ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30.01.08 Справа №22/220/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді Колодій Н.А. , Зубкова Т.П. , Коробка Н.Д.

при секретарі: Акімова Т. М.

За участю представників:

позивача: Слятіна Д.О. – довіреність №021/35 від 01.01.2008 року;

Гуцуляка А.О. – довіреність №015/35 від 01.01.2008 року;

відповідача: Шостак О.М. – довіреність №01/436 від 13.09.2007 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Український графіт», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2007р. у справі №22/220/07

за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Український графіт», м. Запоріжжя

до відповідача: Державного заводу вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів «Вуглекомпозит», м. Запоріжжя

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Український графіт», м. Запоріжжя, звернулось до господарського суду Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Державного заводу вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів «Вуглекомпозит», м. Запоріжжя 15755,87грн. основного боргу, 13394,60грн. пені за надані послуги за договором №804/69152/15 від 27.03.2006р., 1660,68грн. інфляційних та 596,25грн. – 3% річних.

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 31.10.2007р. у справі №22/220/07 (суддя Скиданова Ю.О.) позов задоволено частково. Суд присудив до стягнення з відповідача на користь позивача 15755,87грн. – основного боргу, 1660,68грн. – інфляційних втрат, 596,25грн. 3% річних, 180,12грн. – державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 13394,60грн. пені позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким повністю задовольнити вимоги. Зазначає, що розрахунок суми пені було зроблено у відповідності до п.п.6.2 Договору №804/09152/15 від 27.03.2006р., який передбачає пеню у розмірі 0,5% від вартості послуг за кожен день прострочення. Законність обґрунтування розрахунку пені підтверджується ч.6 ст.231 ГК України.

Скарга прийнята до розгляду та призначена слуханням на 30.01.2008р.

Державний завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів «Вуглекомпозит», м. Запоріжжя у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що згідно ст.230 ГК України, неустойка та пеня не є тотожними. Просить рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №119 від 29.01.2008р. справу призначено до розгляду у складі колегії: головуючого – Колодій Н.А., суддів: Зубкова Т.П., Коробка Н.Д.

За клопотанням представників позивача та відповідача, розгляд справи вівся без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. За їх згодою оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування рішення в силу наступного.

Згідно встановлених обставин справи, 27.03.2006р. між Відкритим акціонерним товариством «Український графіт», м. Запоріжжя (виконавець) та Державним заводом вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів «Вуглекомпозит», м. Запоріжжя (замовник) було укладено договір №804/69152/15 (а.с.15-17). Згідно зазначеного договору замовник доручає, а виконавець приймає зобов’язання надати перелік послуг: прийомка товару (вантажу) на склад у відповідальне зберігання, в тому числі:

-          прийняття вагонів з вантажем на під’їзні колії заводу (цеха №14);

-          вивантаження вагонів або автотранспорту на склад (цех №19);

-          відповідальне зберігання вантажу на складі на протязі узгодженого у письмовому вигляді строку (цех №19);

-          відправка вантажів за вказівкою замовника, у тому числі замовлення вагонів;

-          завантаження вантажів за наданими замовником схемами, оформленим у встановленому порядку (цех №19, №14);

-          оформлення вантажних документів (відділ збуту);

Виконавець зобов’язався якісно та своєчасно виконувати послуги, визначені договором. Замовник сплачує виконавцю вартість послуг згідно наданої калькуляції. Оплата усіх видів послуг за договором, здійснюється щомісячно на підставі виставлених рахунків-фактур з вказівкою виконаних робіт (п.5.2).

Як вірно встановлено господарським судом, на виконання договору виконавцем надано послуги, що підтверджується актом прийому-передачі від 31.03.2006р. та не оспорюється відповідачем (а.с.25). У відповідності з п.5.2 договору, позивач виставив відповідачу рахунки-фактури на сплату наданих послуг (а.с.18-24) на загальну суму 15755,87грн., що підтверджується зокрема, залученими до справи їх копіями та не заперечується відповідачем.

Рахунок №44402 від 31.03.2006р. на суму 1575грн.

Рахунок №44401 від 31.03.2006р. на суму 134,38грн.

Рахунок №44400 від 31.03.2006р. на суму 1675,01грн.

Рахунок №44399 від 31.03.2006р. на суму 63,90грн.

Рахунок №44398 від 31.03.2006р. на суму 804,38грн.

Рахунок №603333 від 31.03.2006р. на суму 5751,60грн.

Рахунок №603334 від 31.03.2006р. на суму 5751,60грн.

А всього на суму 15755,87грн.

Замовник (відповідач), взяті на себе зобов’язання за договором, щодо оплати вартості послуг, не виконав, заборгувавши виконавцю 15755,87грн.

Відповідно до встановлених обставин справи, пояснень представників сторін, вбачається, що відповідачем визнано суму заборгованості. У той же час, на думку відповідача облікова ставка Національного банку України обмежена Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань».

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в ст. 193 Господарського кодексу України.

Оскільки на час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Не надано таких доказів і на час розгляду справи в апеляційні          й інстанції. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 15755,87грн. основного боргу.

Нараховані позивачем інфляційні втрати у розмірі 1660,68грн. за період з квітня 2006р. по травень 2007р. та 596,25грн. – 3% річних судом обґрунтовано визнано такими, що підлягають стягненню.

У той же час, за період з 01.05.2006 р. по 10.05.2007р. позивачем нарахована сума 13394,60 грн. пені. Такий розрахунок, на думку колегії суддів, не відповідає вимогам Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543/96-ВР, де в статтях 1 і 3 зазначено, що платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається із рішення суду, у зв’язку з тим, що позивач не надав обґрунтованого розрахунку суми пені, суд вирішив в цій частині позов залишити без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення без розгляду вимог в частині стягнення пені і зазначає наступне. В позовній заяві №16-1473 від 11.05.2007р. (а.с.5-6), позивачем наведено розрахунок пені, з якого вбачається, що позивачем нараховано пеню за період заборгованості з 10.05.2006р. по 27.10.2006р., тобто за 170 днів прострочки із розрахунку 0,5% вартості послуг за кожен день прострочки, відповідно до п.6.2 договору. Невиконання вимог суду щодо надання обґрунтованого розрахунку пені з урахуванням обмежень, передбачених Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», не є підставою для залишення позову без розгляду.

Відповідно до п. 5.ст. 81 ГПК України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не надав витребувані судом матеріали, необхідні для вирішення спору

Враховуючи приписи вищезазначених норм закону щодо обмеження розміру пені, суд вправі задовольнити вимоги про її стягнення частково, ненадання нового розрахунку не перешкоджає вирішенню спору по - суті.

У зв’язку з цим, апеляційним судом перевірено нарахований позивачем розмір пені та частково задоволено вимоги в цій частині з урахуванням приписів Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”. За період з 10.05.2006р. по 27.10.2006р. (170 днів). підлягає стягненню пеня у розмірі 1273,42грн.

Враховуючи вище зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що господарський суд Запорізької області в частині розгляду позовних вимог (пені) невірно застосував норми процесуального права а тому рішення господарського суду підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, судові витрати у справі, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Український графіт», м. Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 31.10.2007р. у справі № 22/220/07– скасувати частково .

Рішення викласти в наступній редакції:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного заводу вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів «Вуглекомпозит», м. Запоріжжя на користь Відкритого акціонерного товариства «Український графіт», м. Запоріжжя 15755,87грн. – основного боргу, 1660,68грн. – інфляційних втрат, 596,25грн. – 3% річних, 1273,42грн – пені.

В іншій частині позову відмовити.

Вважати наказ господарського суду Запорізької області від 30.11.2007р. №22/220/07 таким, що не підлягає виконанню.

Сягнути з Державного заводу вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів «Вуглекомпозит», м. Запоріжжя на користь Відкритого акціонерного товариства «Український графіт», м. Запоріжжя 192,86грн. державного мита за позовом та 96,43грн. за розгляд апеляційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказу доручити господарському суду Запорізької області.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді Колодій Н.А.

Зубкова Т.П. Коробка Н.Д.