ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 37/638

11.03.08

За позовом

Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»

до

Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

про

визнання недійсними односторонні правочини № 31/19-9702 від 24.09.2007 року та № 31/19-10799 від 24.10.2007 року про зарахування зустрічних однорідних вимог по договору № 06/07-189 від 31.01.2007 року та договору № 10/1-560 від 19.03.2001 року

В засіданнях брали участь представники сторін:

Від позивача : Янкевич Л.Д.- представник за довіреністю № 11 від 02.01.2008 року; Котовська О.М.- представник за довіреністю № 09 від 02.01.2008 року;

Від відповідача : Лебедюк Ю.А.- представник за довіреністю № 249/10 від 29.12.2007 року; Мицько Р.М.- представник за довіреністю № 247/10 від 29.12.2007 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»до Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»про визнання недійсними односторонні правочини № 31/19-9702 від 24.09.2007 року та № 31/19-10799 від 24.10.2007 року про зарахування зустрічних однорідних вимог по договору № 06/07-189 від 31.01.2007 року та договору № 10/1-560 від 19.03.2001 року.

Ухвалою суду від 25.12.2007 року порушено провадження у справі № 37/638 та призначено розгляд справи на 15.01.2008 року.

Судове засідання 15.01.2008 року не відбулось, в зв’язку з хворобою судді Кондратової І.Д. Розгляд справи було відкладено до 05.02.2008 року, про що сторони були повідомлені належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 05.02.2008 року надав суду документи на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.02.2008 року надав суду відзив на позовні вимоги, відповідно до якого позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на те, що ДК «Газ України»у зобов'язаннях по договору №10/1-560 від 19.03.2001 року є кредитором, а по №06/07-189 від 31.01.2007 року - боржником, Позивач відповідно по договору №10/1-560 від 19.03.2001 року є боржником, а по №06/07-189 від 31.01.2007 року -кредитором. Вказані вимоги за своєю правовою природою є однорідними, оскільки в обох випадках присутнє грошове зобов'язання однієї сторони перед іншою. У заявах про зарахування зустрічних однорідних вимог ДК «Газ України»проводила зарахування не з приводу надання послуг з транспортування чи постачання природного газу, а з приводу грошових зобов'язань пов'язаних з виконанням договорів на постачання та транспортування природного газу. Відповідач вказує на те, що посилання позивача стосовно того, що оскільки по одному договору надавались послуги з транспортування природного газу, а по іншому проводилось постачання природного газу ці вимоги є неоднорідними у розумінні їх матеріального змісту, є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність рішення господарського суду ніяким чином не впливає і не змінює правовідносини, що існують між сторонами, оскільки рішення господарського суду підтверджує факт наявності зобов'язання, а тому відповідно і продовжує існувати обов'язок виконання зобов'язання взятого на себе сторонами у правовідношенні, а тому за твердженням відповідача ним було правомірно та обґрунтовано проведено залік зустрічних однорідних вимог.

У відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 05.02.2008 року судом оголошено перерву до 25.02.2008 року.

Представник позивача в судове засідання 25.02.2008 року не з’явився, але на адресу Господарського суду міста Києва надіслав телеграму, в якій просить відкласти розгляд справи у зв’язку з неможливістю забезпечити явку повноважних представників.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні було оголошено ухвалу про відкладення розгляду справи до 11.03.2008 року.

В судовому засіданні 11.03.2008 року за згодою представників сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24 вересня 2007 року та 24 жовтня 2007 року Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»надіслало на адресу Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»заяви про зарахування зустрічних однорідних позовних вимог № 31/19-9702 та № 31/19-10799 відповідно.

Відповідно до вищевказаних заяв відповідач зменшив дебіторську заборгованість позивача на суму 306866,40 грн. за договором № 10/1-560 від 19.03.2001 року та відобразив в бухгалтерському обліку цю суму, як зменшення кредиторської заборгованості відповідача за договором від 31.01.2007 року № 06/07-189.

Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»надіслало на адресу Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»листи № 2734 від 07.11.2007 року та № 2583 від 29.10.2007 року, в яких повідомив про розгляд заяв про зарахування однорідних зустрічних вимог, зазначивши, що вищевказані заяви не можуть бути прийняті ним до виконання, оскільки право на стягнення заборгованості підтверджене судовим рішенням № 14/231 повинне бути реалізоване в процесуальних формах, встановлених законодавством про виконавче провадження.

Крім того, Відкрите акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз»не погоджуючись з проведенням зарахування звернувся до суду за захистом свого порушеного права з вимогою про визнання недійсним односторонніх правочинів, внаслідок яких Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»в односторонньому порядку припинила зобов’язання Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»та Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» на суму 306866,40 грн. за договорами від 19.03.2001 року № 10/1-560 та від 31.01.2007 року № 06/07-189, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Підставами для визнання недійсним даного правочину позивач вбачає ту обставину, що вимоги по договорах від 19.03.2001 року № 10/1-560 та від 31.01.2007 року № 06/07-189 не є однорідними, оскільки по одному договору надавались послуги по транспортуванню природного газу, а по іншому –послуги по постачанню природного газу. Крім того, позивач вказує на те, що стягнена через суд заборгованість –це юридично неоднорідна з іншою грошовою вимогою. Позивач вважає, що зарахування можливе лише при проведенні виконавчого провадження в період його добровільного виконання по заяві боржника, тобто позивача.

Дочірня компанія «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з тієї підстави, що при здійсненні зарахування зустрічних вимог було дотримано всіх необхідних вимог статті 601 Цивільного кодексу України, а тому відповідно Дочірньою компанією «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»було правомірно проведено зарахування на підставі вищевказаної заяви.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В силу статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Таким чином суд зазначає, що зарахування здійснюється за наявності наступних умов :

1)          вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов’язань, між двома особами, де кредитор одного зобов’язання є боржником іншого. Те саме повинно бути і з боржником;

2)          вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов’язаннях повинні бути речі одного роду;

3)          необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання, оскільки не можна пред’явити до зарахування вимоги за таким зобов’язанням, яке не підлягає виконанню.

Отже, зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони.

Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до листа ВАСУ від 01.07.1996 року № 01-8/241 припинення зобов'язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін. Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, спір підлягає вирішенню по суті з урахуванням усіх матеріалів і обставин справи.

В розумінні статті 601 Цивільного кодексу України необхідною умовою для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог є те, щоб за обома вимогами вже настав строк виконання, оскільки неможливо пред’явити до зарахування вимоги за таким зобов’язанням, яке не підлягає виконанню.

У статті 602 Цивільного кодексу України вказано вичерпний перелік підстав при наявності яких зарахування зустрічних вимог не допускається, зокрема :

1)          про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю;

2)          про стягнення аліментів;

3)          щодо довічного утримання (догляду);

4)          у разі спливу позовної давності;

5)          в інших випадках встановлених договором або законом.

Договором, нормами чинного законодавства не встановлено заборону здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання рішення.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

Суд звертає увагу, що наявність заборгованості позивача перед відповідачем на суму 19169576,32 грн. за договором № 10/1-560 від 19.03.2001 року встановлена постановою Львівського апеляційного господарського суду від 27.07.2006 року № 14/231, яка була залишена без змін Постановою Вищого господарського суду міста Києва від 29.11.2006 оку № 14/231.

Заборгованість відповідача перед позивачем станом на день проведення зарахування в розмірі 306866,40 грн. за договором від 31.01.2007 року № 06/07-189 сторонами визнається та не оспорюється.

Судом не приймається до уваги посилання позивача на те, що вимоги не є однорідними, оскільки як встановлено судом, однорідність вимог полягає в тому, що як за договором від 31.01.2007 року № 06/07-189 так і за договором № 10/1-560 від 19.03.2001 року існує грошове зобов’язання сторін, тобто кожна із сторін виступає як кредитором так і боржником. Суд відзначає, що є хибними та неправомірними твердженням позивача про те, що вимоги сторін за договорами від 19.03.2001 року № 10/1-560 та від 31.01.2007 року № 06/07-189 не є однорідними, оскільки по одному договору надавались послуги по транспортуванню природного газу, а по іншому –послуги по постачанню природного газу, з огляду на те, що на юридичну однорідність вимог не впливає природа договорів, на підставі яких виникає зобов’язання, а має значення лише природа зобов’язання, в даному випадку зобов’язання обох сторін є грошовими, тобто однорідними.

Крім того, суд звертає увагу, що Закон України «Про виконавче провадження»згідно його преамбули дійсно визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Проте даний закон не містить заборону здійснити під час виконавчого провадження залік зустрічних однорідних вимог та припинити відповідні правовідносини. Відсутні такі норми як в процесуальному, так і в матеріальному законодавстві, більш того, статтею 602 Цивільного кодексу України не передбачені випадки недопустимості зарахування зустрічних однорідних вимог за вищевикладених обставин. Позивач помилково ототожнює процедуру виконання рішення з зустрічною однорідною вимогою, оскільки в даному випадку зустрічною вимогою є сума боргу, а не рішення суду, яким визначено, підтверджено та стягнуто цю суму боргу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено суду належними засобами доказування неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог, яке було проведено відповідно до заяв відповідача № 31/19-9702 від 24.09.2007 року та № 31/19-10799 від 24.10.2007 року. Більш того, протилежне встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2007 року № 32/426, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду № 32/426 від 23.01.2008 року та має преюдиціальне значення в силу статті 35 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні спору між сторонами по даній справі.

За таких обставин, судом встановлено, що докази, надані позивачем не підтверджують обставини, на які позивач посилається в обгрунтування позовних вимог та були спростовані доводами відповідача. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання недійсним одностороннього правочину Дочірньої компанії «Газ України»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»№ 31/19-4864 від 25.05.2007 року про зарахування зустрічних однорідних вимог по договору № 06/07-189 від 31.01.2007 року та договору № 10/1-560 від 19.03.2007 року не є законними, обґрунтованими та доведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись ст. ст. 32, 33, 35, 44, 49, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

2.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя

І.Д. Кондратова