ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.08

Справа №АС12/506-07.

23.01.2008р.                                         Справа № АС 12/506-07

За позовом: Управління майна комунальної власності Сумської міської ради,

м. Суми

до відповідача: Державної податкової інспекції в м. Суми

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ КОСТЕНКО Л. А.

СУДДЯ МАЛАФЕЄВА І.В.

СУДДЯ ЛЕВЧЕНКО П.І.

Представники сторін:

Від позивача Ромась І.М.

Від відповідача Дмитрієв С.В., Стонаєва О.А., Кисленко О.М. (довіреність №

87755/9/10-009 від 28.12.2007р.),

Адвокат Ломака Ю.М.

За участю секретаря судового засідання Бардакової О.М.

Предмет справи: Позивач просить суд визнати нечинними податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в м. Суми від 05.06.2007р. № /1/20996; № /1/20997 та від 27.03.2007р. № /0/20996 та № /0/20997 посилаючись на те, що відповідач помилково застосував до нього норми Закону України «Про податок на додану вартість» та неправомірно прийняв оспорювані податкові повідомлення-рішення.

Відповідач позовні вимоги не визнав, подав свої заперечення суду в яких вказав, що позивач допустив порушення податкового законодавства, здійснив оподатковувані операції з 2005року, сума доходу перевищила 300 000 грн., тому зобов’язаний був зареєструватися як платник ПДВ.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

За результатом ви’їздної планової перевірки управління комунального майна та приватизації Сумської міської ради з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 14.06.2005 року по 30.09.2006 року (акт перевірки від 12.03.2007р. № 1402/235/33525906/32) відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення №/200996 від 27.03.2007р. про визначення зобов’язання з ПДВ в сумі 3 525 252 грн. в т. ч. за основним платежем 2350168 грн., штрафних санкцій 1175084 грн. та № /0/20997 від 27.03.2007р. про визначення зобов’язання з ПДВ в сумі 1175084 грн. штрафних санкцій.

Нараховуючи вказані зобов’язання та штрафні санкції з ПДВ відповідач в акті перевірки та своїх запереченнях вказує на встановлені ним порушення позивача у сфері податкового законодавства, а саме:

В ході перевірки було встановлено, що починаючи з серпня 2005 року загальна сума доходу Управління комунального майна від здійснення операцій з поставки послуг (надання в оренду комунального майна) перевищила суму 300 000 грн. (без урахування податку на додану вартість).

-          за червень 2005р. - 54800,83 грн.,

-          за липень 2005р. - 114926,30 грн.

10.08.2005р. Управління комунального майна уклало договір купівлі-продажу з ТОВ КБ «Володимирський» на загальну суму 168 240,0 грн., в т. ч. ПДВ 28040,0грн. Вартість без ПДВ склала 140200,0 грн.

Внаслідок вищевказаного, у відповідності до ст.2 та ст.9 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.97р. позивач зобов'язаний був зареєструватися в ДПІ в м. Суми як платник податку на додану вартість та подати заяву про реєстрацію не пізніше 31.08.2005р., так як станом на 10.08.2005р. загальна сума операцій без ПДВ по управлінню з моменту реєстрації склала 309 927,13 грн.

За період з 14.06.2005р. по 30.09.2006р. Управління комунального майна укладало договори оренди, згідно яких орендарі комунального майна самостійно нараховують орендну плату з урахуванням індексу інфляції та суму ПДВ. Відповідно до умов договорів оренди ці платежі перераховуються самостійно орендарями двома платіжними дорученнями: орендна плата без ПДВ - на спеціальний рахунок місцевого бюджету, а ПДВ на рахунок Державного бюджету з ПДВ.

Відповідач вважає, що наявність в договорах оренди пункту про самостійне нарахування та сплату податку на додану вартість орендарями, вказує на те, що позивач знав про необхідність нарахування та сплати податкових зобов'язань по податку на додану вартість, але помилково та в супереч закону перекладав свій обов'язок по сплаті податку на третіх осіб.

Перевіркою встановлено, що, починаючи з серпня 2005р., Управління комунального майна та приватизації мало наступні обсяги операцій:

Серпень 2005 р. - 204 079,40 грн.

Вересень 2005 р. - 279 459,12 грн.

Жовтень 2005 р. - 893 501,33 грн.

Листопад 2005 р. -1 245 032.45 грн.

Грудень 2005 р. - 1 039 930,67 грн.

Січень 2006 р. - 315 163,60 грн.

Лютий 2006 р. - 704 992,27 грн.

Березень 2006 р.- 2 251 074,94 грн.

Квітень 2006 р. - 934 124,80 грн.

Травень 2006 р.- 327 697,33 грн.

Червень 2006 р.- 2 036 517,53 грн.

Липень 2006 р. - 334 841,26 грн.

Серпень 2006 р.- 841 369,25 грн.

Вересень 2006 р.- 343059,06 грн.

Відповідач дійшов висновку про те, що позивач підлягав обов’язковій реєстрації як платник ПДВ, так як обсяг операцій перевищував сукупно 300 000 грн. протягом останніх дванадцяти календарних місяці, як того вимагає п. 2.3. ст.2, ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість».

Також відповідач пояснює що за своєю правовою природою відносини між орендарями (суб’єктом підприємницької діяльності) та орендодавцем (управління комунальної власності) - є цивільно-правовими і не засновані на адміністративно-правових відносинах, оскільки в даному випадку позивач не здійснює владних управлінських функцій на основі законодавства, в т.ч. на виконання делегованих їй Сумською міською радою повноважень відносно орендарів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Управління створене Сумською міською радою відповідно до її рішення від 30 березня 2005 року № 1164-МР діє на підставі Положення про управління комунального майна та приватизації Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 27.04.2005р. № 1184-МР.

Відповідно до рішення Сумської міської ради № 333-МР від 27.12.2006 р. позивачу замінено назву на Управління майна комунальної власності Сумської міської ради, яке є правонаступником Управління та здійснює свою діяльність відповідно до Положення.

Згідно довідки головного управління статистики у Сумській області від 07.03.2007 р. № 300 позивач є органом місцевого самоврядування, форма власності – комунальна.

Види діяльності позивача за КВЕД: управління на рівні районів, міст районів у містах ; організація будівництва об’єктів нерухомості для продажу чи здавання в оренду; здавання в оренду власного нерухомого майна; управління нерухомим майном; оренда будівельних машин та устаткування.

Відповідно до частини 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіаль них громад, права суб'єкта комунальної влас ності здійснюють відповідні ради.

До відання виконавчих органів, зокрема міських рад, належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, май ном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (пункт 1 статті 29 Закону України «Про місцеве само врядування в Україні»).

Частиною 5 статті 60 зазначеного Закону передбачено повноваження органів місцево го самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здавати об'єкти пра ва комунальної власності в оренду відпо відно до закону.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями, зокрема, є органи, уповно важені Верховною Радою Автономної Рес публіки Крим та органами місцевого само врядування управляти майном, — щодо ці лісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого май на, яке, відповідно, належить Автономній Республіці Крим або перебуває у кому нальній власності.

Положенням про управління майна комунальної власності Сумської міської ради визначено, що позивач є виконавчим органом Сумської міської ради, здійснює управління майном комунальної власності територіальної громади міста Суми в межах визначених міською радою, та цим Положенням, і є її уповноваженим органом з питань управлінням майном комунальної власності.

До повноважень позивача віднесено, зокрема, облік майна комунальної власності, контроль за його використанням. Здійснює приймання майна у комунальну власність, передачу майна з комунальної власності до інших форм власності за рішенням міської ради. Оформлює відповідні акти приймання-передачі, укладає договори користування майном комунальної власності у встановленому порядку, контролює їх виконання.

Позивач згідно з наданими йому повноваженнями здійснював управління комунальним майном, в т. ч. укладаючи договори купівлі-продажу, оренди при відсутності мети здійснення господарської діяльності.

В ході розгляду справи встановлено, що майно яке передавалося в оренду та було відчужено згідно договорів купівлі-продажу, було власністю громади м. Суми та перебувало на балансі інших комунальних підприємств м. Суми. Витрати по утриманню зазначеного майна позивач не здійснював. Воно в будь- якому випадку не перебувало на обліку позивача, про що свідчать баланси, бухгалтерські документи. Відповідач погодився, що за майном що передавалося в оренду та продавалося відсутній об’єкт оподаткування відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Позивач повністю фінансується з міського бюджету. Для його фінансування відкриті лише два рахунки для фінансування заробітної плати та видатків на утримання установи № 2186, № 2186 (довідки залучені до справи).

В жодному випадку не вказані рахунки, на які надходили кошти від продажу або оренди комунального майна, а відтак позивач не отримав доходу. Згідно поданих копій розрахункових документів кошти від суб’єктів підприємницької діяльності надходили на рахунки міського бюджету, держбюджету, що не заперечує і відповідач.

Методика розрахунку пропорції розподілу орендної плати між відповідним бюджетом та орендодавцем та порядок використання орендної плати

визначаються органами місцевого самоврядування - для об'єктів, що перебувають у комунальній власності.

Рішеннями сесії Сумської міської ради встановлено, що основною статтею, яка формує доходну частину місцевого бюджету 2005р. та 2006р., є плата за оренду комунального майна та доходи від приватизації.

Договорами оренди комунального майна та договорів купівлі-продажу комунального майна, які були укладені між Управлінням комунального майна та приватизації та орендодавцями, передбачено, що кошти за орендоване майно перераховувались орендодавцями на розрахунковий рахунок місцевого бюджету, а не на рахунок Управління.

Позивач пояснив, що ним було також враховано роз’яснення Державного казначейства України (лист від 16.02.2006р. № 3.4-06/344-1431) про те, що якщо бюджетна установа згідно із рішенням місцевої ради є орендодавцем, але не є балансоутримувачем майна, яке здається в оренду, орендна плата може зараховуватися на рахунки відкриті в органах Державного казначейства за балансовим рахунком 3422 «Інші кошти, тимчасово віднесені на доходи місцевого бюджету». Розподіл та спрямування за призначенням коштів, які надходять на зазначені рахунки, здійснюються згідно із рішенням органів місцевого самоврядування на підставі інформації, поданої бюджетною установою до відповідних органів Державного казначейства.

Таким чином судом встановлено, що позивач у перевіряємий період відчужував та передавав у оренду майно яке не було об’єктом його власності, договори укладав не з власної ініціативи, а на виконання делегованих повноважень, доходу по угодам або компенсації не отримував, із свого балансу майно нікому не передавав, на свій баланс не приймав.

Встановлені факти не співпадають з визначеним п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість» поняття послуг на яку посилається відповідач, за якого поставка послуг будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших ніж товари, об’єктів власності за компенсацію, а також операцій з безоплатного виконання робіт, надання послуг.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість» платником податку є будь-яка особа, яка здійснює або планує здійснювати господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як платник цього податку;

б) підлягає обов’язковій реєстрації як платник цього податку.

Але ж за операціями купівлі-продажу, та оренди майна які були об’єктом перевірки господарська діяльність позивача відсутня, перевищення загальної суми від здійснення операцій з поставки послуг теж не мало місця, так як надані послуги не підпадають під визначення цього Закону.

За вказаних обставин спірні повідомлення-рішення ДПІ в м. Суми від 27.03.2007р. та від 05.06.2007р. (повторені за результатом розгляду скарги позивача до податкового органу) прийняті з порушенням чинного законодавства, тому підлягають визнанню нечинними.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати нечинними податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Суми № /1/20996 від 05.06.2007р.; № /1/20997 від 05.06.2007р. № /0/20996 від 27.03.2007р.; № /0/20997 від 27.03.2007р.

Порядок і строки апеляційного оскарження встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого, зокрема, заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Харківського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Сумської області

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. В разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ КОСТЕНКО Л. А.

СУДДЯ МАЛАФЕЄВА І.В.

СУДДЯ ЛЕВЧЕНКО П.І.

Постанова в повному обсязі складена та підписана 28 січня 2008р.

Згідно з оригіналом

Секретар с/з О.М. Бардакова