ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 11/159-08(33/96-08)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., –головуючого,

Коваленка В.М. (доповідач у справі),

Малетича М.М.

розглянувши

касаційну скаргу

закритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", м. Кривій Ріг Дніпропетровської області

на постанову

та рішення

від 29.07.2008 р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від 27.05.2008 р. господарського суду Дніпропетровської області

у справі

№ 11/159-08 (33/96-08) господарського суду Дніпропетровської області

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвогнетрив", м. Дніпропетровськ

до

закритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання", м. Кривій Ріг Дніпропетровської області

про

стягнення 63 620 грн. 97 коп.

в судовому засіданні взяли участь представники:

товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвогнетрив"

Хандога В.В., довір.,

закритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання"

Дзюба З.М., довір.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2008 року (суддя –І.Ф. Мельниченко), що прийнято у справі № 11/159-08 (33/96-08), позов товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвогнетрив" (далі –Позивач, Товариство) до закритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" (далі –Відповідач, Завод) про стягнення 63 620 грн. 97 коп. був задоволений в частині стягнення 43 699 грн. 49 коп. основного боргу, 2 579 грн. 60 коп. річних та 13 845 грн. 92 коп. інфляційних; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням судом першої інстанції, закрите акціонерне товариство "Криворізький завод гірничого обладнання" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2008 року щодо задоволеної частини позову та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.07.2008 року (головуючий суддя –Прудніков В.В., судді: І.М. Герасименко, Л.О. Ясир) апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2008 року –без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою судом апеляційної інстанції, закрите акціонерне товариство "Криворізький завод гірничого обладнання" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.07.2008 року року, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2008 року щодо задоволеної частини позову та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", ст.ст. 1, 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій було встановлено наявність заборгованості на оспорювану суму у зв'язку з неповною оплатою Заводом Товариству постановленої згідно видаткових накладних продукції, а також зобов'язання Відповідача сплатити інфляційні витрати та 3 % річних у зв'язку із прострочкою сплати суми основної заборгованості.

Заперечуючи правомірність прийняття судами попередніх інстанцій судових рішень, заявник касаційної скарги зазначає про те, що надані Позивачем видаткові накладні оформлені з порушенням норм законодавства, у зв'язку з чим не можуть бути належним доказом отримання Заводом переданої Товариством за угодою продукції та виникнення зобов'язання у Відповідача оплатити таку продукцію. Між тим, Відповідач ніяким чином не коментує здійснення ним на користь Позивача оплати за таку отриману продукцію згідно платіжного доручення № 17378 від 02.02.2006 року на суму 40 000 грн. 00 коп., що також було встановлено судом апеляційної інстанції. Щодо акцентування уваги Відповідачем на неправомірність оформлення наявних у справі видаткових накладних, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Щодо посилання заявника касаційної скарги на невірне застосування судами попередніх інстанцій положень ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у зв'язку із порушенням відносно Відповідача справи про банкрутство та неправомірність у зв'язку із цим нарахування 3 % річних та інфляційних витрат, колегія суддів зазначає про невірне тлумачення Заводом положень ст. 625 Цивільного кодексу України.

Дійсно, згідно ст. 12 визначеного закону про банкрутство протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, який відповідно до п. 1 ст. 11 Закону про банкрутство вводиться одночасно із порушенням справи про банкрутство, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, слід зазначити, що 3 % річних є платою за користування коштами кредитора за весь період користування, а нарахування індексу інфляції є покриттям витрат кредитора у зв'язку із знеціненням таких коштів, у зв'язку з чим нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України суми не є санкціями.

Отже, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано стягнув з Відповідача на користь Позивача суми заборгованості за поставлену продукцію, а також 3 % річних та інфляційних витрат, висновок про що правомірно підтриманий судом апеляційної інстанції.

За таких обставин справи доводи касаційної скарги закритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, підлягають залишенню без змін, як такі, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Криворізький завод гірничого обладнання" залишити без задоволення.

2.          Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.07.2008 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2008 р. у справі № 11/159-08 (33/96-08) залишити без змін.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко

М.М. Малетич