ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2008 р.

Справа № 17/110

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л.М. при секретарі судового засідання Нижник О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Національні алкогольні традиції" фактична адреса: вул.Леніна, 42, м.Київ (Бортничі), 02088, юридична адреса: вул. Озерянівська,2 Центрально-міський район м.Горлівка, Донецька область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "555-ІФ" вул.Вовчинецька, 225"а", м.Івано-Франківськ, 76000

про стягнення 3769 грн. 00 коп.

За участю представників:

Від позивача: Родіонова Т.С. - представник, (довіреність від 23.10.2008 року)

Від відповідача: Паньків С.С. - представник, (доручення №201/08 від 28.10.2008 року)

Від відповідача: Михайлів Р.В. - директор, (довідка з ЄДРПОУ № 024863 від 08.04.2008 року).

встановив: заявлено позов про стягнення 3769 грн. 00 коп. безпідставно отриманих коштів.

Представник позивача позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Позивачем було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 3600 грн., як оплату за маркетингові послуги. Перерахування коштів було проведено помилково на підставі рахунків виставлених відповідачем та проектів актів здачі-приймання робіт, які позивачем не були підписані. Також, між сторонами не було укладено договорів про надання маркетингових послуг та фактично ці послуги не надавались. Позивач вважає, що ним помилково та безпідставно здійснено оплату по виставлених відповідачем рахунках, а отже відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України відповідач зобов"язаний повернути кошти отримані без достатньої правової підстави .

Представники відповідача заперечують проти позовних вимог, посилаючись на те, що

згідно ст.202 ЦК України, правочин може вичинятись усно або в письмовій формі. Відповідач зазначає що позивач сам вказує, що йому були надіслані акти приймання послуг та рахунки, які він прийняв до виконання та зазначає, що сам позивач підтверджує факт направлення йому проектів актів здачі-приймання робіт, які позивачем не були підписані та не повернені відповідачу, проте позивачем була здійснена оплата наданих маркетингових послуг.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Позивач звернувся до господарського суду з вимогою про повернення коштів, які сплачені ним помилково, оскільки між сторонами не було укладено письмового договору про надання маркетингових послуг. Крім того, зазначає, що такі послуги відповідачем не надавались.

Наведені позивачем доводи в обґрунтування позовних вимог, не підтверджуються поданими доказами і не спростовують заперечень відповідача, враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що дія особи спрямована набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків є правочином, різновидом якого є договір.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що для чинності договору є необхідною вимога щодо змісту договору, який не може суперечити чинному законодавству.

Презумпція правомірності правочину встановлена ст. 204 ЦК України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що договір є правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнаний судом недійсним.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він відповідає вимогам статті 207 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Якщо правочин не відповідає вимогам статті 207 ЦК України, то його не можна вважати вчиненим у письмовій формі. Разом з тим за загальним правилом частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарським судом встановлено, що позивач виконав договір - провів оплату наданих послуг, а отже підтвердив його укладення.

Відповідно до ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

При наданні послуг з боку виконавця вчиняються певні дії або здійснюється певна діяльність, які не мають матеріального результату. Тому за договором щодо надання послуг оплачується не сам результат певної діяльності, а вчинені виконавцем дії.

В період з 01.09.05 по 31.12.05 відповідачем щомісячно надавались позивачу (як виробнику продукції під торговими марками "Коблево" та "Хлібний Дар") маркетингові послуги (вміле розміщення товарів в торговому залі, оригінальне оформлення прилавків і вітрин), а саме:

передпродажна підготовка та викладка продукції ТМ "Коблево" бренд-блоком на                               полиці довжиною 1,25 м (вартість послуги 200 грн.);

передпродажна підготовка та викладка продукції ТМ "Хлібний Дар" бренд-блоком на                     полиці довжиною 1,25 м (вартість послуги 200 грн.);

розміщення промо-піддона з продукцією ТМ "Хлібний Дар" (вартість послуги 500                               грн.).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем направлені позивачу акти приймання наданих маркетингових послуг за період з 01.09.05 по 31.12.05 та рахунки на оплату наданих послуг на суму 3600 грн.: №01-0000034 від 29.08.05, №01-0000059 від 29.09.05, 01-0000160 від 29.12.05, №0000159 від 29.12.05. Факт одержання від відповідача актів приймання наданих послуг та рахунків на оплату відображений позивачем у позовній заяві і не заперечується представником позивача в судовому засіданні.

Господарським судом встановлено, що позивачем не повернуто відповідачу підписані акти приймання послуг, проте не здійснювалось жодних дій, які б свідчили про відмову від прийняття наданих послуг. Крім того, саме після одержання актів приймання маркетингових послуг та рахунків №01-0000034 від 29.08.05, №01-0000059 від 29.09.05, 01-0000160 від 29.12.05, №0000159 від 29.12.05. позивачем проведено оплату наданих послуг на суму 3600 грн. А отже, на думку суду, підтвердженням отримання позивачем послуг маркетингу є здійснення ним оплати рахунків відповідача на загальну суму 3600 грн.: №01-0000034 від 29.08.05, №01-0000059 від 29.09.05, 01-0000160 від 29.12.05, №0000159 від 29.12.05.

За наведених обставин, у суду відсутні підстави для застосування ст.1212 Цивільного кодексу України та задоволення позову про стягнення 3600 грн.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 202, 203, 204, 205, 207, 218,903 Цивільного кодексу України, 49,83, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

в позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

рішення підписане 20.11.08

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________