ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.08                                                             Справа№ 4/277 А

Господарський суд Львівської області у складі судді Гриців В.М. при секретарі Москалі Р.М. з участю представників: позивача Завалишина Ю.О., відповідача Товтин М.В. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом державного територіально-галузевого об’єднання „Львівська залізниця” до державної податкової інспекції у м.Ужгороді про визнання незаконним і скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 14.11.2007р. №/0

ВСТАНОВИВ

Державне територіально-галузеве об’єднання „Львівська залізниця” звернулося до господарського суду Львівської області з адміністративним позовом до державної податкової інспекції у м.Ужгороді, просить суд визнати неправомірним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді від 14.11.2007 № /0.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та повідомив суду наступне. ДТГО „Львівська залізниця” є юридичною особою, про що свідчить Довідка про включення до ЄДРПОУ ДТГО «Львівська залізниця». Позивач звертається з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді, яка є суб'єктом владних повноважень, про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 14.11.2007 №/0, тобто акту індивідуальної дії, який винесено щодо відокремленого підрозділу без права юридичної особи - «Ужгородська дистанція водопостачання»ДТГО «Львівська залізниця», до адміністративного суду за місцем свого знаходження, яким є господарський суд Львівської області. Представниками ДПІ у м. Ужгороді проведено виїзну позапланову перевірку ВП «Ужгородська дистанція водопостачання»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2006 по 30.06.2007. За наслідками проведеної перевірки складено акт від 05.11.2007 за № 2673/23-1/10/00267507. На підставі акту прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від 14.11.2007р. № /0, яким ВП «Ужгородська дистанція водопостачання»донараховані податкові зобов'язання за платежем «акти по податку з доходів фізичних осіб »на загальну суму 687,57 грн., в т.ч. основний платіж - 229,19 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 458,38 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про систему оподаткування»встановлення і скасування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування. Статтями 14 та 15 Закону України «Про систему оподаткування»визначено вичерпний перелік загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) та місцевих податків і зборів (обов'язкових платежів). Однак, у наведеному переліку не визначено такий обов'язковий платіж як «акти по податку з доходів фізичних осіб ». Податки і збори (обов'язкові платежі), справляння яких не передбачено цим Законом, сплаті не підлягають. Отже, відповідач на власний розсуд визначає такий неіснуючий вид платежу як «акти по податку з доходів фізичних осіб », що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Пунктом 4 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування»встановлено такий загальнодержавний податок —«податок на доходи фізичних осіб», а Бюджетною класифікацією, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 27.12.2001 № 604, визначено код цього виду платежу - 11010000. Відповідно до згаданої Бюджетної класифікації код платежу - - це надходження у цільові фонди, утворені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування та місцевими органами виконавчої влади. Враховуючи вищенаведене, донарахування за спірним податковим повідомленням-рішенням такого виду платежу як «акти по податку з доходів фізичних осіб »позивач вважає неправомірним та безпідставним.

Представник відповідача позовні вимоги заперечує повністю, повідомив суду наступне.

Працівниками ДПІ у м.Ужгороді проведена виїзна позапланова перевірка ВП «Ужгородська дистанція водопостачання»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період, з 01.04.2006 року по 30.06.2007 року, в результаті якої встановлено ряд порушень, що відповідно зафіксовано в акті №2673/23-1/10/00267507 від 05.11.2007 року. Перевіркою встановлено, що Позивачем порушено п.1.15 ст.1. п.п. (г) 4.2.9 п.4.2 ст.4, п.7.1 ст.7 Закону України від 22.05.2003 року № 889-ІУ „Про податок з доходів фізичних осіб", із змінами та доповненнями, а саме до складу загального місячного оподатковуваного доходу не були включені надбавки працівників Позивача за роз'їзний (пересувний) характер робіт. Разом з тим, як свідчать документи, представлені для перевірки, порушені вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 року № 663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон»та Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59 «Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.03.1998 року за №218/2658, тобто відсутні необхідні при оформленні відрядження документи (наказ, посвідчення про відрядження, запие в журналі про відрядження). За результатом розляду акту від 05.11.2007 року заступником начальника ДГІІ у м.Ужгороді Сараєм Ю.Ю. прийнято податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Ужгороді від 14.11.2007р. №002661742/0/4388/17-3/00267507/32250, яким платнику донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 2229,19 гри. та застосовано 458,38 гри, фінансової (штрафної) санкції.

Вказане податкове повідомлення-рішення залишено без змін рішеннями про результати розгляду скарг ДПІ у м.Ужгороді від 14.12.2007р. №35324/10/25-0, та залишено без розгляду рішенням про результат розгляду скарги ДПА у Закарпатській області від 17.01.2008р. №209/10/25-055.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, дослідив надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю з огляду на наступне.

Позивачем зазначено, що ДПІ у м.Ужгороді порушено вимоги Закону України «Про систему оподаткування»та Закону України «Про державну податкову службу в Україні», а саме визначено зобов’язання по новому виду податку «акти по прибутковому податку». Проте вказане твердження не відповідає дійсності, оскільки донарахування інспекцією здійснено по податку з доходів фізичних осіб, що підтверджується стор. 20 акту перевірки в розділі «Висновки». Як пояснив суду представник відповідача, податкові повідомлення-рішення формуються комп'ютерною програмою і в автоматичному режимі вказуються коди та назви платежу для внутрішнього обліку органів ДПС. Тобто, у компютерних програмах ДПС загальновідомі податки та платежі мають свою диференціацію. Наприклад, податок з доходів фізичних осіб поділяється на різні категорії: податок від підприємницької діяльності, податок, що утримується юридичними особами, податок з доходів, отриманих громадянами з інших джерел тощо. Проте, зазначення в повідомленні-рішенні назви та коду платежу, відмінного від назви згідно Закону України «Про систему оподаткування» не робить таке повідомлення –рішення незаконним. Донарахування податку з доходів фізичних осіб здійснено інспекцією в процесі документальної перевірки, за результатами якої складено акт №2673/23-1/10/00267507 від 05.11.2007 року.

Крім того, відповідно до п.2.6. Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 року N 253, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 липня 2001 року за №567/5758 податкове повідомлення-рішення –це рішення керівника податкового органу (його заступника) щодо виявленого перевищення (заниження) бюджетного відшкодування або відмови у наданні бюджетного відшкодування, а також обов'язку платника податків сплатити нараховану або донараховану суму податкового зобов’язання. Тобто, донарахування податку здійснюється перевіркою, результати якої викладаються в акті, а не податковим повідомленням-рішенням.

Недодержання вимог норм, які регулюють порядок прийняття акта, в т.ч. стосовно його форми, строків прийняття тощо може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправомірного акта. Якщо ж акт у цілому відповідає вимогам чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин справи, тобто є вірним по суті, то окремі процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним.

По суті виявлених державною податковою інспекцією у м.Ужгороді порушень державним територіально-галузевим об’єднанням вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»слід зазначити наступне.

Відповідно до п.1.15 ст. 1 Закону України від 22.05.2003 року № 889-1V «Про податок з доходів фізичних осіб», із змінами та доповненнями, податковий агент - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ) або фізична особа чи представництво нерезидента -юридичної особи, які незалежно від їх організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати цей податок до бюджету від імені та за рахунок платника податку, вести податковий облік та подавати податкову звітність податковим органам відповідно до закону, а також нести відповідальність за порушення норм цього Закону. Частиною третьою п.1.1 ст. 1 цього Закону визначено, що для цілей Закону під терміном "заробітна плата" розуміються також інші заохочувальні та компенсаційні виплати або інші виплати та винагороди, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом. Згідно пп.4.2.1 п.4.2 ст.4 Закону до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються доходи у вигляді заробітної плати, інші виплати та винагороди, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору. Підпунктом 4.2.9(г) п.4.2 ст.4 Закону передбачено, що до складу загального місячного або річного оподатковуваного доходу включається дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що підлягають обов'язковому відшкодуванню згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим Законом.

Абзацом другим статті 13 Кодексу законів про працю України від 10.12.1997 року передбачено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1999 року N 490 "Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер" встановлено, що підприємства, установи, організації самостійно встановлюють надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджуваних, ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, у розмірах, передбачених колективними договорами або за погодженням із замовником.

Відповідно до абзацу першого Загальних положень Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59 «Про затвердження Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 31.03.1998 року за №218/2658. службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника підприємства, об'єднання, установи, організації (далі - підприємство) на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи. Абзацом другим Загальних положень вищезазначеної Інструкції передбачено, що службові поїздки працівників, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, не вважаються відрядженнями, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним

Якщо ж колективним договором, трудовим договором (контрактом) між працівником і власником (або уповноваженою ним особою) службові поїздки працівників, робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний пересувний характер, визначені відрядженнями, з належним їх оформленням відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 року № 663 «Про норми відшкодування витрат на відрядження у межах України та за кордон», Інструкції, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року № 59 та положень пункту 9.10 ст.9 Закону України від 22.05.2003 року № 889-ІУ «Про податок з доходів фізичних осіб», то суми коштів, отриманих платником податку на відрядження, не є об'єктом оподаткування податком з доходів фізичних осіб з підстав встановлених пп.4.3.2 п.4.3 ст.4 вищезгаданого Закону, тобто не включаються до складу загального місячного оподатковуваного доходу платника податку.

Відповідно до пп.8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»податок підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки не мають права приймані платіжні документи на виплату доходу, які не передбачають сплати (перерахування) цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується, але не виплачується платнику податку особою, що його нараховує, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для місячного податкового періоду.

Згідно п.7.1 ст.7 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті. Пунктом 22.3 ст.22 цього Закону передбачено, що починаючи з 1 січня 2004 року та до 31 грудня 2006 року ставка оподаткування, визначена пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, встановлюється на рівні 13 відсотків від об'єкта оподаткування.

Відповідно до пп.17.1.9 п.17.1 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі, коли платник податків здійснює продаж (відчуження) товарів (продукції) або здійснює грошові виплати без попереднього нарахування та сплати подачку, збору (обов'язкового платежу), якщо відповідно до законодавства таке нарахування та сплата є обов'язковою передумовою такого продажу (відчуження) або виплати, такий платник податків сплачує штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання з такого податку, збору (обов'язкового платежу). Сплата зазначеного штрафу не звільняє платника податків від адміністративної або кримінальної відповідальності та/або конфіскації таких товарів (продукції) або коштів відповідно до закону.

Допущені відповідачем порушення вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»в частині не оподаткування виплат працівникам, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, зафіксовані ДПІ у м.Ужгороді у акті перевірки №2673/23-1/10/00267507 від 05.11.2007 року (аркуш справи 25). На підставі згаданого акту винесене податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Ужгороді від 14.11.2007 № /0.

При цьому суд константує, що позивачем не наведено жодного аргументу по суті здійсненого донарахування. Аргументація позивача ґрунтується виключно на невірному зазначенні коду та назви платежу в оспорюваному повідомленні-рішенні. Допущені порушення вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб»в частині не оподаткування виплат працівникам, постійна робота яких проходить в дорозі або має роз'їзний (пересувний) характер, позивачем - ДТГО «Львівська залізниця»- не оспорюються. Однак недодержання вимог норм, які регулюють порядок прийняття акта, в т.ч. стосовно його форми, строків прийняття тощо може бути підставою для визнання такого акта недійсним лише у тому разі, коли відповідне порушення спричинило прийняття неправомірного акта. Якщо ж акт у цілому відповідає вимогам чинного законодавства і прийнятий відповідно до обставин справи, тобто є вірним по суті, то окремі процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним.

З урахуванням наведено податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.Ужгороді від 14.11.2007р. №/0 відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 2, 69,70,86,87,94,138,143,158-163, п.6 розділу VІІ Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена та набирає законної сили в порядку і у строки, встановлені ст.ст.186,254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                             Гриців В.М.