КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2008                                                                                           № 43/26

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від ініціюючого кредитора – Ющенко В.А. (довіреність № 20/08-07 від 20.08.2007 року);

від боржника – Стремоух О.В. (довіреність б/н від 14.01.2008 року);

від ліквідатора боржника – Кушнаренко І.О. (довіреність № 10043 від 11.12.2007 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Колективного підприємства "Міжрегіональна компанія "Спеценерго"

на постанову Господарського суду м.Києва від 17.01.2007

у справі № 43/26

за заявою                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Гамма-Від"

до                                                   Колективного підприємства "Міжрегіональна компанія "Спеценерго"

про                                                  визнання банкрутом

Суть постанови і скарги:

Постановою господарського суду м. Києва від 17 січня 2007 року, що прийнята у справі № 43/26 (суддя – Пасько М.В.), за заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Гамма-Від” (надалі – Ініціюючий кредитор, Товариство) до колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго” (надалі – Боржник, Підприємство) про визнання останнього банкрутом, Підприємство визнано банкрутом з відкриттям ліквідаційної процедури та призначенням ліквідатором арбітражного керуючого Лавринчука О.В., якого зобов’язано письмово повідомити про визнання Підприємства банкрутом усіх відомих йому кредиторів банкрута, а також провести ліквідаційну процедуру та надати суду свій звіт та ліквідаційний баланс Підприємства до 17.01.2008 року. При цьому, припинено підприємницьку діяльність Боржника, нарахування неустойки, процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості Боржника, а також повноваження органів управління Підприємства щодо управління ним та розпорядження його майном. Крім цього, строк виконання всіх грошових зобов’язань визначений таким, що настав (т. 1 а.с. 29-30).

Колективне підприємство “Міжрегіональна компанія “Спеценерго”, не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції постановою, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову (т. 1 а.с. 45-46). Крім того, Підприємством були подані пояснення до апеляційної скарги від 14.01.2008 року, у яких Боржник просить скасувати оскаржувану постанову та припинити провадження у справі (т. 3 а.с. 133-134).

Представник товариства з обмеженою відповідальністю “Гамма-Від” у судовому засіданні 30.01.2008 року погоджується з вимогами, що викладені Підприємством в апеляційній скарзі, а тому просить скасувати постанову господарського суду м. Києва від 17 січня 2007 року у даній справі, а апеляційну скаргу Боржника – задовольнити з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу від № 1 від 28.01.2008 року (т. 3 а.с. 176-177) та наданих поясненнях (т. 4 а.с. 57-60).

Представник ліквідатора Боржника у судовому засіданні 19.02.2008 року не погоджується з вимогами, що викладені Підприємством в апеляційній скарзі, а тому просить залишити постанову господарського суду м. Києва від 17 січня 2007 року без змін, а апеляційну скаргу – без розгляду з підстав, викладених у заяві про залишення апеляційної скарги без розгляду від 16.01.2008 року (т. 3 а.с. 153-154) та наданих поясненнях (т. 4 а.с. 120-122).

Київський апеляційний господарський суд відхиляє письмове клопотання представника ліквідатора Боржника від 30.01.2008 року, оголошене у судовому засіданні 30.01.2008 року, про зупинення провадження у даній справі до розгляду Апеляційним судом м. Києва апеляційної скарги ліквідатора Боржника на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2007 року у справі № 2-2220/07 за позовом Царєва Миколи Семеновича до Президента підприємства Мітленка Петра Івановича, колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго” про визнання недійсними рішень конференції засновників і рішення правління колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго”, за зустрічним позовом Мітленка Петра Івановича до Царєва Миколи Семеновича про визнання правомочною конференцію, правомірними, прийнятих на ній рішень, та правомірними рішення правління (т. 4 а.с. 6-7), з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов’язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов’язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Відповідно до наведених положень ст. 79 ГПК України зупинення провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов’язаної з нею іншої справи передбачає наявність належних доказів порушення провадження по такій іншій пов’язаній справі. Додана до клопотання про зупинення провадження у справі копія апеляційної скарги ліквідатора Боржника від 28.01.2008 року на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2007 року у справі № 2-2220/07, яким, зокрема, було визнано правомірним рішення правління Підприємства від 18.11.2006 року про обрання президентом Підприємства Мітленка П.І., що оформлено протоколом № 1/06-П (т. 4 а.с. 8-15), не може вважатися належним, у розумінні ст. 34 ГПК України, доказом відкриття Апеляційним судом м. Києва провадження за даною апеляційною скаргою. Хоча зазначена апеляційна скарга ліквідатора Боржника від 28.01.2008 року і містить відбиток штампу відділу документального забезпечення Шевченківського районного суду м. Києва, який підтверджує її реєстрацію відділом документального забезпечення 29.01.2008 року, це у будь-якому випадку не може підтверджувати факт відкриття провадження за даною апеляційною скаргою Апеляційним судом м. Києва. Крім того, дата складання зазначеної апеляційної скарги свідчить про звернення ліквідатора Боржника з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2007 року у справі № 2-2220/07 вже після набрання даним рішенням законної сили. У зв’язку з вищевикладеним, слід зробити висновок про відсутність підтверджених належними доказами підстав для зупинення провадження у даній справі про банкрутство Підприємства до розгляду Апеляційним судом м. Києва апеляційної скарги ліквідатора Боржника на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2007 року у справі № 2-2220/07, а відповідно, заявлене представником ліквідатора Боржника клопотання про зупинення розгляду апеляційної скарги Підприємства на постанову господарського суду м. Києва від 17 січня 2007 року у справі №43/26 відхиляється апеляційним господарським судом як необґрунтоване.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції задовольняє заявлене у судовому засіданні 19.02.2008 року представником ліквідатора Боржника усне клопотання про залучення до матеріалів справи копії супровідного листа Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2008 року, відповідно до якого у зв’язку з надходженням апеляційної скарги ліквідатора відповідача на рішення суду від 19.01.2007 року цивільна справа № 2-2220/07 направлена для розгляду в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва (т. 4 а.с. 118). Між тим, надаючи правову оцінку зазначеному документу, апеляційний господарський суд зазначає, що даний лист також не є доказом відкриття провадження за апеляційною скаргою ліквідатора Боржника Апеляційним судом м. Києва.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє усне клопотання представника ліквідатора Боржника про надання пояснень Лавринчуком О.В., призначеного ліквідатором Підприємства оскаржуваною постановою, обов’язки якого як ліквідатора Боржника були припинені ухвалою господарського суду м. Києва від 06 листопада 2007 року у даній справі, а також письмові клопотання представника ліквідатора Боржника від 30.01.2008 року, оголошені у судовому засіданні 30.01.2008 року, про виклик працівників Підприємства для дачі пояснень (т. 4 а.с. 16-17) та про виклик президента Підприємства Деркача С.С. для дачі пояснень (т. 4 а.с. 19-20) у зв’язку з наступним. Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Апеляційний господарський суд, з огляду на наведені положення ГПК України, вважає, що обставини, наявність та доведеність яких у справі про банкрутство є підставою для визнання боржника, щодо якого така справа порушена, відсутнім та на яких ґрунтується постанова про визнання такого відсутнього боржника банкрутом, не можуть підтверджуватися такими засобами доказування, як пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. До того ж, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що дані отримані з таких пояснень будуть по своїй суті додатково поданими доказами, прийняття яких на стадії апеляційного перегляду справи судом відповідно до вимог ст. 101 ГПК України залежить від наявності обґрунтування неможливості їх подання суду першої інстанції.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє письмові клопотання представника ліквідатора Боржника від 30.01.2008 року, оголошені у судовому засіданні 30.01.2008 року, про витребування доказів, а саме: надіслання запиту до прокуратури Печерського району м. Києва з метою з’ясування, на якій стадії розслідування знаходиться кримінальна справа № 56-1493 за фактом складання та видачі службовими особами Печерського РУГУ МВС України в м. Києві за відомо неправдивого офіційного документа, а також надіслання запиту до Прокуратури м. Києва з метою отримання інформації про проведення перевірки матеріалів СБУ з питання порушення кримінальної справи у зв’язку зі зловживанням головним бухгалтером Підприємства Бірюковичем О.Е. службовими обов’язками (т. 4 а.с. 18, 22) з наступних підстав. Частиною 2 ст. 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право, зокрема, заявляти клопотання. Згідно ч. 1 ст. 38 ГПК України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. Частиною 3 зазначеної статті встановлено, що сторона, прокурор, які порушують клопотання перед господарським судом про витребування доказів, повинні докладно зазначити: який доказ вимагається, підстави, з яких вони вважають, що ці докази має підприємство чи організація, і обставини, які можуть підтвердити ці докази. З тексту згаданих клопотань представника ліквідатора Боржника вбачається, що останнім не зазначено, з метою з’ясування яких саме обставин, що мають значення для справи, повинні бути направлені запити апеляційним судом до органів прокуратури, що є порушенням вимог ст. 38 ГПК України щодо порядку звернення до господарського суду із клопотанням про витребування доказів у господарській справі.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє письмове клопотання представника ліквідатора Боржника від 30.01.2008 року, оголошене у судовому засіданні 30.01.2008 року, про залучення до участі у справі про банкрутство Підприємства Прокурора м. Києва у якості третьої особи (т. 4 а.с. 21) як таке, що суперечить положенням ГПК України та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема статті 1 Закону, якою визначено склад учасників провадження у справі про банкрутство, статтям 26, 27, 29 ГПК України.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє письмове клопотання представника ліквідатора Боржника від 30.01.2008 року, оголошене у судовому засіданні 30.01.2008 року, про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання дійсності підпису гр. Мітленка П.І. на заяві про відмову від апеляційної скарги, що надійшла до Київського апеляційного господарського суду 16.01.2008 року та зупинення розгляду апеляційної скарги Підприємства до проведення почеркознавчої експертизи (т. 4 а.с. 23-24) у зв’язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Згідно пояснень, наданих президентом колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго” - Мітленком П.І. у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 16.01.2008 року, заяву про відмову від апеляційної скарги на постанову господарського суду м. Києва від 17.01.2007 року у справі № 43/26 (Вх. № 02-7.1/165 від 16.01.2008 року) Мітленко П.І. не підписував (т. 3 а.с. 155-156). Натомість до Київського апеляційного господарського суду 16.01.2008 року надійшла заява про відзив заяви про відмову від апеляційної скарги на постанову господарського суду м. Києва від 17.01.2007 року у справі № 43/26 за підписом Мітленка П.І., у якій Мітленко П.І. також зазначає, що заява про відмову від апеляційної скарги ним не підписувалась та не подавалась (т. 3 а.с. 132). У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції 16.01.2008 року Мітленко П.І. підтвердив, що заява про відзив заяви про відмову від апеляційної скарги на постанову господарського суду м. Києва від 17.01.2007 року у справі № 43/26 підписувалась ним особисто (т. 3 а.с. 155-156). За таких обставин, апеляційний господарський суд не вбачає необхідності при розгляді апеляційної скарги у даній справі роз’яснення питання дійсності підпису гр. Мітленка П.І. на заяві про відмову від апеляційної скарги, що надійшла до Київського апеляційного господарського суду 16.01.2008 року, та призначення у зв’язку з цим судової експертизи, а відповідно і підстав для зупинення провадження у справі.

Київський апеляційний господарський суд частково задовольняє заявлене у судовому засіданні 30.01.2008 року представником ліквідатора Боржника письмове клопотання про залучення до матеріалів справи доказів (т. 4 а.с. 25-26, 27-56). Між тим, при розгляді апеляційної скарги у даній справі апеляційний господарський суд не враховує, не досліджує та не оцінює зазначені документи у якості доказів у справі відповідно до ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України у зв’язку з наступним. Частинами 1, 3 ст. 101 ГПК України передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Апеляційна інстанція звертає увагу на те, що нормами зазначеної статті та будь-якими іншими положеннями ГПК України не передбачено здійснення перегляду в апеляційному провадженні на підставі нових доказів, які не існували на момент прийняття судом першої інстанції відповідного процесуального документу та на прийняття якого такі документи (докази) не могли вплинути ніяким чином, оскільки вони не існували взагалі. З огляду на дати оформлення документів, щодо залучення яких до матеріалів справи представником ліквідатора Боржника заявлено клопотання, слід зазначити, що всі вони датовані після прийняття оскаржуваної у даній справі постанови, у зв’язку з чим ніяким чином не можуть спростовувати або підтверджувати викладені в оскаржуваній постанові обставини та не впливають на законність її прийняття.

Київський апеляційний господарський суд відмовляє у задоволенні заяви представника ліквідатора Боржника від 16.01.2008 року про залишення апеляційної скарги Підприємства на постанову господарського суду м. Києва від 17 січня 2007 року у даній справі без розгляду (подана представником ліквідатора Боржника у судовому засіданні 16.01.2008 року, т. 3 а.с. 153-154), як такої, що суперечить положення чинного господарського процесуального законодавства у зв’язку з наступним. В обґрунтування вимог, викладених у даній заяві, представник ліквідатора Боржника зазначає, що на момент звернення Мітленка П.І. до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на постанову господарського суду м. Києва від 17 січня 2007 року у справі № 43/26 існував спір про його право діяти від імені Підприємства. Таким чином, на думку представника ліквідатора Боржника, апеляційна скарга у даній справі була підписана особою, яка не мала права її підписувати, що відповідно до ст. 81 ГПК України повинно мати наслідком залишення такої апеляційної скарги без розгляду. З приводу наведених посилань апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити, що апеляційна скарга, що підписана особою, яка не має права її підписувати, згідно п. 1 ч. 1 ст. 97 ГПК України не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом. При цьому, нормами розділу ХІІ ГПК України не надано право апеляційному господарському суду залишати без розгляду вже прийняту на підставі ст. 98 ГПК України до провадження апеляційну скаргу. Крім того, у матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, що на момент подання апеляційної скарги від імені Підприємства Мітленко П.І. був президентом колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго”. Такими доказами є належним чином засвідчені копії протоколу № 1/06-3 конференції засновників колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго” від 18.11.2006 року (т. 3 а.с. 123-128), протоколу № 1/06-П засідання Правління колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго” від 18.11.2006 року (т. 3 а.с. 129), рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19.01.2007 року у справі № 2-2220/07 за позовом Царєва Миколи Семеновича до Президента підприємства Мітленка Петра Івановича, колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго” про визнання недійсними рішень конференції засновників і рішення правління колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго”, за зустрічним позовом Мітленка Петра Івановича до Царєва Миколи Семеновича про визнання правомочною конференцію, правомірними, прийнятих на ній рішень, та правомірними рішення правління, яким (рішенням), зокрема, було визнано правомірним рішення правління Підприємства від 18.11.2006 року про обрання президентом Підприємства Мітленка П.І., що оформлено протоколом № 1/06-П (т. 3 а.с. 147-150), довідкою Головного управління статистики у м. Києві № 1114 від 15.02.2007 року (т. 3 а.с. 151). Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Підприємства на постанову господарського суду м. Києва від 17 січня 2007 року у даній справі підписана від його імені повноважною особою. З огляду на викладене, апеляційна інстанція дійшла висновку про відсутність підстав для залишення апеляційної скарги, поданої у даній справі, без розгляду, а також про відсутність підстав для задоволення заяви представника ліквідатора Боржника.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє письмові клопотання ліквідатора Боржника та його представника від 19.02.2008 року, оголошені останнім у судовому засіданні 19.02.2008 року, про відкладення розгляду справи (т. 4 а.с. 115, 116), з наступних підстав. Згідно ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Такими обставинами, зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 зазначеної статті є нез’явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу. Відповідно до частини 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Клопотання ліквідатора Боржника Баскакова О.В. мотивоване тим, що він перебуває на лікарняному, у зв’язку з чим не може бути присутнім у судовому засіданні, призначеному на 19.02.2008 року. Між тим, в порушення вищенаведених процесуальних норм до зазначеного клопотання не додано жодного належного доказу на підтвердження викладених у клопотанні обставин – хвороби ліквідатора Боржника Баскакова О.В. та його перебування на лікарняному. При цьому, з аналізу наявних у справі матеріалів та викладених у клопотанні ліквідатора Боржника обставин вбачається, що його нез’явлення у судове засідання по розгляду апеляційної скарги Підприємства, не є обставиною відповідно до ст. 77 ГПК України, за якої спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. Крім того, апеляційна інстанція враховує також те, що у судовому засіданні 19.02.2008 року присутній представник ліквідатора Боржника Баскакова О.В., повноваження якого підтверджені виданою належним чином довіреністю, а сам ліквідатор був присутній в одному судовому засіданні (11.02.2008 року, т. 4 а.с. 77-78) з чотирьох, проведених у суді апеляційної інстанції. Дана обставина свідчить, на думку колегії суддів, про умисне затягування ліквідатором розгляду апеляційної скарги Боржника.

Клопотання представника ліквідатора Боржника про відкладення розгляду справи мотивоване тим, що ліквідатором Боржника отримано лист Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва, відповідно до якого Підприємство має податковий борг у сумі 15 354,29 грн. з земельного податку з юридичних осіб. У зв’язку з даною обставиною представник ліквідатора Боржника просить відкласти розгляд справи з метою надання часу ліквідатору Боржника для розгляду кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва та вирішення питання щодо визнання заявлених кредиторських вимог. Відповідно до частини 1 ст. 77 ГПК України обставинами, за наявності яких господарський суд може відкласти розгляд справи, поряд з нез’явленням в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу, є також: неподання витребуваних доказів, необхідність витребування нових доказів, залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача, необхідність заміни відведеного судді, судового експерта. Таким чином, ст. 77 ГПК України дає право господарському суду відкладати розгляд справи за наявності вказаних у даній статті обставин, за умови, що їх наявність унеможливлює вирішення спору у даному засіданні. Об’єктом апеляційного перегляду у даній справі є постанова про визнання відсутнього боржника банкрутом, прийнята господарським судом ще 17.01.2007 року. Прийняття даної постанови у справі про банкрутство Підприємства стосується прав і обов’язків визначеного Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кола осіб, якими є Ініціюючий кредитор, Боржник та ліквідатор Боржника. З огляду на це, апеляційна інстанція зазначає, що визнання чи невизнання ліквідатором Боржника кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва жодним чином не може вплинути на законність та обґрунтованість прийнятої постанови про визнання Підприємства банкрутом як відсутнього Боржника, а невирішення питання щодо даних кредиторських вимог не є обставиною, що унеможливлює розгляд апеляційної скарги Підприємства у даній справі апеляційним господарським судом та прийняття за результатами такого розгляду постанови. При цьому, апеляційний суд враховує, що дії ліквідатора, направлені на визнання (чи невизнання) кредиторських вимог будь-якого з кредиторів, є незаконними, оскільки, як вже було зазначено вище, предметом апеляційного оскарження є постанова суду першої інстанції про визнання Боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури тощо, яка не набрала законної сили, а тому не підлягає виконанню до її перегляду апеляційною інстанцією (ст.ст. 91, 105 ГПК України).

У зв’язку з вищевикладеним та з огляду на положення ст. 77 ГПК України, слід зробити висновок про відсутність підстав для задоволення клопотання ліквідатора Боржника Баскакова О.В. про відкладення розгляду справи у зв’язку з його перебуванням на лікарняному та неможливістю бути присутнім у судовому засіданні, а також клопотання представника ліквідатора Боржника про відкладення розгляду справи для надання часу ліквідатору Боржника для розгляду кредиторських вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі м. Києва та вирішення питання щодо визнання заявлених кредиторських вимог.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє письмове клопотання представника ліквідатора Боржника від 19.02.2008 року, оголошене у судовому засіданні 19.02.2008 року, про оголошення повного тексту постанови у судовому засіданні (т. 4 а.с. 119) з наступних підстав. Частиною 1 ст. 99 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України за згодою сторін суддя може оголосити тільки вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначається у протоколі судового засідання. При цьому, нормами розділу ХІІ ГПК України, зокрема ст. 105 ГПК України, не передбачено оголошення у судовому засіданні повного тексту постанови, прийнятої за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційним господарським судом. Представники Ініціюючого кредитора та Боржника погоджуються з оголошенням у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частини постанови. Враховуючи, що вищенаведені положення ГПК України надають апеляційному господарському суду право оголосити у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частину постанови і не зобов’язують суд оголошувати повний її текст, та, зважаючи на згоду представників Ініціюючого кредитора та Боржника на оголошення постанови у судовому засіданні 19.02.2008 року без оголошення її описової та мотивувальної частин, апеляційний суд відхиляє письмове клопотання представника ліквідатора Боржника про оголошення повного тексту постанови у судовому засіданні.

Заслухавши усні пояснення представників Ініціюючого кредитора, Боржника та ліквідатора Боржника у судових засіданнях, дослідивши та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29 грудня 2006 року було порушено провадження у справі № 43/26 про банкрутство колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго” за заявою товариства з обмеженою відповідальністю “Гамма-Від” в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с. 1-2).

Постановою господарського суду м. Києва від 17 січня 2007 року Підприємство визнано банкрутом з відкриттям ліквідаційної процедури та призначенням ліквідатором арбітражного керуючого Лавринчука О.В., якого зобов’язано письмово повідомити про визнання Підприємства банкрутом усіх відомих йому кредиторів банкрута, а також провести ліквідаційну процедуру та надати суду свій звіт та ліквідаційний баланс Підприємства до 17.01.2008 року. При цьому, припинено підприємницьку діяльність Боржника, нарахування неустойки, процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості Боржника, а також повноваження органів управління Підприємства щодо управління ним та розпорядження його майном. Крім цього, строк виконання всіх грошових зобов’язань визначений таким, що настав (т. 1 а.с. 29-30).

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції в постанові посилається на те, що вимоги Ініціюючого кредитора документально підтверджуються та визнаються судом обґрунтованими, з матеріалів справи вбачається, що Боржник відсутній за юридичною адресою, кошти та рух грошових коштів на рахунках Підприємства відсутні, нерухоме майно і транспортні засоби у Підприємства відсутні, а тому у суду є всі підстави для визнання Боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. При цьому, місцевий господарський суд керувався нормами ст.ст. 22-24, 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (т. 1 а.с. 29-30).

Між тим, наведений висновок суду першої інстанції слід визнати таким, що зроблений з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у постанові місцевого суду, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права (п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України).

За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції підлягає повному скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню у повному обсязі. Зокрема, апеляційний господарський суд вважає за необхідне, керуючись ст. 4-1, пп. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. 103 ГПК України та ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон), провадження у справі № 43/26 припинити за відсутністю предмету спору.

До вказаних висновків апеляційна інстанція дійшла, враховуючи наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частиною 1 ст. 99 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Частиною 2 ст. 101 ГПК України визначено, що апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за згодою останнього.

З аналізу наведених положень ст. 52 Закону вбачається, що для визначення відсутнього боржника та визнання його банкрутом, окрім обов’язкового підтвердження наявності кредиторських вимог до боржника, достатнім є підтвердженість хоча б однієї із відповідних ознак: відсутність керівних органів боржника за місцем знаходження або ненадання протягом року до податкових органів податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, або інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

У мотивувальній частині оскаржуваної постанови місцевий господарський суд зазначає, що Боржник відсутній за юридичною адресою. У матеріалах справи наявний лист Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 54/вх11878 від 28.12.2006 року (т. 1 а.с. 10), який місцевим судом прийнято як доказ на підтвердження обставини відсутності боржника за юридичною адресою.

Апеляційний господарський суд не приймає вищезгаданий документ в якості належного доказу на підтвердження ознаки відсутності керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням у розумінні ст. 52 Закону з наступних підстав.

Відповідно до ст. 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Статтею 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” визначено, що місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені (далі - виконавчий орган).

Згідно ч. 5 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи положення наведеної норми ГПК України, апеляційний господарський суд зазначає, що така ознака, як відсутність керівних органів боржника за місцем знаходження, необхідна для продовження провадження у справі про банкрутство та визнання боржника банкрутом в порядку ст. 52 Закону, може бути підтверджена відповідно до ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який містить відомості про відсутність юридичної особи-боржника за її місцезнаходженням.

У матеріалах справи відсутній витяг з Єдиного державного реєстру, у якому б містилися відомості про відсутність Боржника за його місцезнаходженням, що унеможливлює, враховуючи положення ч. 3 ст. 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, посилання на такі відомості у даній справі про банкрутство Підприємства. При цьому, місцевим господарським судом, в порушення положень ст.ст. 34, 38 ГПК України, при прийнятті постанови у даній справі факт наявності чи відсутності в Єдиному державному реєстрі відомостей про відсутність Підприємства за його місцезнаходженням не досліджувався та не з’ясовувався.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд констатує, що наявні у матеріалах справи докази, подані Ініціюючим кредитором до прийняття оскаржуваної постанови, не підтверджують наявність у Підприємства ознак відсутнього боржника, визначених ч 1 ст. 52 Закону, зокрема такої ознаки, як відсутності керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням. Таким чином, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, необґрунтовано дійшов висновку про підтвердженість ознак, необхідних для визнання Боржника відсутнім, та наявність підстав для визнання останнього банкрутом в порядку ст. 52 Закону.

Поряд з цим, апеляційний господарський суд враховує також позицію Ініціюючого кредитора у даній справі, викладену останнім у відзиві на апеляційну скаргу (т. 3 а.с. 176-177) та у поясненнях представника Товариства у судовому засіданні 30.01.2008 року в суді апеляційної інстанції (т. 4 а.с. 57-60). Так, Ініціюючий кредитор зазначає, що інформація про наявність заборгованості була помилковою, а жодна заборгованість Підприємства перед Товариством не існувала та не існує.

З огляду на зазначене, апеляційна інстанція вважає, що вимоги Боржника про скасування оскаржуваної постанови про визнання Підприємства банкрутом в порядку ст. 52 Закону, що викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 3 ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково.

Враховуючи, що ознаки, необхідні для порушення та продовження провадження у справі про банкрутство в порядку ст. 52 Закону, не підтверджені належними доказами у справі, апеляційний господарський суд робить висновок про відсутність у даній справі предмету спору між Ініціюючим Кредитором і Боржником (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України), що має наслідком припинення провадження у справі про банкрутство останнього відповідно до положень зазначеної норми.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 17, 18 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, ст. 93 Цивільного кодексу України, ст. 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 4-1, 4-3, 32, 33, 34, 43, 80, 91, 94, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, --

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу колективного підприємства “Міжрегіональна компанія “Спеценерго” задовольнити повністю.

2.Постанову господарського суду м. Києва від 17 січня 2007 року у справі № 43/26 скасувати повністю.

3.Провадження у справі № 43/26 припинити.

4.Справу № 43/26 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

22.02.08 (відправлено)