пп. 7.5.1 п. 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит визначається дата здійснення першої з наступних подій: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг); або дата отримання податкової накладної.

Обов'язковою умовою включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) в складі ціни за товари (роботи, послуги), відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, є наявність податкової накладної, виданої продавцем. Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як зазначено в акті перевірки та підтверджено під час судового розгляду, згідно з даними податкової декларації з ПДВ позивача за січень 2007р. та додатка 3 до декларації Розрахунок суми бюджетного відшкодування (копії залучено до матеріалів справи) сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку складає 413632 грн.; залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду, складає 413632 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 декларації попереднього податкового періоду) складає 769630 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів, за даними підприємства складає 603091 грн.

Згідно з даними податкової декларації з ПДВ позивача за лютий 2007р. та додатка 3 до декларації Розрахунок суми бюджетного відшкодування (копії залучено до матеріалів справи) залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду, складає 619069 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду (рядок 17 декларації попереднього податкового періоду) складає 971125 грн.; сума податкового кредиту попереднього податкового періоду, фактично сплачена отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів, за даними підприємства складає 595805 грн.; сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку складає 595805 грн.

З акта перевірки вбачається, що підставою для висновку щодо не підтвердження сум податкового кредиту попереднього податкового періоду, ДПІ визначила неподання під час перевірки позивачем первинних бухгалтерських документів (виписки банку, платіжні доручення, касові ордери), які підтверджують фактичну сплату.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги щодо безпідставності висновків податкової служби, в позовній заяві наголошував на тому, що всі документи були ним надані на перевірку, і на підтвердження фактичної сплати залучив до матеріалів справи копії платіжних доручень за період з 1.12.2006р. по 31.01.2007р.

Однак, як було встановлено під час судового розгляду та підтверджується матеріалами справи, під час проведення перевірки, позивач надав перевіряючим реєстри банківських виписок за період грудень 2006р.- лютий 2007р. Зокрема, ці обставини підтверджується залученим запереченням позивача до акта перевірки від 3.05.2007р. № 04-325, копіями скарг позивача, поданих в порядку адміністративного оскарження.

Згідно вимог п.п. 7.7.1. п. 7.7. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Приписами п.п. „а” п.п. 7.7.2. п. 7.7. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” передбачено, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Розглядаючи спір по суті суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що Роз’ясненням Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів” № 02-5/35 від 26.01.2000 передбачено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов’язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв’язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації –позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Згідно вимог статті 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, «первинні документи - це письмові свідчення, що фіксують і підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозволи адміністрації (власника) на їхнє проведення. Господарські операції - це факти підприємницької й іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів». Вимогами пункту 2.5 Положення №88, передбачено, що документ може бути, підписаний особисто, із застосуванням факсиміле, штампа, символу або іншим механічним чи електронним способом посвідчення. Підписи осіб, відповідальних за складання первинних документів на обчислювальних машинах і інших засобах організаційної техніки, виконуються у виді пароля чи іншим способом авторизації, що дає можливість однозначно ідентифікувати обличчя, що здійснило господарську операцію.

Відповідно до Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", затвердженої Постановою НБУ від 21.01.2004 № 22, електронний розрахунковий документ - документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, уключаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами; а платіжне доручення - розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. Пунктами 1.7 та 1.8 цієї Інструкції визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків. Платники та стягувані оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Платник може давати доручення про списання коштів зі свого рахунку на бланках розрахункових документів, види яких передбачені договором банківського рахунку чи іншим договором, у якому обумовлено право банку здійснювати договірне списання коштів, а також у вигляді електронного розрахункового документа, якщо це передбачено договором між ним і банком. Банк для здійснення розрахункових операцій може формувати електронні розрахункові документи. Порядок оформлення, приймання, оброблення електронних розрахункових документів та здійснення розрахункових операцій з їх застосуванням регулюється окремими нормативно-правовими актами Національного банку, за винятком випадків, визначених цією Інструкцією. Вимогами п. 2.7 та 2.8 Інструкції визначено, що примірник розрахункового документа (незалежно від способу його виготовлення), який залишається в банку, має містити відбиток печатки (якщо наявність печатки передбачена) і підписи/підпис відповідальних осіб/особи. Під час підписування розрахункового документа не дозволяється використання факсиміле, а також виправлення та заповнення розрахункового документа в кілька прийомів.

Господарський суд погоджується з доводами податкової служби стосовно того, що надані під час перевірки реєстри банківських виписок не можуть вважатись належним доказом на підтвердження фактичної сплати позивачем –ВАТ „Стиролбіотех” сум податку на додану вартість отримувачам товарів, що дає право платнику податків при від’ємному значенні розрахованої відповідно до вимог пп. 7.7.1 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” суми, на отримання бюджетного відшкодування з огляду на приписи п.п. 7.7.2. п. 7.7. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”.

При цьому, судом приймається до уваги наступне: перевірка позивача проводилась у період з 27.03.2007р. по 10.04.2007р., податкова служба зверталась до керівництва позивача із запитом про надання документів до перевірки (лист від 28.03.2007р. № 324310231). Однак, позивач не вбачаючи за необхідне надати ніяких інших документів окрім реєстрів банківських виписок, жодним чином не обґрунтував неможливість подання первинних документів, зокрема платіжних доручень, залучених під час судового засідання. Присутній у судовому засіданні представник позивача також не зміг пояснити неможливість надання під час перевірки витребуваних податковою службою документів.

З огляду на приписи чинного податкового законодавства та викладені обставини, відсутні правові підстави для висновку щодо неправомірної та необґрунтованої відмови у наданні позивачеві бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за деклараціями січень-лютий 2007р. загалом на суму 1009437 грн. за податковим повідомленням-рішенням ДПІ в Обухівському районі від 11.05.2007р. № 0352, і відповідно позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 94, 158 –163, Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

постановив:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Головуючий суддя Попікова О. В.

суддя В.М.Антонова

суддя А.В.Маляренко

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі – 8 лютого 2008р.