КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2008                                                                                           № 10/173-34/234

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від боржника -Базюк Ю.Р. дов. №1.55/16-44 від 14.01.2008р.

від субєкта оскарження -Рекашова А.М. дов. №25-22/618 від 08.07.08р. від стягувача:           не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби міністерства юстиції України

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.09.2008

у справі № 10/173-34/234

за скаргою Чернівецької обласної державної адміністрації на дії Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі а позовом                               Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Західного оперативного

командування

до                                                   Чернівецька обласна державна адміністрація

третя особа позивача

третя особа відповідача           Державне казначейство України

2) Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма “Акцент ЛТД”

3) Акціонерний комерційний банк соціального розвитку “Укрсоцбанк”

про                                                  стягнення 995790,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Чернівецька обласна державна адміністрація (далі за текстом - відповідач-2, боржник) звернулась до Господарського суду м. Києва зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі за текстом – суб’єкт оскарження), в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС стосовно стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору, пов'язаного з виконанням рішення Господарського суду м. Києва у справі №10/173-34/234; скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС за виконавчим провадженням №5473 від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору у розмірі 99579,00 грн. та постанову від 05.12.2007 р. про виділення в окреме провадження постанови від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.01.2008 р. (суддя Пінчук В.І.) скаргу Чернівецької обласної державної адміністрації на дії та рішення органу ДВС задоволено повністю. Визнано неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС стосовно стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору, пов’язаного з виконанням рішення Господарського суду м. Києва у справі №10/173-34/234; скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС за виконавчим провадженням №5473 від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору у розмірі 99579,00 грн. та від 05.12.2007 р. про виділення в окреме провадження постанови від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2008 р. у справі №10/173-34/234 ухвалу Господарського суду м. Києва від 24.01.2008 р. скасовано, прийнято нове рішення, яким в задоволенні скарги Чернівецької обласної державної адміністрації на дії та рішення органу ДВС відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.07.2008 р. касаційну скаргу Чернівецької обласної державної адміністрації задоволено частково, ухвалу Господарського суду м. Києва від 24.01.2008 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2008 р. у справі №10/173-34/234 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.09.2008 р. скаргу на дії та рішення органу Державної виконавчої служби №07.40-11/6028 від 14.12.2007 р. Чернівецької обласної державної адміністрації у справі №10/173-34/234 задоволено повністю. Визнано дії Департаменту державної виконавчої служби по винесенню постанов від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору в сумі 99579,00 грн. та від 05.12.2007 р. про виділення постанови від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору в окреме провадження неправомірними. Скасовано постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору в сумі 99579,00 грн. та від 05.12.2007 р. про виділення постанови від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору в окреме провадження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Відділ примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду м. Києва у справі №10/173-34/234 від 17.09.2008 р., прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Підставою для скасування ухвали суду апелянт зазначив неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. Крім того, апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що Чернівецька обласна державна адміністрація перерахувала кошти за рішенням суду в добровільному порядку, а тому стягнення виконавчого збору є неправомірним.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник суб’єкта оскарження підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

В судовому засіданні та у відзиві на апеляційну скаргу боржник проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду – без змін, вважаючи оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою.

Представник стягувача, Заступник Генерального прокурора України в судове засідання не з’явились. Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника стягувача, Заступника Генерального прокурора України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників боржника, суб’єкта оскарження, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.02.2006 р. у справі № 10/173-34/234 задоволено позов Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Західного оперативного командування до Чернівецької обласної державної адміністрації, треті особи: Державне казначейство України, Чернівецька виробничо-торгівельна колективна фірма “Акцент ЛТД” Акціонерний комерційний банк соціального розвитку “Укрсоцбанк” про стягнення 995790,00 грн. Стягнуто з Чернівецької обласної державної адміністрації на користь Західного оперативного командування 995790,00 грн. заборгованості.

06.06.2006 року Господарським судом міста Києва видано наказ № 10/173-34/234 на виконання рішення суду у справі № 10/173-34/234.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.06.2006 року задоволено заяву Чернівецької обласної державної адміністрації від 24.05.2006 року про відстрочку виконання рішення. Відстрочено виконання рішення суду від 02.02.2006 року у справі № 10/173-34/234 до 27.07.2006 року.

10.11.2006 р. за заявою Західного оперативного командування (далі за текстом - стягувач) державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 231/1 по виконанню наказу у справі №10/173-34/234.

Відповідно до п. 2 та п. 3 Постанови про відкриття виконавчого провадження №231/1 боржнику було надано строк до 17.11.2006 року на добровільне виконання наказу у справі №10/173-34/234, а також попереджено боржника про те, що у випадку невиконання рішення у вказаний строк, згідно ст. 46 Закону України „Про виконавче провадження” в примусовому порядку буде стягнуто виконавчий збір (який становить 10% від фактично стягненої суми боргу) у розмірі 99579,00 грн. та витрати, пов’язані з проведенням виконавчих дій.

Відповідно до ч. 5 ст. 24 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-ХІV “Про виконавче провадження” копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, Постанова про відкриття виконавчого провадження № 231/1 від 10.11.2006 року була направлена ДВС сторонам у справі 21.11.2006 р., тобто в порушення приписів ч. 5 ст. 24 Закону “Про виконавче провадження”, та фактично отримана боржником 01.12.2006 року. Наведене підтверджується копією листа ДВС № 25/10-231/1 від 21.11.2006 р. з реєстраційним штампом Чернівецької обласної державної адміністрації від 01.12.2006 р. за №11/5584.

Факт надіслання сторонам копії постанови про відкриття виконавчого провадження 21.11.2006 р. вказує на те, що боржник був позбавлений можливості у встановлений цією постановою строк до 17.11.2006 р. добровільно виконати наказ Господарського суду міста Києва у справі №10/173-34/234.

Колегією суддів встановлено, що Чернівецькою обласною державною адміністрацією (боржником) сплачено заборгованість на користь Західного оперативного командування (стягувача) поетапно, а саме: 15.09.2006 р. в сумі 200000,00 грн., 13.12.2006 р. в сумі 200000,00 грн., 15.06.2007 р. в сумі 295790,00 грн., 20.03.2007 р. в сумі 200000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що частина суми заборгованості була перерахована стягувачу 15.09.2006 року, ще до винесення Постанови про відкриття виконавчого провадження № 31/1 від 10.11.2006 року.

03.07.2007 р. боржник (Західне оперативне командування) надіслав на адресу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву № 17/4/990, якою повідомив останнього про виконання боржником рішення суду від 02.02.2006 р. у справі №10/173-34/234 згідно з виданим 06.06.2006 р. наказом Господарського суду міста Києва та запропонував закінчити виконавче провадження на підставі п. 8 ст. 37 Закону “Про виконавче провадження”.

04.12.2007 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Борейко В.С. було винесено Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 99579,00 грн. на підставі ст. 46 Закону України „Про виконавче провадження”, з посиланням на те, що боржником у встановлений постановою від 10.11.2006 р. №5473642 строк для добровільного виконання рішення суду (до 17.11.2006 р.) не виконано.

05.12.2007 р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби були винесені постанови:

-          про виділення Постанови від 04.12.2007 р. в окреме провадження;

-          про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 10/173-34/234 від 06.06.2006 р.

Відповідно до ст.4 Закону України „Про виконавче провадження” заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на майно боржника; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Статтею 5 Закону “Про виконавче провадження” встановлені обов’язки і права державних виконавців, зокрема, в ч.1 даної статті зазначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

В статті 30 Закону “Про виконавче провадження” зазначено, якщо боржник у встановлений строк добровільно не виконав рішення, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання. Державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону (ч. 1 ст. 30 Закону “Про виконавче провадження”).

Лише після здійснення вищезазначених дій, державний виконавець вправі винести постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, яка затверджується начальником органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і не пізніше наступного дня після її винесення надсилається боржнику (ст. 46 Закону “Про виконавче провадження”).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження” державний виконавець зобов’язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення суду протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Несвоєчасне виконання - це недолік у діяльності державного виконавця і він має бути позбавлений права на винагороду за ст. 47 Закону “Про виконавче провадження”.

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України “Про виконавче провадження” у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти боржника, що знаходяться у кредитних установах і який визначений Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 року № 74/5 передбачає зарахування стягнених з боржника коштів на депозитний рахунок відповідного органу державної виконавчої служби для подальшого перерахування їх стягувачу (п.п. 4.16.3 та 11.2.1 Інструкції.)

Як вбачається з матеріалів справи, перерахування Чернівецькою обласною державною адміністрацією суми заборгованості за судовим рішенням у справі № 10/173-343/234 на користь Західного оперативного командування здійснювалося самостійно, цілком добровільно, і не через депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, що підтверджується банківськими виписками наявними в матеріалах справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що будь-які виконавчі дії, направлені на перевірку факту отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та факту здійснення боржником дій, спрямованих на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк, органом державної виконавчої служби здійснені не були.

Крім того, колегією суддів встановлено порушення органом державної виконавчої служби вимог ст.5, ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження”.

Частиною 1 ст. 5 Закону “Про виконавче провадження” встановлено, що державний виконавець зобов’язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 37 Закону України „Про виконавче провадження” виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Боржник (Західне оперативне командування) звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою № 17/4/990 від 03.07.2007 р., відповідно до якої Західне оперативне командування повідомило про виконання ним рішення суду від 02.02.2006 р. у справі №10/173-34/234, згідно з виданим 06.06.2006 р. наказом Господарського суду міста Києва та запропонував закінчити виконавче провадження на підставі п. 8 ч.1 ст. 37 Закону “Про виконавче провадження”.

Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Борейко В.С. була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 10/173-34/234 від 06.06.2006 р., на підставі заяви боржника, яка надійшла до органу державної виконавчої служби 23.07.2007 р., у зв’язку з повним фактичним виконанням даного рішення суду лише 05.12.2007 р., тобто через п’ять місяців після звернення боржника до органу державної виконавчої служби з заявою №17/4/990.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України фактично не здійснював стягнення суми боргу за виконавчим провадженням, при цьому не вчиняв будь-яких виконавчих дій примусового характеру. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 05.12.2008 р. була винесена Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби з порушенням вимог ст.5, ст.37 Закону “Про виконавче провадження”.

Отже, постанова від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору в сумі 99579,00 грн. та постанова від 05.12.2007 р. про виділення постанови від 04.12.2007 р. про стягнення з Чернівецької обласної державної адміністрації виконавчого збору в окреме провадження є неправомірними, не відповідають вимогам Закону України №606-ХІV від 21.04.1999 р. “Про виконавче провадження”, Інструкції про проведення виконавчих дій та підлягають скасуванню, дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби по винесенню останніх є неправомірними та такими, що порушують права боржника.

Доводи, викладені Відділом примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в апеляційній скарзі, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала Господарського суду міста Києва від 17.09.2008р. у справі №10/173-34/234 прийнята з повним та всебічним з’ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм чинного законодавства, у зв’язку з чим апеляційна скарга Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з викладених у ній підстав, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 101-103, 105, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.09.2008р. у справі №10/173-34/234 залишити без змін.

Матеріали справи №10/173-34/234 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом одного місяця з дня її прийняття. 17110817

Головуючий суддя

Судді

17.11.08 (відправлено)