СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

06 березня 2008 року

Справа № 2-5/14932-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Маслової З.Д.,

суддів                                                                      Антонової І.В.,

Прокопанич Г.К.,

за участю представників сторін:

прокурор: не з'явився, (Прокурор міста Сімферополя);

представник позивача: не з'явився, (Сімферопольська міська рада);

представник відповідача: Казакова Наталя Леонідівна, довіреність № 5 від 15.11.06 (Фірма "РікМи");

розглянувши апеляційне подання Фірма "РікМи" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Гаврилюк М.П.) від 19.02.2008р. у справі №2-5/14932-2006

за позовом           Прокурора міста Сімферополя (вул. Севастопольська, 11,м.Сімферополь,95000)

в інтересах держави в особі Сімферопольської міської ради (вул. Толстого, 15,Сімферополь,95000)

до           Фірми "РікМи" (вул. Севастопольська, 26-45,Сімферополь,95000)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.02.2008 року у справі № 2-5/14932-2006 задоволено позов прокурора м. Сімферополя в інтересах держави в особі Сімферопольської міської Ради до фірми „РікМі” про визнання недійсним договору.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений між Сімферопольською міською Радою та фірмою „РікМі” від 17.06.2005 р. № 2-730, зареєстрований Комітетом з управління земельними ресурсами 29.06.2005 р. за № 827.

Зобов’язано фірму „РікМі” повернути Сімферопольській міській Раді земельну ділянку, площею 0,0048 га, розташовану по вул. Київська зупинка „Кінотеатр „МИР” у м. Сімферополі.

Рішення суду мотивовано:

1) невідповідністю спірного договору вимогам:

-          п. 1 розділу 5 Регіональних правил забудови та використання територій в Автономній Республіці Крим, затверджених Постановою Верховної Ради АР Крим від 18.09.2002р. № 241-3/02 (далі –Регіональні правила) –щодо відсутності у відповідача розробки та затвердження комплексних схем розміщення об’єктів торгівлі та обслуговування;

-          ст. 26 Закону України „Про планування та забудову території”, п.1.2 розділу 4 Регіональних правил, п. 1.4 Державних будівельних норм України Б. 1.1-4-2002 –щодо відсутності у відповідача містобудівного обґрунтування розташування об’єкта містобудування в цьому кварталі;

-          п. 4,2 Правил розміщення та обладнання зупинок громадського електро- та автомобільного транспорту, затверджених Наказом Держкомітету по житлово-комунальному господарству від 15.05.1995 р., згідно з якими на посадочних майданчиках не повинно бути зелених насаджень, кіосків, рекламоносіїв та інших об’єктів та споруд (крім для продажу проїзних білетів та лавок з навісом або павільйоном для пасажирів, які б спричиняли перешкоди нормальному функціонуванню зупинки) (далі –Правила розміщення);

-          п. 35 Єдиних правил ремонту та утриманню автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених Постановою Кабінету Міністрів № 198 від 30.03.1994р. –стосовно заборони розміщення малих архітектурних форм на зупинках загального транспорту на відстані ближче ніж 20 метрів в обидва кінця по тротуару від встановленого дорожнього знаку, який їх визначає (крім малих архітектурних форм, блокованих з кіосками для продажу проїзних квитків) (далі –Єдині правила ремонту).

2) Крім того, в якості підстави задоволення позовних вимог, суд першої інстанції послався також на рішення 6-ї сесії 5 скликання Сімферопольської міської Ради від 10.08.2006р., котрим задоволено протест прокурора від 19.07.2006р. та відмінено п. 2.11 рішення 20-ї сесії 24 скликання Сімферопольської міської Ради від 25.05.2004 р. № 288 „Про надання Фірмі „РікМі” в короткострокову оренду на 2 роки земельної ділянки для будівництва зупинки громадського транспорту з тимчасовою спорудою –торгівельним павільйоном”.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій простить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при укладенні спірного договору оренди земельної ділянку були в повному обсязі дотримані всі вимоги діючого законодавства, зокрема: Закону України „Про оренду землі” від 06.10.1998 року № 161-14 (з наступними змінами та доповненнями), Цивільного кодексу України. Скасування Радою п. 2.11 свого ж рішення сесії Сімферопольської міської Ради від 25.05.2005 р. № 288 не може, на думку апелянта, бути підставою для визнання недійсним спірного договору, а може лише бути підставою для його розірвання. Закон України „Про планування та забудову території”, як вказує апелянт, не розповсюджується на спірні правовідносини по оренді землі, тому посилання на нього в рішенні суду першої інстанції –безпідставно.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, в порушення ст.ст. 22, 43 Господарського процесуального кодексу, розглянув справу за відсутності представника відповідача, який не був сповіщений про дату та час розгляду справи.

Розпорядженням Заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 07 лютого 2008 року суддю Котлярову О.Л. у зв’язку з великою завантаженістю замінено на суддю Маслову З.Д., яку призначено головуючим у справі.

Розпорядженням Заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 11 лютого 2008 року суддю Заплаву Л.М. у зв’язку з її поважних причин замінено на суддю Прокопанич Г.К.

У судовому засіданні, яке відбулося 06.03.2008р., представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, вказаних в ній. Представник позивача та прокурор в судове засідання не з’явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Судова колегія, враховуючи, що представник позивача та прокурор не надіслали судовій колегії доказів про наявність поважних причин неявки у судове засідання, а крім того, їх явку не визнано обов’язковою, а також знаходячи матеріали, що є у справі достатніми, вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача та прокурора.

Розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом судового розгляду в даній справі є вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,0048 га, що розташована по вул. Київськазупинка „Кінотеатр „МИР” у м. Сімферополі АР Крим. Тобто, підлягають встановленню обставини щодо правомірності виникнення прав відповідача на користування вказаною земельною ділянкою.

Згідно з п. 1 ст. 124 Земельного кодексу України від 25.10.2001 р № 2768-ІІІ (з наступними змінами та доповненнями, далі ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Згідно з п. 2 ст. 126 ЗК України договір оренди землі, зареєстрований відповідно до закону, є документом, що посвідчує право на земельну ділянку.

Судом встановлено, що спірний договір був укладений на підставі п. 2.11 рішення 20-ї сесії 24 скликання Сімферопольської міської Ради від 25.05.2004 р. № 288 „Про надання Фірмі „РікМі” земельної ділянки для будівництва зупинки громадського транспорту з тимчасовою спорудою –торгівельним павільйоном в короткострокову оренду на 2 роки”.

Згідно п. 10 статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні” від 21.05.1997 р. акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 2.11 рішення 20-ї сесії 24 скликання Сімферопольської міської Ради від 25.05.2004 р. № 288 „Про надання Фірмі „РікМі” земельної ділянки для будівництва зупинки громадського транспорту з тимчасовою спорудою –торгівельним павільйоном в короткострокову оренду на 2 роки” в судовому порядку скасований не був. Тобто, сесія міської Ради з перевищенням наданих п. 10 ст. 59 Закону України „Про місцеве самоврядування у Україні” повноважень, вийшла за межі своєї компетенції і прийняла незаконне рішення.

У спірному договорі оренди містяться всі істотні умови, що передбачені ст. 15 Закону України „Про оренду землі”, він посвідчений нотаріально та зареєстрований у встановленому порядку 29.06.2005р. за № 827. Цільове призначення земельної ділянки не змінювалося. Суб’єктний склад цього договору відповідає ст.ст. 4, 5 Закону України „Про оренду землі”. Таким чином, підстав для визнання його недійсним на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України –не має.

Посилання суду першої інстанції на ст. 26 Закону України „Про планування та забудову території”, положення Регіональних правил, Правил розміщення та Єдиних правил ремонту є помилковими, оскільки ці нормативні акти стосуються розміщення об’єктів торгівлі та не регулюють орендних правовідносин.

Крім того, судовою колегією оглянуто оригінал робочого проекту „Зупинки громадського транспорту „Кінотеатр МИР” з торговельним павільйоном по вул. Київській у м. Сімферополі”, який узгоджено всіма заінтересованими службами міста.

Скасування 10.08.2006р. за протестом прокурора Сімферопольською міською Радою п. 2.11 власного рішення від 25.05.2004 р. № 288 „Про надання Фірмі „РікМі” земельної ділянки для будівництва зупинки громадського транспорту з тимчасовою спорудою –торгівельним павільйоном в короткострокову оренду на 2 роки”, розцінюються виключно як одностороння відмова орендодавця від договору, що, як слідує з ст. 215 Цивільного кодексу України, та ст. 207 Господарського кодексу України, також не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним.

Таким чином, позивач не навів жодної правової норми, яка б слугувала підставою для визнання спірного договору оренди земельної ділянки недійсним.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача судом першої інстанції про місце судового розгляду, в результаті чого рішення було прийнято за відсутності представника відповідача, не сповіщеного про дату і час слухання справи, що згідно п. 2 ч. 3 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду.

Крім того, Севастопольським апеляційним господарським судом 05.03.2008р. рішення 6-ї сесії 5 скликання Сімферопольської міської Ради від 10.08.2006 р. скасовано і в позові відмовлено.

Керуючись статтями 101, 103 (пункт 2, частина 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фірми "РікМі" задовольнити.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.02.2008р. у справі №2-5/14932-2006 скасувати.

3. В позові відмовити.

4. Накази суду від 02.03.2007р.про примусове виконання рішення по справі № 2-5/14932-2006р. вважати не підлягаючими виконанню (а. с. 38-39).

Головуючий суддя                                                  З.Д. Маслова

Судді                                                                                І.В. Антонова

Г.К. Прокопанич