ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2008 р.

№ 2/506

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської
Н.Г.,

Михайлюка
М.В.,

Самусенко
С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного
господарського суду від 27 лютого 2007 року у справі № 2/506 Господарського
суду міста Києва за позовом Переяслав-Хмельницького районного споживчого
товариства, м. Переяслав-Хмельницький, до Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Київ, про стягнення 34
688,56 грн.,

за участю представників сторін:

позивача -не з'явилися;

відповідача -не з'явилися;

встановив:

У вересні 2006 року позивач
-Переяслав-Хмельницьке районне споживче товариство пред'явив у господарському
суді позов до відповідача -Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 про стягнення 34 688,56 грн.

Вказував, що на підставі укладеного
між ним (орендодавцем) та Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1. (орендарем) договору оренди від 1 листопада 2001 року,
відповідачу передано у строкове платне користування нежитлове приміщення
загальною площею 287 кв.м., розташованого під №АДРЕСА_1, м.
Переяслав-Хмельницький.

Посилаючись на неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань, в частині оплати за орендоване приміщення,
позивач просив стягнути з відповідача 32 148,46 грн. заборгованості з
урахуванням індексу інфляції та 2079,52 грн. пені за прострочку платежу.

В подальшому позивач уточнив свої
вимоги та збільшення суму основного боргу.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 5 грудня 2006 року (суддя Домнічева І.Ю.), залишеного без змін
постановою Київського апеляційного господарського суду від 27 лютого 2007 року
(колегія суддів у складі Борисенко І.В., -головуючого, Алданової С.О., Шипка
В.В.) позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача
на користь позивача 27 276,70 грн. основного боргу, 328,21 грн. пені, 8 721,76
грн. інфляційних, 359,98 грн. державного мита та 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову
відмовлено.

Судові рішення мотивовані наявністю
підстав до стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за період з
вересня 2003 року по листопад 2006 року в сумі 27 276,70 грн. на підставі
ст.ст. 525, 526, 625 ЦК України та ст. 193 ГК України.

У касаційній скарзі СПД ОСОБА_1.,
посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування
норм процесуального права, а саме: ст. 4-2 та ст. 43  ГПК України -просить скасувати постанову
апеляційного суду у даній справі та прийняти нове рішення.

Розглянувши матеріали справи і
доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів
знаходить за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11
“Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у
судовому засіданні.

Рішення місцевого та постанова
апеляційного суду відповідають зазначеним вимогам, оскільки ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 1 листопада 2001 року між
Переяслав-Хмельницьким районним споживчим товариством (орендодавцем) та
Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1.
(орендарем) укладено договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 287
кв.м., розташованого під №АДРЕСА_1, м. Переяслав-Хмельницький.

Пунктом 6.1. договору сторонами
передбачено строк дії договору один рік. При відсутності заяви однієї із сторін
про припинення або зміну договору протягом одного місяця після закінчення
строку його дії, договір вважається продовженим на той же строк і на тих самих
умовах, які були передбачені умовами договору.

Пунктом 3.3 договору передбачає, що
орендар зобов'язаний щомісячно вносити орендну плату на рахунок орендодавця до
25-го числа місяця, що передує звітному в розмірі 700 грн.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК
України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова
від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається.

Судами встановлено, що відповідачем
умови договору оренди в частині оплати орендної плати не виконувалися, у
зв'язку з чим виникла заборгованість на суму 27 276,70 грн.

Відповідно до п. 3.6 договору, у
випадку несвоєчасної сплати орендних платежів орендар зобов'зується сплатити
пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення,
за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК
України нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за
весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вище викладене, суди
попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача на
користь позивача 27 276,70 грн. основного боргу, 328,21 грн. пені, 8 721,76 грн.
інфляційних.

Дані висновки грунтуються на
всебічному і повному дослідженні всіх обставин справи і правильній юридичній
оцінці наявних у ній доказів, а тому прийнятті судові рішення є законними та
обгрунтованими.

Посилання касаційної скарги на ту
обставину, що відповідачем понесено витрати на здійснення ремонту орендованого
приміщення в сумі 196 434,80 грн. на увагу не заслуговують, оскільки не
відповідають встановленим судами обставинам, за якими зарахування суми
витраченої на поліпшення орендованого майна в рахунок орендної плати, умовами
договору оренди не передбачено.

Твердження касаційної скарги про
те, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 27 лютого 2007
року у справі № 2/506 необгрунтована, прийнята при неповному з'ясуванні обставин
справи, що мають значення для справи не заслуговують на увагу та спростовуються
вищевикладеним.

З зазначених підстав слід вважати
необґрунтованими і посилання скаржника на неправильне застосування судом вимог
норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи, наведені у касаційній
скарзі, зводяться до намагань позивача надати перевагу одних доказів над
іншими, що суперечить вимогам ст. 1117 ГПК України, і тому до уваги
не беруться.

Враховуючи те, що у касаційній
інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої
інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин
справи та їх доказуванням, прийнята постанова відповідає нормам чинного
законодавства та підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 27 лютого 2007 року у справі № 2/506 залишити без змін.

Судді:

Н. Дунаєвська

М. Михайлюк

С. Самусенко