ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2008 р.

№ 7/134-88

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді

Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:

Жаботиної Г.В.,

Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ВАТ “Володимир-Волинський цукровий завод”

на постанову

Львівського апеляційного господарського суду від 25.12.2007 року

у справі

№7/134-88 господарського суду Волинської області

за позовом

Регіонального відділення Фонду державного майна України у Волинській області

до

ВАТ “Володимир-Волинський цукровий завод”

про

зобов’язання укласти договір,

за участю представників сторін від:

позивачів:

не з’явились

відповідача:

не з’явились

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 11.10.2007р. (суддя Шум М.С.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.12.2007р. (судді Скрутовський П.Д. –головуючий, Юрченко Я.О., Слука М.Г.), позов задоволено; зобов’язано ВАТ “Володимир-Волинський цукровий завод” укласти з Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Волинській області договір купівлі-продажу пакета акцій ВАТ “Володимир-Волинський цукровий завод” в редакції Регіонального відділення Фонду державного майна України у Волинській області.

ВАТ “Володимир-Волинський цукровий завод” в касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду і зобов’язати позивача укласти договір купівлі-продажу пакету акцій із врахуванням протоколу розбіжностей запропонованого відповідачем. Скаржник посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Учасники процесу не скористалися наданим процесуальним правом на участь своїх представників в судовому засіданні касаційної інстанції. Враховуючи, що явка представників сторін обов’язковою не визнавалася, додаткові документи від сторін не витребовувались, з врахуванням особливостей розгляду скарги судом касаційної інстанції, передбачених ст. 1117 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Волинської області від 08.06.2007р. у справі №5/40-76 зобов’язано ВАТ “Володимир-Волинський цукровий завод” викупити акції в акціонера Регіонального відділення Фонду державного майна України у Волинській області в розмірі 2,85% статутного фонду від вартості чистих активів із врахуванням індексу інфляції.

Згідно приписів ст.115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов’язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”.

На виконання вказаного рішення господарського суду Волинської області від 08.06.2007р. у справі №5/40-76, позивач 03.07.2007р. направив на адресу відповідача проект договору купівлі-продажу пакета акцій.

Відповідно до п.п.3, 4 ст.181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що відповідач надіслав на адресу позивача протокол розбіжностей без відповідно підписаного договору та без дотримання строків такої процедури, що підтверджується відбитком календарного штемпеля на конверті.

Згідно ч.4 ст.179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони мають право визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Вирішуючи спір, суди застосували Наказ Фонду державного майна України від 28.03.2005р. №689, яким затверджено Примірний договір купівлі-продажу пакета акцій ВАТ за конкурсом.

Умовами такого типового договору передбачено, що покупець зобов'язаний розрахуватися за придбаний пакет акцій ВАТ протягом 60 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення Договору в сумі ___________ (___) грн., у тому числі протягом 30 календарних днів сплатити _____________ (______) гривень, що становить 50 відсотків ціни пакета акцій.

Передача пакета акцій Продавцем Покупцю здійснюється протягом трьох робочих днів з моменту надходження всіх коштів за пакет акцій на рахунок Продавця і засвідчується актом приймання-передавання пакета акцій ВАТ (далі - Акт приймання-передавання), який підписується сторонами Договору.

Усі спори, що виникають при виконанні зобов'язань за Договором, розв'язуються шляхом переговорів. Якщо сторони не досягли домовленості, то спір розв'язуються судом або господарським судом у встановленому порядку відповідно до їх повноважень.

Також суди встановили, що протокол розбіжностей не відповідає приписам п.5 ст.23 Закону України “Про приватизацію невеликих державних підприємств малу приватизацію)” згідно якого покупець зобов'язаний внести зазначені платежі протягом 30 календарних днів з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Термін оплати може бути продовжено ще на 30 календарних днів за умови сплати не менш як 50 відсотків ціни продажу об'єкта.

Вищий господарський суд України не може погодитися з переконливістю висновків судів попередніх інстанцій.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Слід зазначити, що постановлене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, обов’язково мати вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини і викладеним у послідовності, встановленій ст. 84 ГПК України, яка є обов’язковою для всіх видів проваджень.

При цьому, резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні і такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і, залежно від характеру справи, давати відповіді на питання, зазначені у п.4 частини першої ст. 84 ГПК України. Наведеною нормою передбачено, що у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов’язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

З правового аналізу зазначеної правової норми вбачається, що у спорі про укладення чи зміну договору в резолютивній частині рішення вказується рішення суду з кожної спірної умови договору. У випадку, коли йдеться про врегулювання розбіжностей при укладенні договору, тобто тоді, коли договір підписано сторонами з протоколом розбіжностей, які залишилися неврегульованими в досудовому порядку, резолютивна частина рішення повинна містити кожну спірну умову, на яких сторони зобов'язані укласти договір.

З юридичного аналізу оскаржених рішень попередніх судових інстанцій вбачається, що їх зміст не відповідає зазначеним правовим положенням, оскільки в рішенні місцевого господарського суду всупереч ч.3 ст.84 ГПК України не зазначено на яких умовах сторони зобов’язані укласти договір, а суд апеляційної інстанції не звернув увагу на допущені порушення.

Також колегія звертає увагу не необхідність встановлення природи спірних правовідносин, враховуючи предмет та підстави позову (правовідносини, які пов’язані з приватизаційними процесами, договірні відносини тощо), що має значення для правильного застосування норм матеріального права та вирішення спору.

За таких обставин ухвалені в справі судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційної інстанції підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. При новому розгляді справи слід врахувати наведене і вирішити спір відповідно до закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.12.2007р. та рішення господарського суду Волинської області від 11.10.2007р. у справі №7/134-88 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                 Г.Жаботина

А.Уліцький