ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.02.2008

Справа №2-1/17883.1-2007А

Суддя господарського суду АР Крим Л. О. Ковтун розглянувши матеріали адміністративної справи № 2-1/17883.1-2007А 25.02.2008р. у судовому засіданні, що почалося у 10:00 за участю секретаря судового засідання Н. М. Баранович,

За участю представників:

Позивач, Лучінкін В.А., довіреність № б/н від 04.02.08, представник;

Відповідач, Попкова Є.А., довіреність № 02.9-2/109 від 06.02.08, представник;

Третя особа, не зявився, , ;

Третя особа, Соловйова К.С., довіреність № 01д від 08.01.08, представник;

Третя особа, не зявився, , ;

Третя особа, не зявився, , ;

Позивач, Данільченко В.Ф., довіреність № б/н від 04.02.08, представник;

ухвалив постанову в 10:15

Позивач Товариство рятування на водах України, 04212, м. Київ, вул. Зої Гайдай, 3, оф. 256

Відповідач виконавчий комітет Ялтинської міської ради, 98600, м. Ялта, пл. Радянська, 1

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1)          Ялтинська міська рада, 98600, м. Ялта, пл. Радянська, 1

2)          Фонд майна АР Крим, 95000, м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 17

3)          КП «Бюро технічної інвентаризації», 98600, м. Ялта, вул. Джаржинського, 4

4)          Кримська Республіканська рятувально-водолазна служба, 95034, м. Сімферополь, пр. Перемоги, 82

Про визнання недійсним рішення

Сутність спору:

Позивач звернувся до господарського суду АР Крим із позовною заявою про визнання нечинним рішення виконавчого комітету Ялтинської міської ради №1400 від 28.09.2004р. «Про оформлення права власності на будівлю рятувальної станції по Парковому проїзду 15 в м. Ялта, на будівлю рятувальної станції по вул. Дражинського, 33а в м. Ялта та вдачу свідоцтва про право власності».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно, визнано комунальною власністю оспорюваним рішенням відноситься до майна державної форми власності, про що свідчить свідоцтва Фонду майна АР Крим від05.10.1998р. №96 «Про постановку на облік майна», відповідно до якого, як вважає позивач Кримська республіканська рятувально-водолазна служба є відноситься до державного майна та знаходиться в управлінні Товариства рятування на водах України, довідкою Статистики про включення служби до ЄДРПОУ, тощо.

Відповідач на позовних вимогах заперечує з підстав, наведених у відзиві на позов. Так, зокрема, відповідач, виконавчий комітет Ялтинської міської ради у відзиві на позов зазначив, що оспорюваним рішення не порушені права та охоронювані законом інтереси позивача з дійсного спору, у зв’язку з чим, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 21.01.2008р. матеріали справи були прийняті до провадження суддею господарського суду АР Крим Л. О. Ковтун, до участі по справі були залучені у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фонд майна АР Крим, Ялтинська міська рада, КП «Бюро технічної інвентаризації», Кримська Республіканська рятувально-водолазна служба.

Фонд майна АР Крим вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з підстав, наведених у письмових поясненнях по суті спору.

Ялтинська міська рада вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають, оскільки рішенням господарського суду АР Крим по справі №2-20/861-2005, яке набуло законної сили, вже було досліджене питання щодо правомірності прийняття оспорюваного рішення.

Розгляд справи відкладався, по справі оголошувалася перерва у порядку ст.. 150 Кодексу адміністративного судочинства України. Після закінчення перерви слухання по справі було продовжено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, третіх осіб, суд

встановив:

28.09.2004р. виконавчим комітетом Ялтинської міської ради було прийнято рішення №1400 «Про оформлення права власності на будівлю рятувальної станції по Парковому проїзду 15 в м. Ялта, на будівлю рятувальної станції по вул. Дражинського, 33а в м. Ялта та видачу свідоцтва про право власності». Згідно наведеного рішення було вирішено оформити право власності за Ялтинською міською радою на будівлі рятувальної станції по Парковому проїзду 15 в м. Ялта: Літера А, рятувальна станція 1960 року побудови площею 282,8 кв.м.; Літера Б компресорна площею 59,1 кв.м., Літера В еллінг площею 143,8 кв.м., Літера Г площею 47,1 кв.м., Літера Д склад паливно-мастильних матеріалів площею 14,5 кв.м., Літера Е, М, сараї – Літери Ж, Н, Л, уборна – Літера К. Крім того, було вирішено оформити право власності за Ялтинською міською радою на будівлю рятувальної станції по вул. Дражинського, 33а в м. Ялта : Літера А рятувальна станція, 1980 року побудови площе. 162,8 кв.м., Літера Б майстерня 1980 року побудови площею 6,4 кв.м., навіси на ділянці Літера В, З, Д, склад паливно-мастильних матеріалів Літера Г, уборна Літера Е, літній душ Літера Ж.

Дослідивши зазначене рішення на предмет порушенням ним прав та охоронюваних законом інтересів позивача з дійсного спору, суд встановив наступне.

Як вбачається зі статуту Товариства рятування на водах України (затвердженому на ІІІ з’їзді Товариства рятування на водах України від 06.05.1980р.) товариство є громадською всеукраїнською організацією, яка об’єднує громадян України а основі добровільності, спільності інтересів.

Відповідно до розділу 5.1 Статуту товариства рятування на водах України кошти Товрядводу України формуються за рахунок індивідуальних членських внесків, колективних членських внесків, надходжень від господарської діяльності, створених Товрядводом України госпрозрахуноких організацій, підприємств добровільних благодійних пожертвувань та інших внесків громадян, установ та організацій, госпрозрахункової діяльності рятувально-водолазної служби та інших надходжень, що не заборонені законом.

Дослідивши свідоцтво №96 від 05.10.1998р. «Про постановку на облік майна», видане Фондом майна АР Крим, на яке посилається позивач та Фонд майна АР Крим в обґрунтування обставин, викладених у позовній заяві, суд встановив, що з наданого свідоцтва не вбачається ані того, яке державне майно ставиться на облік, кому та на підставі чого віднесена Кримська республіканська рятувально-водолазна служба державної форми власності до Товариства рятування на водах України громадської організації. Крім того, дослідивши надане свідоцтво, суд не встановив ані повноважень ані норм закону, на підставі яких Фонд майна АР Крим видав свідоцтво №96 від 05.10.1998р., яким відніс незазначене у свідоцтві майно державної форми власності організації, яка заснована на загальнодержавній формі власності, до громадської організації, у зв’язку з чим, суд не може вважати таке свідоцтво доказом, який підтверджує віднесення майна, щодо якого вирішено питання оспорюваним з дійсної справи рішенням, до загальнодержавної власності.

Суд не може погодитися із твердженням Фонду майна АР Крим щодо того, що правонаступником Республіканського товариства рятування на водах є Товрядвод України (позивач з дійсної справи), оскільки зазначене не підтверджується жодним документом з наданих сторонами до матеріалів справи, зокрема, й зі статут Товрядводу України.

Щодо посилань Фонду майна АР Крим на Рішення Ради міністрів Української РСР від 25.07.1988р. №199, то суд вважає за необхідне зазначити, що зазначеним рішенням була створена Кримська Республіканська рятувально-водолазна служба, яка заснована на державній формі власності та є бюджетною організацією.

Отже, судом не вбачається підстав порушення оспорюваним рішенням прав та охоронюваним законом інтересів позивача з дійсного спору.

У звязку з чим, суд вважає за необхідне зазначити наступне

Відповідно до положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, слід зазначити, що, зокрема, ст. 16 ЦКУ визначено наступні способи захисту цивільних прав та інтересів судом: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Аналогічний перелік встановлює ст. 20 ГКУ, окрім того, додатково передбачається застосування штрафних санкцій, оперативно-господарських санкцій, адміністративно-господарських санкцій, а також установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Рішення органом місцевого самоврядування, що прийняті у межах наданих повноважень відповідно до положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», які є за своєю правовою природою актами, є дійсними, якщо у судовому порядку не буде встановлено інше, тобто існує презумпція легітимності таких рішень.

При цьому, слід окремо зазначити, що вирішуючи переданий на розгляд суду спір по суті, у розумінні ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання.

У зв’язку з чим, слід зауважити на положеннях ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно якої кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Стосовно посилань позивача на те, що оспорюваним рішенням порушується право державної власності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням господарського суду АР Крим від 26.07.2005р. по справі №2-20/8716-2005 за позовом Кримської Республіканської рятувально-водолазної служби до виконавчого комітету Ялтинської міської ради та до КП «Ялтинське бюро технічної інветаризації», про визнання недійсним рішення №1400 від 28.09.2004р., визнання недійсним свідоцтва про право власності, яке носить преюдиціальний характер по дійсній справі, було досліджене таке питання та судом було встановлено наступне.

Кримська республіканська рятувально-водолазна служба є відповідно до статуту юридичною особою, заснованою на державній власності. Проте, судом були спростовані висновки позивача щодо того, що реєстрація майна, оформленого за Ялтинською міською радою, має своїми насідками порушення прав та охоронюваних законом інтересів Кримської республіканської рятувально-водолазної служби як юридичної особи, в оперативному управлінні якої знаходиться передане їй нерухоме майно державної форми власності.

Тобто, не був ані встановлений в рамках дійсної справи, ані доведений факт віднесення майна, щодо якого вирішене питання оспорюваним рішенням, до майна державної форми власності взагалі, у зв’язку з чим суд не може погодитися й з вищенаведеними твердженнями позивача з дійсного спору.

Отже, позовні вимоги Товариства рятування на водах України не підлягають задоволенню з тих підстав, що оспорюване рішення було прийнято виконавчим комітетом Ялтинської міської ради в межах повноважень, наданих йому ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а будь-яких доказів з порушення оспорюваним рішення прав та охоронюваних законом інтересів позивачем зі спору під час розгляду справи не надано, як й доказів з порушення оспорюваним рішенням прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Приймаючі до уваги викладене, керуючись ст. ст. 158, 159, 160, 161- 163, п. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Судом роз'яснено сторонам положення ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно якої Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну Постанову направити на адресу сторін та третіх осіб рекомендованою кореспонденцією

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ковтун Л.А.