ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 січня 2008 р.

№ 2/234-Б

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі :

Полякова Б.М., -головуючого
(доповідач у справі),

Катеринчук Л.Й.,

Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу

Державного
територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця",
м. Київ

на постанову

від 13.09.2007 р. Житомирського
апеляційного господарського суду

у справі

№ 2/234-Б господарського
суду Хмельницької області

за заявою

Шепетівської ОДПІ, м. Шепетівка
Хмельницької області

до

Шепетівського підприємства
теплових мереж, м. Шепетівка Хмельницької області

про

банкрутство

кредитор

Державне територіально-галузеве
об'єднання "Південно-Західна залізниця"(далі -ДТГО
"Південно-Західна залізниця"), м. Київ

арбітражний керуючий

ОСОБА_1

в судовому
засіданні взяли участь представники:

боржника

Івчук Ю.В., довір.;

кредитора

Овчаренко Ю.О., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 09.10.2006 р. за заявою Шепетівської ОДПІ порушено
провадження у справі № 2/234-Б про банкрутство Шепетівського підприємства
теплових мереж.

Ухвалою господарського суду
Хмельницької області від 02.03.2007 р. (суддя
Дячук Т.В.) визнано грошові вимоги ДТГО "Південно-Західна
залізниця" у сумі 188 107,84 грн. та зобов'язано розпорядника майна включити
їх до реєстру вимог кредиторів у четверту чергу, а також відхилено заяву
Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна
залізниця" від 01.03.2007 р. №ЕЕ-390 про збільшення грошових вимог.

Постановою Житомирського
апеляційного господарського суду від 13.09.2007 р. (судді: Вечірко І.О.
-головуючий, Зарудяна Л.О., Черпак Ю.К.) апеляційну скаргу Шепетівського
підприємства теплових мереж задоволено, ухвалу господарського суду Хмельницької
області від 02.03.2007 р. скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено в
задоволенні вимог ДТГО "Південно-Західна залізниця" до Шепетівського
підприємства теплових мереж про визнання грошових вимог на суму 188 107,84
грн.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, кредитор у справі -ДТГО "Південно-Західна
залізниця" звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного
господарського суду від 13.09.2007 р. та включити його до реєстру вимог
кредиторів Шепетівського підприємства теплових мереж з грошовими вимогами на
суму 188 107,84 грн.

Касаційна скарга мотивована
порушенням судом норм матеріального та процесуального права, зокрема ч. ч. 1, 2
ст. 264 Цивільного кодексу України, ст. 43 ГПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового
засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали
справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117
ГПК України касаційна інстанція виходить з встановлених у даній справі
обставин.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, 16.10.2001 р. між кредитором -ДТГО "Південно-Західна
залізниця" (енергопостачальна організація) та боржником -Шепетівським
підприємством теплових мереж (споживач) було укладено договір
№ПЗ/ЕЕ-01-1200/2068/НЮ про користування електричною енергією (далі -договір
від 16.10.2001 р.).

Згідно з умовами цього договору
енергопостачальна організація зобов'язалась постачати електричну енергію, як
різновид товарної продукції, споживачу цілодобово у встановлених обсягах, а
споживач зобов'язався сплачувати за використану за розрахунковий період
електричну енергію, а також вносити попередню оплату за електроенергію на
наступний місяць в розмірі 100%, згідно виставленого рахунку за тарифами,
розрахованими енергопостачальною організацією, згідно калькуляції.

У зв'язку із прийняттям постанови
Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку постачання
електричної енергії споживачам" від 09.04.2002 р. №475, якою змінено
порядок коригування граничних величин електроспоживання та потужності, у 2002
році сторонами було підписано повідомлення, яке є невід'ємною частиною договору
від 16.10.2001 р. Згідно з цим повідомленням у випадку перевищення фактично
спожитої електричної енергії над фактично сплаченою за розрахунковий період,
споживач сплачує п'ятикратну вартість величини перевищення, згідно ст. 26
Закону України "Про енергетику".

Вказаний договір та повідомлення,
яке є невід'ємною його частиною, в установленому порядку визнані недійсними не
були.

На виконання умов договору від
16.10.2001 р. енергопостачальною організацією виставлялись до сплати споживачу
рахунки за спожиту електроенергію №2224 від 18.11.2002 р. на суму 14758,64
грн., №2224 від 16.12.2002 р. на суму 9977,14 грн., №2224 від 15.01.2003 р. на
суму 17346,89 грн., №2224 від 19.02.2003 р. на суму 15919,89 грн., №2224 від
17.04.2003 р. на суму 14426,80 грн., №2224 від 16.07.2003 р. на суму 406,24
грн.

Однак, боржником оплату за спожиту
електроенергію проведено частково, про що свідчать платіжні доручення №6 від
09.01.2003 р., №101 від 19.01.2003 р., №81 від 12.02.2003 р., №116 від
21.02.2003 р., №125 від 25.02.2003 р., №209 від 07.04.2003 р., №263 від
29.04.2003 р., №288 від 08.05.2003 р., №231 від 23.05.2003 р., №335 від
28.05.2003 р.

Попередніми судовими інстанціями
також було встановлено, що, враховуючи рівень фактичної оплати,
енергопостачальною організацією проведено коригування граничної договірної
величини споживання електроенергії й потужності та у зв'язку з тим, що
споживачем було допущено перевищення договірної величини споживання електричної
енергії, нараховано п'ятикратну вартість спожитої понад встановлену величину
електроенергії у розмірі 188 107,84 грн.

На оплату п'ятикратної вартості
спожитої понад встановлену величину електроенергії енергопостачальною
організацією було виставлено споживачу рахунок №186 від 02.09.2003 р. на суму
188 107,84 грн.

Пунктом 3.3 договору від 16.10.2001
р. передбачено зобов'язання споживача здійснювати самостійно оплату за
електроенергію в п'ятиденний строк після дати вручення платіжного документа
енергопостачальною організацією.

У зв'язку з чим, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в разі несплати боржником
виставленого рахунку по закінченні п'ятиденного строку після вручення боржнику
платіжного документа, настає порушення прав кредитора.

Таким чином, після несплати у
повному обсязі заборгованості по виставлених рахунках, кредитор повинен був
знати про порушення боржником його права та, відповідно, у нього виникло право
на позов.

Відтак, судом апеляційної інстанції
вірно встановлено, що по оплаті рахунку №2224 від 18.11.2002 р. право на позов
у кредитора виникло з 25.11.2002 р., по оплаті рахунку №2224 від 16.12.2002 р.
-з  23.12.2002 р., по оплаті рахунку
№2224 від 15.01.2003 р. -з 21.01.2003 р., по рахунку №2224 від 19.02.2003р. -з
25.02.2003 р., по рахунку №224 від 17.04.2003р. -з 23.04.2003 р., по рахунку
№2224 від 16.07.2003 р. -з 22.07.2003 р.

Колегія суддів також погоджується з
твердженням суду апеляційної інстанції про те, що виставлення кредитором
рахунку на оплату п'ятикратної вартості спожитої електроенергії від 02.09.2003
р. не може бути підставою для обрахування строку позовної давності від цієї
дати, оскільки право на стягнення з боржника п'ятикратної вартості спожитої
електроенергії виникло саме після несплати у повному обсязі заборгованості по
виставлених раніше рахунках.

Між тим, ДТГО
"Південно-Західна залізниця" позов про стягнення суми п'ятикратної
вартості спожитої понад встановлену величину електроенергії у розмірі 188
107,84 грн. подало до суду лише в серпні 2006 року (ухвала про порушення
провадження у справі №19/4976 від 17.08.2006 р.).

У зв'язку з порушенням провадження
у справі №2/234-Б про банкрутство боржника, провадження у справі №19/4976
зупинено, а кредитором -ДТГО "Південно-Західна залізниця" подано
заяву з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство.

Таким чином, строк позовної
давності по сплаті першого за часом виставленого рахунку за листопад 2002 р.
сплинув ще в листопаді 2005 р., а останнього за часом виставленого рахунку
за липень 2003 року закінчився 22.07.2006 р., в той час, як ДТГО
"Південно-Західна залізниця" звернулось з позовом у справі №19/4976
лише в серпні 2006 року, тобто після закінчення трьохрічного строку позовної
давності.

Посилання кредитора в касаційній
скарзі на гарантійний лист № 758 від 22.10.2003 р., згідно якого боржник визнав
частину суми п'ятикратної вартості спожитої понад встановлену величину
електроенергії, як на підставу переривання перебігу позовної давності
відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України, визнається колегією суддів
необґрунтованим.

Враховуючи те, що гарантійний лист,
який несе відповідні правові наслідки, був виданий боржником 22.10.2003 р.,
положення Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 р., щодо
переривання перебігу позовної давності не можуть бути застосовані, а Цивільний
кодекс УРСР таку підставу для переривання перебігу позовної давності не
передбачав.

Відповідно до ч. 4 ст. 267
Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Під час розгляду судом заяви ДТГО
"Південно-Західна залізниця" з грошовими вимогами до боржника
останнім відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України заявлено про
застосування строку позовної давності.

Стаття 14 Закону України “Про
відновлення після платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”
встановлює обов'язок конкурсних кредиторів після опублікування в офіційному
друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про
банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника
разом з документами, що їх підтверджують.

Отже, факт заборгованості боржника
перед кредитором має бути підтверджений відповідними доказами.

В силу положень Закону у справі про
банкрутство спір не вирішується по суті, а тільки встановлюються грошові вимоги
кредитора та лише дійсні вимоги, що відповідають чинному законодавству,
визнаються судом і включаються до реєстру вимог кредиторів.

Відтак, у межах провадження у
справі про банкрутство відновлення пропущеного строку позовної давності не
передбачено.

За таких обставин справи відхилення
грошових вимог ДТГО "Південно-Західна залізниця" до боржника на
підставі спливу строку позовної давності є правовірним.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги кредитора не спростовують висновку суду апеляційної
інстанції.

У зв'язку з чим, оскаржувана
постанова суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у визнанні грошових вимог
ДТГО Південно-Західна залізниця" на суму 188 107,84 грн., є законною й
обґрунтованою та підстав для її зміни або скасування не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись
ст. 267 Цивільного кодексу України,  ст.
14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Державного
територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця"
залишити без задоволення.

2.          Постанову Житомирського апеляційного
господарського суду від 13.09.2007 р. у справі № 2/234-Б залишити без
змін.

Головуючий                                                                              Б.М.
Поляков

Судді
Л.Й. Катеринчук

Н.Г. Ткаченко