СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

17 січня 2008 року

м. Севастополь Справа № 2-22/16101-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Черткової І.В.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Щепанської О.А.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Яковлєв С.В.) від 11.07.2007 у справі № 2-22/16101-2006А

за позовом відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" (вул. Проектна, 1, місто Красноперекопськ, Автономна Республіка Крим, 96002)

до Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим (вул. Північна, 2, місто Красноперекопськ, Автономна Республіка Крим, 96000)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2007 у справі № 2-22/16101-2006А позов відкритого акціонерного товариства "Кримський содовий завод" задоволено частково.

Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим № /0 від 07.09.2006 про донарахування податку на землю у сумі 5 658 532, 80 грн, рішення № /1 від 07.09.2006 про застосування фінансових санкцій у сумі 14 632, 50 грн. Визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим № /0 від 07.09.2006 у частині донарахування позивачу податку на додану вартість у сумі 5 595 581, 28 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 2, 83 грн судового збору. У решті позову відмовлено.

Постанова мотивована тим, що висновки відповідача про порушення позивачем підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, статей 2, 8 Закону України „Про плату за землю” та Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 72 від 19.02.2001 не відповідають матеріалам справи.

Не погодившись з постановою суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову, у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з’ясовані обставини, що мають значення для розгляду справи.

У судовому засіданні 14.01.2008 відповідач підтримав свої вимоги.

Представник позивача у судовому засіданні 14.01.2008 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду - без змін.

Розпорядженням в.о. голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 суддів Фенько Т.П., Волкова К.В. замінено на суддів Голика В.С., Борисову Ю.В.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 01.10.2007 суддю Борисову Ю.В. замінено на суддю Волкова К.В.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.12.2007 суддю Голика В.С. замінено на суддю Щепанську О.А.

У судових засіданнях оголошувались перерви з 19.09.2007 до 01.10.2007, з 01.10.2007 до 15.10.2007, з 14.01.2008 до 17.01.2008

Переглянувши постанову суду відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Красноперекопська об'єднана державна податкова інспекція в Автономній Республіці Крим провела перевірку дотримання позивачем вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2005 по 31.03.2006, про що 28.08.2006 складено акт № 364/23-0/05444546 (т. 2, а. с. 2).

На підставі зазначеного акту Красноперекопська об'єднана державна податкова інспекція в Автономній Республіці Крим 07.09.2006 прийняла та надіслала на адресу позивача податкові повідомлення-рішення № /0, № /0 та рішення про застосування фінансових санкцій № /1 (т. 5, а. с. 259-262).

Податковим повідомленням-рішенням Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим від 07.09.2006 № /0 донараховано податок на землю в сумі 2 829 266,4 грн та застосовані фінансові санкції в сумі 2 829 266,4 грн (т. 5, а. с. 261).

Підставою для донарахування податку на землю та застосування фінансових санкцій у зазначених сумах стали наступні обставини.

Як зазначено в акті перевірки (т. 3, а. с. 42), відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії 1 КМ № 004501 від 20.12.2001 у 2005 –2006 роках у постійному користуванні позивача на території Красноперекопського району знаходилось 4 738, 839 га, у тому числі: шламонакопичувач на озері Красне –2 201, 777 га, зливоприймач –8,399 га, місцева сировинна база –2 528, 663 га. У податковій декларації, поданій позивачем до Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим, податок на землю за зазначені ділянки обчислений за квітень-грудень 2005 року і січень-березень 2006 року за ставкою 0, 3 % (як землі водного фонду) на загальну суму 142 266, 34 грн. Відповідач вважає, що цільове призначення зазначених вище земельних ділянок –промисловість, а тому відповідно до частини 1 статті 8 Закону України „Про плату за землю” податок за такі землі повинен стягуватись з розрахунку 5% від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області. На підставі зазначеного, відповідачем донарахований податок за зазначені земельні ділянки за квітень-грудень 2005 року в сумі 1 605 695, 95 грн, за січень-березень 2006 року –623 143, 45 грн (додаток № 113 –т. 3, а. с. 46).

Як вбачається з матеріалів справи, належність земель до водного фонду підтверджується наданими позивачем доказами, а саме: Державним актом на право постійного користування землею серії 1 КМ № 004501 від 20.12.2001 (т. 1, а. с. 34), а також технічною документацією на землі, відповідно до якої землі, зайняті під місцевою сировинною базою на площі 2528,663 га, озером Червоне площею 2201,777 га, зливоприймачем на площі 8,399 га віднесені до земель водного фонду, листом Красноерекопського районного відділу земельних ресурсів від 27.01.2005 № 44/10-14( 1, а. с. 49).

Отже, позивачем правомірно застосована ставка 0, 3 % (як землі водного фонду).

Крім того, як зазначено в акті перевірки, позивачу наданий гірничий відвід для розробки Сиваського родовища ропи, про що свідчить акт від 17.05.2005. Податок за зазначені земельні ділянки позивачем не нараховувався та не сплачувався. За цих обставин відповідачем відповідно до частини 1 статті 8 Закону України „Про плату за землю” донараховано податок з розрахунку 5% від грошової оцінки одиниці площі ріллі по області, а саме за квітень-грудень 2005 року в сумі 432 558,40 грн, за січень-березень 2006 року –167 868, 60 грн (додаток № 113 –т. 3, а. с. 46).

Статтями 5, 15 Закону України „Про плату за землю” обов’язок сплачувати земельний податок покладений на власників земельних ділянок та землекористувачів із дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до статті 125 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує таке право, та його державної реєстрації.

Статтею 126 Земельного Кодексу України встановлено, що таке право посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи не підтверджується наявність у позивача у користуванні спірної земельної ділянки.

Слід зазначити, що акт про надання гірничого відводу від 17.05.2001 № 397 Державного департаменту з нагляду за охороною праці, на який посилається податковий орган, згідно діючого земельного законодавства України, не може породжувати право землекористування та обов’язок сплати земельного податку, даний акт засвідчує лише надання позивачу гірничого відводу з метою розробки Сиваського родовища ропи.

Отже, підстав для донарахування податку на землю та застосування фінансових санкцій немає.

Позовні вимоги про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим від 07.09.2006 № /0 підлягають задоволенню.

Податковим повідомленням-рішенням Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим від 07.09.2006 № /0 зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у сумі 4 052 514 грн та застосовані фінансові санкції у сумі 1 564 255 грн (т. 5, а. с. 259).

Підставою для зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та застосування фінансових санкцій стали наступні обставини.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” визначається дата виникнення у платника податку права на податковий кредит. При цьому не встановлюється, що це право платник податку на додану вартість може використовувати тільки у податковому періоді, на який приходиться така дата. Отже, платник податку може використати право на податковий кредит як у податковому періоді, на який припадає така дата, так і в наступних податкових періодах. Але в останньому випадку використання права на податковий кредит буде правомірним, якщо платник підтвердить, що у попередні податкові періоди він право на податковий кредит не використав.

Актом перевірки встановлено, що позивач в міру отримання від постачальників податкових накладних не використовував повністю право на податковий кредит у податкові періоди, що визначаються за першою подією. Частково право на податковий кредит позивач використовував у наступні податкові періоди, приєднуючи при цьому до документів податкового обліку копії раніше отриманих податкових накладних. Кількість таких копій, які виготовляв позивач, залежала від кількості податкових періодів, в які позивач використовував право на податковий кредит, що виникало раніше.

Відповідач при проведенні перевірки не здійснював перевірку сум, у яких позивач частинами використовував право на податковий кредит у наступні періоди. Відповідач вважає, що всі дії позивача щодо віднесення сум податку на додану вартість до податкового кредиту в наступні податкові періоди та підтверджені копіями податкових накладних, є неправомірними. При цьому відповідач посилається як на те, що законодавство не передбачає підтвердження права на податковий кредит копіями податкових накладних, так і на відсутність у нього права перевіряти наявність оригіналів податкових накладних, що були видані у період, який передував періоду, за який проводилась перевірка.

Ці доводи відповідача не ґрунтуються на законі. Виготовлення позивачем копій податкових накладних не означає, що він підтверджував своє право на податковий кредит цими копіями. У позивача були оригінали податкових накладних, а копії виготовлялись для того, щоб показати яка саме податкова накладна породжувала право на податковий кредит.

Посилання відповідача на те, що він не мав права перевіряти документи періоду, що передує періоду, за який проводилась перевірка, також не мають правової підстави, оскільки йдеться не про перевірку дотримання позивачем податкового законодавства у попередньому періоді, а про перевірку можливості використання права на податковий кредит у періоді, що перевірявся.

Для з’ясування в які періоди і в яких сумах сумарно і в кожному із податкових періодів позивач скористався правом на податковий кредит судом була призначена судово-бухгалтерська експертиза.

Висновком № 92 судово-бухгалтерської експертизи від 02.12.2007 підтверджується (т. 8, а. с. 24), що позивач багаторазово використовував частинами право на податковий кредит. У зазначеному висновку вказується в які податкові періоди, в яких сумах і на підставі яких податкових накладних позивач використовував частинами право на податковий кредит. При цьому експертизою не встановлено жодного факту, коли б позивач використав право на податковий кредит за певною податковою накладною в сумі, що перевищує суму податкового кредиту, вказану у податковій накладній. Отже, у зв’язку з використанням права на податковий кредит позивач не допустив завищення податкового кредиту, а тому підстав для зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та застосування фінансових санкцій у відповідача не було.

Також підставою для зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та застосування фінансових санкцій стало віднесення позивачем до складу податкового кредиту в вересні 2005 року податку на додану вартість, сплаченого у зв’язку з придбанням у товариства з обмеженою відповідальністю „Джерман Моторз” додаткового обладнання на легковий автомобіль (дугу VW 1021 та підніжки VW 1021) на загальну суму 12 867, 50 грн (у тому числі податок на додану вартість у сумі 2 144, 58 грн). Товариство з обмеженою відповідальністю „Джерман Моторз” виписало позивачеві податкову накладну № 14238 від 02.09.05 на загальну суму покупки.

Відповідач вважає, що позивачем порушено підпункт 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, оскільки придбання додаткового обладнання для легкового автомобіля не пов’язане з використанням цього обладнання у господарській діяльності позивача (т. 2, а. с. 138).

При цьому в Законі України „Про податок на додану вартість” не дається конкретизація витрат, які здійснюються у межах господарської діяльності платника податку. Тому для застосування підпункту 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” слід використовувати те розуміння використання товарів, робіт, послуг у власній господарській діяльності платника податку, яке випливає із статті 5 Закону України „ Про оподаткування прибутку підприємств”. Витрати на утримання, експлуатацію та забезпечення основної діяльності платника податків відносяться згідно з пунктом 5.4 статті 5 названого Закону до витрат подвійного призначення. При цьому підпункт 5.4.10 пункту 5.4 статті 5 того ж Закону дозволяє відносити до валових витрат платників податків тільки витрати на утримання, експлуатацію та забезпечення легкових автомобілів, які належать платникам податку, основною діяльністю яких є надання платних послуг з транспортного або туристичного обслуговування. Позивач до категорії таких платників податків не належить, а тому він не мав права відносити податок на додану вартість, сплачений при придбання додаткового обладнання до легкового автомобіля, до складу податкового кредиту.

Таким чином, зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість при цих обставинах слід визнати таким, що ґрунтується на зазначених положеннях законів, а застосування фінансових санкцій здійснено правомірно на підставі підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

У частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 13 575 грн у зв'язку з віднесенням відкритим акціонерним товариством "Кримський содовий завод" до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої при придбанні легкового автомобіля, позивач відмовився від позову.

Отже, позовні вимоги про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим від 07.09.2006 № /0 підлягають задоволенню в частині зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у сумі 4 037 216 грн та застосування фінансових санкцій у сумі 1 558 365,28 грн.

Рішенням Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим від 07.09.2006 № /1 застосовані фінансові санкції у сумі 14 632, 50 грн (т. 5, а. с. 262).

Фінансові санкції у зазначеній сумі застосовані за порушення підпункту 2.10 пункту 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 72 від 19.02.2001, та підпункту 2.2 пункту 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004, на підставі статті 1 Указу Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки”.

Підставою для застосування фінансових санкцій стали наступні обставини.

Як зазначено в акті перевірки (т. 3, а. с. 6-23), позивач при проведенні розрахунків готівкою з контрагентами квитанції прибуткового касового ордеру або розрахункові документи (касові чеки) не отримував. Отже порушено порядок звітування за одержані під звіт готівкові кошти.

Матеріалами справи спростовуються твердження відповідача про проведення позивачем у періоді, який перевірявся, готівкових розрахунків без отримання від одержувачів коштів розрахункових документів, які підтверджували би сплату позивачем готівкових коштів під час отримання ним послуг (придбання товарів). За таких обставин суд вважає, що у відповідача були відсутні підстави застосування передбачених абзацом 6 статті 1 Указу Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” штрафних санкцій за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який підтверджував би сплату позивачем готівкових коштів.

Використання підзвітних коштів позивач підтверджує розрахунковими квитанціями, що визнаються розрахунковими документами у випадках, коли суб’єкт підприємницької діяльності, що видає розрахункові квитанції, має право не використовувати реєстратор розрахункових операцій.

При цьому слід враховувати, що до позивача не можуть бути застосовані фінансові санкції за порушення, яких припустились суб’єкти підприємницької діяльності, що видавали розрахункові квитанції. Та обставина, що підприємство, від якого позивач отримував послуги, використовувало розрахункові квитанції, що зареєстровані на іншого суб’єкта підприємницької діяльності, може бути підставою для застосування фінансових санкцій до підприємства, що їх видало.

Отже, фінансові санкції застосовані неправомірно. Позовні вимоги про визнання нечинним рішення Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим від 07.09.2006 № /1 підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Красноперекопської об'єднаної державної податкової інспекції в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

2.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 11.07.2007 у справі № 2-22/16101-2006А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя                                        І.В. Черткова

Судді                                                                      К.В. Волков

О.А. Щепанська