ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2008 р.

№ 2-1/17694-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дроботової Т.Б. –головуючого

Волковицької Н.О.

Рогач Л.І.

за участю представників сторін:

позивача

не з’явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином

відповідачів

не з’явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином

третіх осіб

не з’явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Керченської міської ради

на постанову

від 23.06.2008 року Севастопольського апеляційного господарського суду

у справі

№ 2-1/17694-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Керченської міської ради

до

Кримської республіканської рятувально - водолазної служби

до

Кримського республіканського підприємства "Керченське міське бюро реєстрації та технічної інвентаризації"

до

Товариства рятування на водах України

треті особи

Комунальне підприємство "Аршинцево - комунсервіс"

Фонд майна Автономної Республіки Крим

про

визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Керченська міська рада звернулася до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання за територіальною громадою міста Керчі в особі Керченської міської ради права власності на нерухоме майно: будівлю рятувальної станції (літера А) загальною площею 248,9 кв.м., гараж (літера Б) загальною площею 153,2 кв.м., рекомпресійну камеру (літера В) загальною площею 33,3 кв.м., елінг (літера Г) загальною площею 47,8 кв.м., огородження 1-3, мощення 1, розташованого в місті Керчі, Аршинцевська коса, 51.

Крім того, позивач просив зобов'язати Кримську республіканську рятувально-водолазну службу звільнити будівлю рятувальної станції, зобов'язавши Кримське республіканське підприємство "Керченське міське бюро реєстрації та технічної інвентаризації" провести державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно, розташоване в місті Керчі, Аршинцевська коса, 51.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.02.2008 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до статті 4 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від 03.03.1998 року ухвалення рішення про передачу об'єктів державної власності, зокрема, нерухомого майна, є компетенцією Кабінету Міністрів України. Згідно з частиною 2 статті вказаного Закону його дія поширюється й на об'єкти права державної та комунальної власності, у тому числі які передані в безоплатне користування самоврядним організаціям, до яких відноситься і Товариство рятування на водах України, до управління якого у свою чергу входить Кримська республіканська рятувально-водолазна служба, що виключає можливість визнання права власності за Керченською міською радою у розумінні пункту 5 статті 376 Цивільного кодексу України

За апеляційною скаргою Керченської міської ради судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року залишене без змін.

Керченська міська рада звернулась до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.02.2008 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

На думку скаржника судові рішення прийняті з невірним застосуванням норм матеріального права, а саме: статті 376 Цивільного кодексу України в результаті чого суди дійшли висновку, що однією із істотних ознак самовільного будівництва є перш за все будівництво на земельній ділянці об'єкту нерухомості, цільове призначення якого суперечить цільовому призначення земельної ділянки, а спірне майно може бути передано у комунальну власність територіальної громади м. Керч лише за рішенням Кабінету Міністрів України згідно статті 4 Закону України "Про передачу об'єктів права державної і комунальної власності". Проте відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України будівлі, споруди і інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо воно побудоване на земельній ділянці, не відведеній для цієї мети, або без належного дозволу або належним чином затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних правил.

Також, на думку скаржника, судами було невірно застосовано Закон України "Про передачу об'єктів права державної і комунальної власності" оскільки суди встановивши, що спірне майно знаходиться на балансі Кримської Республіканської рятувально –водолазної служби, яка є державною організацією, звернули увагу на положення статті 4 вказаного Закону в частині того, що ухвалення рішень про передачу об'єктів державній власності, зокрема, нерухомого майна, є компетенцією Кабінету Міністрів України та зробили висновок, що такі обставини виключають можливість визнання права власності за Керченською міською радою на підставі пункту 5 статті 376 Цивільного кодексу України, проте відповідно статей 181, 182, 331 Господарського кодексу України право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації і виникає з моменту його державної реєстрації.

Заслухавши суддю –доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові у даній справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів переглядає за касаційною скаргою (поданням) та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи спір стосується визнання права комунальної власності.

Судами встановлено, що відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР від 25.07.208 року №199 "Про схему управління житлово-комунальним господарством" та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 02.11.1988 року № 472-р організації рятування на водах, що розташовані на території України, у тому числі Кримська республіканська рятувально-водолазна служба, були передані Республіканському товариству рятування на водах, правонаступником якого є Товариство рятування на водах України, та є об'єктом державної власності (а.с. 61,62).

Вказана постанова Ради Міністрів УРСР є дійсною, не змінювалась та не скасовувалась.

Відповідно до статуту Кримської республіканської рятувально-водолазної служби, зареєстрованого Виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради 28.09.1998 за № 755, вона є бюджетною установою, що заснована на державній власності та підзвітна відділу рятувально-водолазної служби України при Товаристві рятування на водах України. До її складу входять структурні підрозділи, що розташовані на територій Автономної Республіки Крим, у тому числі в місті Керч.

Згідно реєстраційної картки станом на 29.01.2008 Кримська республіканська рятувально-водолазна служба є державною організацією (а.с. 65-67).

Також, відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 02.11.1988 № 472-р передане майно фінансувалося за рахунок республіканського бюджету УРСР.

Згідно постанови Президії Центральної ради Республіканського товариства рятування на водах УРСР від 03.11.1988 року "Про приймання рятувальної служби на водах Товариства рятування на водах УРСР від Міністерства житлово-комунального господарства УРСР" рятувальні служби, станції, пости були прийняті Центральною радою Республіканського товариства рятування на водах Української PCP безкоштовно (а.с. 60).

Відповідно до статті 4 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" від 03.03.1998 передача об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України, а саме: цілісних майнових комплексів підприємств, установ, організацій, їх структурних підрозділів; нерухомого майна (будівель, споруд, у тому числі об'єктів незавершеного будівництва, приміщень), а також акцій (часток, паїв), що належать державі або суб'єктам права комунальної власності у майні господарських товариств.

За таких обставин, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, які стосуються зміни форми власності.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що господарські суди першої та апеляційної інстанції в порядку статті 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили, встановили та надали юридичну оцінку наданим сторонами доказам та дійшли обґрунтованого висновку.

Заперечення позивача щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, суперечать матеріалам справи та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не входить до компетенції касаційної інстанції, в зв’язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.02.2008 року та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року у справі № 2-1/17694-2007 господарського суду Автономної Республіки Крим залишити без змін.

Касаційну скаргу Керченської міської ради залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                        Т. Дроботова

С у д д і          Н. Волковицька

Л. Рогач