ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2008 р.

Справа № 9/116-03-3091

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді            Андрєєвої Е.І.

Суддів                                         Разюк Г.П.

Ліпчанської Н.В.

При секретарі                               Соломахіній О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП ”База відпочинку “Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд”

на рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2003р.

по справі № 9/116-03-3091

за позовом Затоківської селищної ради

до ДП ”База відпочинку “Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд”

про спонукання звільнити земельну ділянку.

Розпорядженням Першого заступника голови Одеського апеляційного господарського суду № 37 від 18.02.2008р. у даній справі проведено заміну судді Мацюри П.Ф. на суддю Разюк Г.П.

Суд встановив:

У квітні 2003р. Затоківська селищна рада (надалі –Сільрада) звернулася до суду з позовом до ДП ”База відпочинку “Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд” (надалі - Підприємство) про спонукання звільнити земельну ділянку загальною площею 1,307 га, яка знаходиться в Сонячному курортному районі смт. Затока під базою відпочинку „Карпати”, від хаотично розташованих тимчасових будиночків. В обґрунтування заявленого позову послалась на те, що Підприємство провадило свою діяльність при відсутності систем каналізації та водопостачання, що призвело до погіршення екологічного стану курорту смт. Затока, а також не привело документи на землекористування у відповідність до вимог діючого законодавства, не провело сертифікацію житла, харчування та ін., а сама база відпочинку „Карпати” взагалі не відповідає санітарним, протипожежним, містобудівним нормам, що пред’являються до оздоровчих закладів.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.06.2003р. позов Сільради задоволено. Зобов’язано ДП ”База відпочинку “Карпати” звільнити земельну ділянку площею 1,307 га в Сонячному курортному районі смт. Затока Білгород-Дністровського району Одеської області. Стягнуто з відповідача на користь позивача 85 грн. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ДП ”База відпочинку “Карпати” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить дане рішення скасувати та припинити провадження у справі. Обґрунтовуючи скаргу, посилається на неповне встановлення судом обставин справи, на порушення судом норм процесуального права, зокрема на те, що справа розглянута без його участі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.08.2003р. провадження по розгляду апеляційної скарги зупинялось до розгляду справи № 16/149-03-4590 за позовом ВАТ „Прикарпатбуд” та ДП “База відпочинку “Карпати” до Регіонального відділення Фонду Держмайна України в Одеській області та до виробничо-комерційної фірми “Босфор” у вигляді ТОВ про визнання недійсним договору оренди.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2008р. провадження у справі поновлено.

Після поновлення провадження у справі представники сторін у судові засідання не з’являлись, хоча повідомлені про час та місце розгляду скарги належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї та відповідність чинному законодавству прийнятого судом рішення, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу обґрунтованою, а рішення суду таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступних підстав.

У разі, якщо справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду, на підставі п.2 ч.3 ст.104 ГПК України рішення суду, прийняте з таким порушенням процесуальних норм, підлягає скасуванню.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду від 05.05.2003р. про порушення провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.05.2003р., явка сторін визнана обов’язковою.

23.05.2003р. до суду від відповідача надійшла телеграма з клопотанням про відкладення розгляду справи в зв’язку з знаходженням юрисконсульта підприємства у відрядженні по 10.06.2003р.

Ухвалою від 26.05.2003р., в зв’язку з нез’явленням відповідача, розгляд справи відкладено на 09.06.2003р., явка сторін знову визнана обов’язковою. Відповідач у судове засідання знов не з’явився. Однак суд постановив рішення.

При таких обставинах, розглянувши справу у відсутності відповідача, суд прийняв рішення на неповно встановлених обставинах справи та з порушенням процесуальних норм права.

Вирішуючи спір, місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості заявленого позову та зазначив, що відповідачем позов не спростований, а саме, не підтверджено право на законне використання земельної ділянки, право власності на споруди, розташовані на земельній ділянці. Крім того, суд зазначив, що є інформація про те, що 15.05.2003р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ВКФ фірмою „Босфор” було укладено договір оренди нерухомого майна, що не увійшло до статутного фонду ВАТ „Прикарпатбуд”, а саме: будівлі та споруди бази відпочинку „Карпати”, що, на думку суду, також не свідчить на користь відповідача.

Однак, з такими висновками суду не погоджується апеляційна інстанція, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 143 Земельного кодексу України, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку не у будь якому випадку, а у разі наявності ряду підстав: використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об'єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров'ю населення) в терміни, встановлені вказівками спеціально уповноважених органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів; конфіскації земельної ділянки; викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов'язаннях власника цієї земельної ділянки; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених Земельним Кодексом.

Що стосується припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства, то цей порядок припинення визначений у ст. 144 ЗК України.

Так, у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор по використанню та охороні земель складає протокол про порушення та видає особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор по використанню та охороні земель відповідно до закону накладає на таку особу адміністративне стягнення та повторно видає вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

У разі неусунення порушення земельного законодавства у 30-денний строк державний інспектор по використанню та охороні земель звертається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою.

Однак таких доказів позивачем не надано.

Відповідно матеріалам справи, 02.06.2000р. між Затоківською селищною радою та ДП ”База відпочинку “Карпати” був укладений договір № 001 на право тимчасового користування землею, за умовами якого Сільрада на підставі свого рішення № 273 від 10.05.2000р. надає, а Підприємство приймає в тимчасове користування земельну ділянку площею 13070 м. кв. під розміщення оздоровчого комплексу „Карпати”.

Звертаючись з позовом про спонукання звільнити земельну ділянку, на якій розташована база відпочинку „Карпати”, Сільрада, не оспорюючи правомірність даного договору, послалась на те, що дана земельна ділянка використовується Підприємством з порушенням земельного, екологічного та санітарно-епідеміологічного законодавства. У позові зазначено, що Сільрада звернулась до Підприємства з попередженням від 14.02.2003р. про усунення вищезазначених порушень в строк до 01.03.2003р. Оскільки Підприємством визначені порушення усунуті не були, Сільрада прийняла рішення № 427 від 21.03.2003р. про звернення до суду з питання примусового звільнення земельної ділянки.

У позовній заяві, серед переліку документів, доданих до неї, зазначене й вищевказане попередження від 14.02.2003р. № 6/275-01/04-6, але у матеріалах справи воно відсутнє.

Дослідивши матеріали, надані позивачем у підтвердження вимог, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, так як вимоги Сільради документально не підтверджені, а з матеріалів справи взагалі не видно, конкретно яких саме порушень припустився відповідач у ході використання земельної ділянки.

Посилання позивача на те, що здійснення Підприємством своєї діяльності без каналізування та системи водопостачання призвело до погіршення екологічного стану курорту Затока, спростовуються наявними матеріалами, а саме, листом Білгород-Дністровської інспекції Державного управління екології та природних ресурсів в Одеській області № 427-20 від 01.07.2002р. „Про готовність оздоровчого закладу до експлуатації в сезон 2002 року” (а.с. 10) та актами санітарно-епідеміологічного обстеження об’єкту від 25.06.2002р., складених в результаті перевірки дотримання санітарного законодавства на базі відпочинку „Карпати”.(а.с. 13-16), актом приймання оздоровчих закладів № 1233/3-1 від 18.07.2003р. з висновком про підготовленість бази відпочинку „Карпати” до роботи у сезоні 2003р., договором на переробку рідких побутових відходів від 12.05.2003р.

Відповідно до вищезазначених документів, в курортній зоні смт. Затока централізоване каналізування взагалі відсутнє. Що стосується безпосередньо бази відпочинку „Карпати”, то водовідведення у 2002 році здійснювалось до вигребів з подальшим вивозом на утилізацію спецавтотранспортом Затоківського ВУЖКГ (договір № 50 від 11.05.2002р.), а у 2003 році –до очисних споруд Бази відпочинку „Шахтар” (договір на переробку рідких побутових відходів від 12.05.2003р.) Водопостачання здійснюється від артезіанської свердловини. Якість і обсяги води відповідають нормативним вимогам. Територія бази відпочинку влаштована, санітарний стан –задовільний.

В рішенні господарський суд, як на підставу для задоволення позову послався на претензію від 14.04.2003р., відповідно до якої заборгованість відповідача по платі за землю складає 2201,55 грн. Однак з даного документу не вбачається за який період вона нарахована та за якими тарифами, а без таких відомостей не можна визначити, чи може даний факт, відповідно до чинного законодавства, бути підставою для звільнення у примусовому порядку земельної ділянки.

До того ж, всі посилання позивача на порушення відповідачем екологічного, санітарно-епідеміологічного законодавства, протипожежних та інших норм чинного законодавства при здійсненні діяльності, спростовуються матеріалами, наданими як самим позивачем, так і відповідачем, а саме, актом від 08.06.1999р. про встановлення в натурі меж земельної ділянки, наданої ДП „База відпочинку „Карпати” для розміщення бази відпочинку „Карпати”; розрахунком грошової оцінки земельної ділянки та орендної плати до договору на право тимчасового користування земельною ділянкою на умовах оренди ДП „База відпочинку „Карпати” № 430 від 11.08.2002р.; договором на право тимчасового користування землею від 19.07.2001р.; актами звірки взаємних розрахунків між позивачем та відповідачем за 2001р. та 2002р.; платіжними дорученнями № 62 від 17.07.2003р., № 47 від 01.07.2003р., № 21 від 11.04.2003р., № 20 від 14.03.2003р., № 9 від 27.01.2003р. про оплату орендних платежів за січень-червень 2003р.; актом приймання оздоровчих закладів № 1233/3-1 від 18.07.2003р. з висновком про підготовленість бази відпочинку „Карпати” до роботи у сезоні 2003р.; договором на переробку рідких побутових відходів від 12.05.2003р., укладеного з Базою відпочинку „Шахтар”; дозволом № 1010 від 07.07.2003р. державного пожежного нагляду СДПЧ-16 по охороні Білгород-Дністровського району на роботу бази відпочинку „Карпати” в літньому оздоровчому сезоні 2003 року; довідкою № 1120 від 01.08.2003р. Б.-Дністровського РЕМ про відсутність заборгованості за спожиту електроенергію станом на 01.08.2003р.

Що стосується правових підстав для користування відповідачем безпосередньо самою Базою відпочинку „Карпати”, то для повного та всебічного вирішення спору, враховуючи наявність спірного договору оренди нерухомого майна (будівель та споруд бази відпочинку „Карпати”), укладеного 15.05.2003р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ВКФ фірмою „Босфор”, Одеський апеляційний господарський суд ухвалою від 06.08.2003р. зупинив провадження у справі до розгляду справи № 16/149-03-4590 за позовом ВАТ „Прикарпатбуд” та ДП “База відпочинку “Карпати” до Регіонального відділення Фонду Держмайна України в Одеській області та до виробничо-комерційної фірми “Босфор” у вигляді ТОВ про визнання недійсним вищезазначеного договору оренди.

Ухвалою від 15.01.2008р. провадження у справі поновлено.

Одеський апеляційний господарський суд постановою від 10.07.2007р. у справі № 16/149-03-4590 визнав недійсним договір оренди нерухомого майна, укладений 15.05.2003р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та ВКФ фірмою „Босфор” стосовно будівель та споруд бази відпочинку „Карпати”.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Матеріалами справи № 16/149-03-4590 встановлено, що База відпочинку ”Карпати” знаходилась на балансі державного підприємства будівельно-монтажного тресту „Дрогобичпромбуд”, який в процесі корпоратизації було перетворено у ВАТ „Прикарпатбуд”, але до складу майна, що перейшло у його власність, вищезазначена база відпочинку не увійшла, оскільки на той час об’єкти соціальної сфери не підлягали приватизації, а передавались у безстрокове безоплатне користування за умови їх цільового використання та належного утримання. А тому, продовжуючи знаходитись на балансі ВАТ „Прикарпатбуд”, база відпочинку „Карпати” залишилась у державній власності України.

У 1998 році, відповідно до рішення правління ВАТ „Прикарпатбуд”, відображеного у протоколі № 25 від 14.07.1997р., з метою більш ефективного управління, шляхом перетворення структурного підрозділу Бази відпочинку „Карпати” було створене Дочірнє підприємство „База відпочинку „Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд”.

З врахуванням вищевикладеного, у місцевого суду не було підстав вважати, що у Дочірнього підприємства „База відпочинку „Карпати” були відсутні правові підстави на користування спорудами бази відпочинку „Карпати” та на користування земельною ділянкою, виділеною безпосередньо під розташування цієї бази, як і не було підстав зобов’язувати відповідача звільнити цю ділянку.

При таких обставинах судова колегія вважає, що рішення суду прийняте з порушенням процесуального права, що потягло неповне встановлення фактичних обставин, а звідси і порушення матеріального права. Тому дане рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у позові відмовляється.

Керуючись ст.ст.101, 103 –105 ГПК України, судова колегія,

постановила :

Апеляційну скаргу ДП ”База відпочинку “Карпати” ВАТ „Прикарпатбуд” задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2003р. у справі № 9/116-03-3091 скасувати. У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом одного місяця.

Головуючий                                                                      Е.І. Андрєєва

Судді:                                                                                Г.П. Разюк

Н.В. Ліпчанська