ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 6/56-т

25.06.08

За позовом Одеської залізниці

до Державного комітету України з державного матеріального резерву

про стягнення боргу, ціна позову 293853,22 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Ротар І.В.

від відповідача Михайлець О.В.,

СУТЬ СПОРУ :

у січні 2007 року Одеська залізниця звернулася в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачем укладений договір № ОД/НР-03-670-НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 29 квітня 2003 р. Ним виконано в повному обсязі умови вказаного договору та понесені витрати на зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву у розмірі 293853,22 грн.

Всупереч умов договору відповідач частково відшкодував понесені ним протягом IV кварталу 2005-III кварталу 2006 років витрати на зберігання матеріальних цінностей, заборгувавши 293853,22 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, а також понесені ним по справі судові витати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість і недоведеність позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29 квітня 2003 р. між сторонами по справі укладено договір № ОД/НР-03-670-НЮ відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

За умовами зазначеного договору позивач зобов’язався зберігати матеріальні цінності державного резерву, а відповідач –відшкодовувати витрати позивача по їх зберіганню згідно з погодженим кошторисом в межах бюджетних асигнувань, на підставі щоквартальних звітів про фактичні витрати не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані гл. 36 ЦК УРСР, гл. 66 ЦК України, Законом України “Про державний матеріальний резерв”.

Відповідно до умов договору позивач протягом IV кварталу 2005-III кварталу 2006 років зберігав у себе матеріальні цінності державного матеріального резерву та поніс витрати на їх зберігання в розмірі 292856,24 грн.

Вказані обставини підтверджуються частково поясненнями позивача, поданими ним, кошторисами витрат на зберігання, довідками, рахунками, зведеними відомостями нарахувань і утримань по працівникам, а також висновком проведеної по справі судово-бухгалтерської експертизи № 6т/07 від 8 лютого 2008 р.

Доказів, які б спростовували указаний розмір понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей, а також несення ним витрат у більшому розмірі, суду не надано.

Доводи сторін з цього приводу є необґрунтованими, оскільки доказами не підтверджені.

Згідно з вимогами ч. 3. ст. 947 ЦК України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532 “Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву” передбачено Державному комітетові з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

Доказів належної оплати за договором суду не надано.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 622 ЦК України підлягає стягненню 292856,24 грн. боргу.

Оскільки позов задоволено частково, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Одеської залізниці задовольнити частково.

Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код 00034016) на користь Одеської залізниці (65012, м. Одеса, вул. Пантейлемонівська, 19, код 01071315) 292856,24 грн. боргу, 2928,56 грн. витрат по оплаті державного мита, 117,60 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                             П.І.Паламар