ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2008 р.

№ 7/52

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя

Першиков Є.В.

судді

Данилова Т.Б.

Ходаківська І.П.

розглянув

касаційну скаргу

Приватного підприємства фірми "Інтерфейс"

на

постанову від 16.10.2007 Львівського апеляційного господарського суду

у справі

№7/52 господарського суду Рівненської області

за позовом

Приватного підприємства фірми "Інтерфейс"

до

треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів

Комунального підприємства "Міське будинкоуправління №1"

Здолбунівської міської ради

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промтехсервіс"

Виконком Здолбунівської міської ради

про

укладення договору та стягнення 187 440,72 грн.

Представники сторін не з’явилися;

ВСТАНОВИВ :

Приватна фірма „Інтерфейс” звернулась до господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства „Міське будинкоуправління №1”, Здолбунівської міської ради, за участю третіх осіб на стороні відповідачів ТзОВ „Промтехсервіс” та Виконкому Здолбунівської міської ради, про укладення договору та стягнення 187 440,72 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 27.04.2007 р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приватна фірма „Інтерфейс” звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 27.04.2007 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.10.2007 р. з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.1996 р., на підставі рішень виконавчого комітету Здолобунівської міської ради № 213 від 30.08.1996 р. та № 290 від 24.12.1997 р., між ПП „Інтерфейс” (правонаступником фірми „Фейс”) та КП „Міським будинкоуправлінням №1” було укладено договір оренди нежитлових приміщень.

Відповідно до умов вказаного договору, ПП „Інтерфейс”, строком до 01.01.2007 р., передано в оренду м’ясний павільйон загальною площею 480 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Здолбунів, вул. 8 Березня.

У зв’язку із порушенням зі сторони позивача санітарного законодавства, виконавчим комітетом Здолбунівської міської ради було прийняте рішення № 140 від 23.04.2003 р. „Про закриття ринку по вул.8 Березня”.

27.02.2004 р. директором фірми “Інтерфейс” одержано рішення виконкому Здолбунівської міської ради від 25.02.2004 р. № 31 “Про втрату чинності рішень виконавчого комітету міської ради № 213 від 30.08.1996 р., № 290 від 24.12.1997 р.” З матеріалів справи вбачається, що дане рішення позивачем в установленому порядку не оскаржувалось.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, вимога позивача про продовження дії договору оренди фактично є вимогою про спонукання укласти договір оренди на новий строк на умовах договору від 30.08.96 р., і така вимога обґрунтовано відхилена судом з огляду на наступне:

- на час звернення позивача до суду договір оренди від 30.08.96 р. закінчив свою дію (за умовами п.3 термін договору визначений по 01.01.07р.;

- передача комунального майна в користування має відбуватись в установленому законом порядку. Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" особи, які бажають укласти договір оренди, направляють відповідному орендодавцеві заяву разом із документами за переліком, що визначається Фондом державного майна України. Орендодавець протягом п'ятнадцяти днів дає згоду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Як встановлено судом позивач до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою не звертався;

- на даний час нерухоме майно знаходиться в користуванні іншого суб'єкта господа рювання на законних підставах, зокрема, на підставі договору оренди та відповідного рішення виконкому Здолбунівської міської ради, яке не було оспорене в установленому порядку.

Щодо вимоги скаржника про відшкодування збитків, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 18, ст. 23 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, ст. 265 ЦК УРСР, який діяв на час укладання договору, орендар зобов'язаний використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням, підтримувати орендоване майно у справному стані, проводити за свій рахунок поточний ремонт, якщо інше не встановлене законом або договором.

Пунктами 9-10 договору і вищезазначеними нормами законодавства передбачено, що орендар має право виконувати капітальний ремонт орендованого приміщення за власний рахунок і переобладнувати приміщення за згодою орендодавця.

Згідно ч. 2 ст. 27 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендодавець зобов'язаний компенсувати орендарю, який здійснив за рахунок власних коштів і за згодою орендодавця невід'ємні поліпшення орендованого майна.

Статтею 272 ЦК УРСР та ч.ч. 3, 5 ст.778 ЦК України встановлено, що орендар може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця; якщо поліпшення зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування майном; якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Отже, позивач має право відшкодувати витрати на поліпшення орендованого майна за умови їх здійснення за згодою наймодавця. Така згода має бути відображена у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено попередніми судовими інстанціями, згода орендодавця на проведення невід’ємних поліпшень не надавалась. Зокрема, на запит фірми "Фейс" щодо виконання поточного ремонту приміщення павільйону /побілки стін,фарбування підлоги, ремонту даху, влаштування туалетної кімнати, забезпечення гарячого водопостачання/, виготовлення та встановлення торгових рядів, ремонту обладнання тощо (за переліком 1-5 у листі від 02.09.96 р.) орендодавець будинкоуправління надав дозвіл за умови виконання перелічених робіт повністю за рахунок орендаря /арк.13 у т.1/.

Що стосується вимоги про відшкодування упущеної вигоди, то вказана вимога задоволенню також не підлягає.

Згідно зі ст.ст.224,225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями позивачем не доведено належними доказами настання збитків у вигляді неотриманого доходу внаслідок неможливості використання спірного приміщення.

З огляду на вищевикладене колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного підприємства фірми „Інтерфейс” залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суд від 16.10.2007р. у справі № 7/52 господарського суду Рівненської області залишити без змін.

Головуючий суддя Є. Першиков

Судді Т. Данилова

І. Ходаківська