КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2008                                                                                           № 15/206-42/425-6/541

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Бернацька О.В. (дов. № 14-26 від 10.01.2008р.);

від відповідача : Ноготкова С.В. (дов. від 29.12.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта”

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.11.2007

у справі № 15/206-42/425-6/541

за позовом                               Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

про                                                  стягнення 66669261,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 15/206-42/425-6/541 від 19.11.2007р. частково задоволено позовні вимоги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 400 000,00 грн. збитків від інфляції та три проценти річних у розмірі 100 000,00 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що Відкритим акціонерним товариством “Укрнафта” в порушення норм ст. 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України прострочено оплату газу, одержаного за договором № 29/892а-Г від 02.12.2003р., а тому, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України вимоги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” щодо стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми є обґрунтованими.

Проте, оскільки висновком судово-бухгалтерської експертизи № 5123/5124 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у господарській справі № 15/206-42/425 від 21.12.2006р. встановлено, що розмір загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем є значно меншим від суми заборгованості позивача перед відповідачем, Господарський суд м. Києва, керуючись приписами ч. 2 ст. 616 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України, та у зв’язку з поданим ВАТ “Укрнафта” клопотанням щодо звільнення його від відповідальності за договором № 29/892а-Г від 02.12.2003р. перед НАК “Нафтогаз Україна” в частині сплати збитків від інфляції та трьох процентів річних, зменшив розмір збитків від інфляції до 400 000,00 грн. та розмір трьох відсотків річних до 100 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва у справі № 15/206-42/425-6/541 від 19.11.2007р. та прийняти нове рішення, яким стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” інфляційні витрати у розмірі 7 880 799,75 грн. та три проценти річних у розмірі 1 763 104,58 грн. за весь час прострочення виконання зобов’язань з договору купівлі-продажу природного газу № 29/892а-Г від 02.12.2003р.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що оспорюване рішення місцевого господарського суду є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, а отже таким, що підлягає скасуванню, оскільки Господарським судом м. Києва неповно досліджено результати судово-бухгалтерської експертизи, що призвело до встановлення необ’єктивних фактів, невизначення вини кожної зі сторін та прийняття неправильного рішення.

Також позивач зазначає, що прострочення ВАТ “Укрнафта” виконання свого зобов’язання за договором № 29/892а-Г встановлено судом, а наявність вини НАК “Нафтогаз України” у несвоєчасному виконанні зобов’язань ВАТ “Укранфта” не підтверджується жодними доказами.

З огляду на зазначене НАК “Нафтогаз України” вважає, що місцевим господарським судом неправильно застосовано приписи ч. 2 ст. 616 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України.

Позивач також вказує і на те, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитора підлягають стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З апеляційною скаргою також звернувся відповідач.

Відкрите акціонерне товариство “Укрнафта” в своїй апеляційній скарзі просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва по справі № 15/206-42/425-6/541 від 19.11.2007р. в частині задоволення позовних вимог НАК “Нафтогаз України” щодо стягнення з ВАТ “Укрнафта” збитків від інфляції в розмірі 400 000,00 грн. і трьох процентів річних в розмірі 100 000,00 грн. та прийняти нове рішення, яким в позові НАК “Нафтогаз України” відмовити повністю.

ВАТ “Укрнафта” зазначає, що місцевим господарським судом, при прийнятті оспорюваного рішення неповно з’ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме бездіяльність НАК “Нафтогаз України” призвела до несвоєчасного виконання відповідачем зобов’язань перед позивачем за договором № 29/892а-Г від 02.12.2003р. щодо розрахунків за переданий газ.

Відповідач вважає, що він, відповідно до ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 616 Цивільного кодексу України має бути звільнений від відповідальності за прострочення зобов’язань за договором № 29/892а-Г від 02.12.2003р. щодо розрахунків за переданий газ.

Розгляд апеляційних скарг призначено на 24.12.2007р. У зв’язку з тим, що 24.12.2007р. в судове засідання апеляційної інстанції представник Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” не з’явився, розгляд апеляційної скарги відкладався на 14.01.2008р.

Розглянувши апеляційні скарги, наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

10.06.2004р. до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, в якій позивач просив стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на його користь суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції – 55 814 536,30 грн., три проценти річних з простроченої суми 540 000,21 грн., пеню у розмірі 6 480 002,50 грн., штраф у розмірі 3 834 722,50 грн.

Заявою про збільшення позовних вимог № 14/174 від 18.02.2005р. Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” просила місцевий господарський суд стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” 54 781 750,00 грн. основного боргу, 6 784 560,95 грн. збитків від інфляції, 1 743 804,92 грн. трьох процентів річних з простроченої суми, 19 995 338,75 грн. пені, 3 834 722,50 грн. штрафу.

В обґрунтування своїх позовних вимог НАК “Нафтогаз України” посилалась на порушення ВАТ “Укрнафта” своїх зобов’язань за договором № 29/892а-Г купівлі-продажу природного газу від 02.12.2003р. щодо повноти та своєчасності оплати поставленого газу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.02.2005р. частково задоволено позовні вимоги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 54 781 750,00 грн. основного боргу, 6 784 560,95 грн. інфляційних нарахувань, 1 743 804, 92 грн. трьох процентів річних, 10 025 060,25 грн. пені, 3 834 722, 50 штрафу, 1 700,00 державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2005р. змінено рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2005р., стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 54 781 750,00 грн. основного боргу, 6 784 560,95 грн. інфляційних нарахувань, 1 743 804,92 грн. трьох процентів річних, 5 012 530,12 грн. пені, 3 834 722,50 грн. штрафу, 1 700,00 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті позову відмовлено.

14.06.2005р. постановою Вищого господарського суду України скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2005р. і рішення Господарського суду м. Києва від 23.02.2005р., справу № 15/206 передано до Господарського суду на новий розгляд.

За результатами нового розгляду зазначеної справи, Господарський суд міста Києва 28.09.2005р. частково задовольнив позовні вимоги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, стягнув з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 54 781 750,00 грн. боргу, 6 784 560,95 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1 743 804,92 грн. три проценти річних з простроченої суми, 3 834 722,50 грн. штрафу, 10 025 060,25 грн. пені, 1 700,00 грн. витрат по оплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині позову відмовлено.

Зазначене рішення скасовано постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2007р., якою повністю відмовлено в задоволенні позовних вимог Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”.

Зокрема, в постанові Київського апеляційного господарського суду зазначається, що зобов’язання відповідача за договором від 02.12.2003р. № 29/892а-Г та додатковою угодою № 1 припинилися шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами відповідача від 28.02.2005р. № юр-434-198 та № юр-435-197, що підтверджується висновком судово-бухгалтерської експертизи на підставі аналізу первинних бухгалтерських документів, регістрів бухгалтерського обліку та документів податкової звітності сторін, але позивачем припинення зобов’язань відповідача за договором від 02.12.2003р. № 29/892а-Г та додатковою угодою до нього № 1 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами відповідача в документах бухгалтерського обліку та звітності не відображено.

Вищий господарський суд України, постановою від 10.07.2007р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2007р. в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення збитків від інфляції, трьох процентів річних, а також рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2005р. щодо задоволення таких вимог у справі № 15/206-42/425 скасував, справу у відповідній частині передав до Господарського суду м. Києва на новий розгляд, в іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2007р. залишив без змін.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд зазначив, що судам необхідно встановити: який строк виконання зобов’язання відповідача встановлений договором № 29/892а-Г від 02.12.2003р.; чи було виконано зобов’язання в установлений договором строк; коли відповідне зобов’язання припинено внаслідок проведення зарахування зустрічних вимог відповідно до заяви відповідача, з’ясувавши коли така заява отримана позивачем; період прострочення, якщо воно має місце, для чого встановити чи співпадають у часі дата припинення зобов’язання (внаслідок його виконання в натурі або припинення зарахуванням тощо) з встановленим договором строком виконання зобов’язання.

Під час нового розгляду справи, НАК “Нафтогаз України”, заявою № 14/2-3202 від 24.10.2007р. про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних, просила місцевий господарський суд стягнути з ВАТ “Укрнафта” на її користь інфляційні збитки та три проценти річних за несвоєчасне виконання зобов’язань з договору № 29/892а-Г купівлі-продажу природного газу від 02.12.2003р. та додаткової угоди у розмірі 9 643 904,33 грн., що включає в себе 7 880 799,75 грн. інфляційні збитки, 1 763 104,58 грн. 3% річних.

29.10.2007р. до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ВАТ “Укрнафта” № юр-2261 від 29.10.2007р., в якому відповідач, на підставі ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України, просив суд звільнити його від відповідальності за договором № 29/892а-Г від 02.12.2003р. перед НАК “Нафтогаз України” в частині сплати збитків від інфляції у розмірі 6 784 560,95 грн. та трьох процентів річних у розмірі 1 743 804,92 грн., оскільки на його думку, саме бездіяльність позивача призвела до несвоєчасного виконання відповідачем зобов’язання перед позивачем за договором № 29/892а-Г від 02.12.2003р. щодо розрахунків за переданий газ.

Як зазначалось вище, оспорюваним рішенням місцевого господарського суду частково задоволено позовні вимоги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 400 000,00 грн. збитків від інфляції та три проценти річних в розмірі 100 000,00 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне:

02.12.2003р. між Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” як продавцем та Відкритим акціонерним товариством “Укрнафта” як покупцем укладено договір № 29/892а-Г купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору НАК “Нафтогаз України” зобов'язалась передати ВАТ “Укранфта” в грудні 2003 року у власність природний газ, отриманий на виконання угоди між Україною та Туркменистаном про постачання природного газу з Туркменистану в Україну в 2002-2006 роках від 14.05.2001р., а ВАТ “Укрнафта” - прийняти та оплатити газ на умовах, визначених Договором.

Згідно п. 3.3. Договору факт передачі газу підтверджується шляхом підписання між позивачем та відповідачем акту приймання-передачі газу, який є підставою для розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за переданий газ повинен бути проведений не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем поставки.

З акту № 1-29/892а-Г приймання-передачі природного газу від 31.12.2003р. вбачається, що відповідно до договору № 29/892а-Г від 02.12.2003р. НАК “Нафтогаз України” передала, а ВАТ “Укрнафта” прийняло в грудні 2003р. природний газ, отриманий на виконання угоди між Україною та Туркменістаном про постачання природного газу з Туркменістану в Україну в 2002-2006 роках від 14.05.2001р., в обсязі 85 000 000,00 куб. м. по ціні 276,25 грн. за 1 000,00 куб. м. на суму 23 481 250,00 грн.

29.12.2003р. між позивачем та відповідачем підписано додаткову угоду № 1 до договору № 29/892а-Г від 02.12.2003р., відповідно до якої НАК “Нафтогаз України” зобов’язалась додатково передати ВАТ “Укрнафта” у січні 2004р. газ в обсязі 110 000 000,00 куб. м. за ціною 284,55 грн. за 1 000,00 куб. м.

На виконання умов Договору позивач передав відповідачеві у січні 2004р. природний газ в обсязі 110 000 000,00 куб. м. по ціні 284,55 грн. на суму 31 300 500,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № 2-29/892а-Г від 31.01.2004р.

З урахуванням положень п. 5.2 Договору строк оплати за переданий природний газ настав відповідно 10 січня та 10 лютого 2004 року.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст.ст. 526, 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується представниками сторін, ВАТ “Укрнафта” не виконало в обумовлений Договором строк свої зобов’язання щодо оплати переданого йому газу.

Разом з тим, на час виникнення зобов’язання ВАТ “Укрнафта” перед НАК “Нафтогаз України” по оплаті поставленого газу, існував борг НАК “Нафтогаз України” перед ВАТ “Укрнафта” на суму, що перевищував борг відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2005р. відповідачем направлено позивачу заяву № юр-435-197 щодо припинення зобов’язань зарахуванням зустрічних вимог, а саме: зобов’язання ВАТ “Укрнафта” перед НАК “Нафтогаз України” за договорами № 29/103-Г від 28.03.2003р., № 29/892а-Г від 29.12.2003р., № 29/1031-Г від 30.12.2003р. на загальну суму 174 679 644,18 грн.; зобов’язання НАК “Нафтогаз України” перед ВАТ “Укрнафта” визначені мировою угодою, яка затверджена ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.05.2003р. у справі № 30/404.

Вказана заява отримана позивачем 05.03.2005р., що підтверджується підписом особи, уповноваженої на одержання кореспонденції, а тому, в силу ч. 2 ст. 601 ЦК України, датою припинення зобов'язань є дата їх одержання – 05.03.2005р.

Таким чином, як вірно встановив місцевий господарський суд, зобов'язання відповідача щодо оплати газу, одержаного за Договором у грудні 2003 року у сумі 23 481 250,00 грн., є простроченими з 11.01.2004 по 04.03.2005; у січні 2004 року у сумі 31 300 500,00 грн., є простроченими з 11.02.2004 по 04.03.2005.

Разом з тим, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 23.02.2005р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2005р. по даній справі Вищий господарський суд України в постанові від 14.06.2005р. зазначив, що судом першої інстанції не досліджувалось питання наявності умов цивільно-правової відповідальності ВАТ “Укрнафта”, а Київський апеляційний господарський суд прийшов до суперечливих висновків при розв’язанні спору, зокрема, встановивши, що порушення зобов’язання сталося з вини кредитора, одночасно поклав за це відповідальність на боржника і стягнув з нього неустойку (т. 2, а.с. 102).

В силу ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно висновку судово-бухгалтерської експертизи № 5123/5124, складеного 21 грудня 2006 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз заборгованість ВАТ “Укрнафта” перед НАК “Нафтогаз України” за договором № 29/892а-Г від 02.12.2003р. відсутня, встановлені розбіжності у визначенні розмірів заборгованості між сторонами згідно укладених договорів виникли внаслідок невідображення Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” припинення зобов’язань ВАТ “Укрнафта” за договором № 29/892а-Г та додатковою угодою № 1 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами ВАТ “Укрнафта” від 28.02.2005р. № юр-434-198 та № юр-435-197.

У вказаному експертному висновку також вказується, що на момент укладення договору № 29/892а-Г від 02.12.2003р. та додаткової угоди № 1 від 29.12.2003р. заборгованість НАК “Нафтогаз України” перед ВАТ “Укрнафта” по договору № 29/152-г від 18.04.2003р. та додаткових угодах до нього складала 88 126 097,47 грн., по договору № 29/419-г/14/83 від 29.12.2000р. та додаткових угод до нього – 143 912 273,62 грн., по договору № 3/17/14/78 від 01.01.1999р. та додаткових угод до нього 177 349 121,03 грн. (т. 3 а.с. 90).

Тобто, наявність взаємної заборгованості сторін не виключає наявність таких же збитків відповідача від знецінення грошових коштів та 3% річних, виконання належним чином обов’язків між позивачем і відповідачем за договорами поставки щодо розрахунків в однаковій мірі покладає обов’язок як на позивача так і на відповідача звернутися із заявами про залік зустрічних однорідних грошових вимог і несвоєчасне направлення відповідачем заяви про залік зустрічних вимог не може бути підставою для нарахування і стягнення з відповідача збитків у вигляді інфляції і 3% річних, що є додатковою платою до основного боргу. У зв’язку з неоплатою Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” боргу перед Відкритим акціонерним товариством “Укрнафта” такі ж збитки від інфляції і 3% річних поніс відповідач – ВАТ “Укрнафта”.

Також слід враховувати те, що заборгованість позивача перед відповідачем виникла і не була погашена на час укладення договору № 29/892а-Г, про що зазначено в експертному висновку КНДІСЕ № 5123/5124 від 21.12.2006р. (т. 3, а.с. 89).

Частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України вказує на те, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (раніше - ст. 214 ЦК УРСР) передбачається відповідальність за порушення грошового зобов’язання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вихідною позицією для тлумачення суті процентів, які нараховуються за прострочення виконання грошового зобов’язання слід вважати те, що проценти згідно зі ст. 625 ЦК України нараховуються за неправомірне користування чужими коштами, а отже, є негативними процентами.

У цьому випадку негативні проценти аналогічні за природою доходам, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України), чи неодержаному прибутку, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України). Тому проценти, встановлені в ст. 625 ЦК України (ст. 214 ЦК УРСР), слід розглядати як встановлений законом розмір збитків, що не підлягає доказуванню, а згідно з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п. 10 інформаційного листа № 01-8/935 від 29.08.2001р. “Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів”, проценти, що нараховуються відповідно до закону за прострочення виконання грошового зобов’язання, є неустойкою.

Згідно ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов’язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Частина 3 статті 219 Господарського кодексу України встановлює, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов’язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов’язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов’язання і невиконання кредитором цього обов’язку дає суду право зменшувати розмір збитків та неустойки, що стягуються з боржника.

Також ч. 3 ст. 551 ЦК України вказує на те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а частина 1 статті 616 ЦК України зобов’язує суд зменшити розмір збитків та неустойки, якщо порушення зобов’язання сталося з вини кредитора.

Таким чином, з аналізу чинного законодавства слідує, що для стягнення з відповідача збитків від інфляції і 3% річних необхідна наявність умов цивільно-правової відповідальності.

Як зазначалося раніше, основний борг за поставлений газ відповідачем погашено шляхом зарахування зустрічних грошових вимог, заборгованість відповідача виникла, зокрема, з вини кредитора, який мав значну заборгованість перед відповідачем, заподіяні збитки підлягають відшкодуванню особою, яка їх заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і збитками є безпосередній причинний зв’язок та є вина зазначеної особи. Позивачем не доведено неправомірні дії відповідача у невиконанні зобов’язання по оплаті отриманого газу та причинний зв’язок між неправомірними діями та збитками, а відповідач довів відсутність власної вини у неперахуванні позивачеві грошових коштів за газ, оскільки ці грошові кошти знаходилися у позивача з моменту поставки позивачем газу за договором № 29/892а-Г від 02.12.2003р.

За таких обставин колегія Київського апеляційного господарського суду погоджується з позицією Господарського суду м. Києва, викладеною в рішенні від 19.11.2007р. по даній справі щодо часткового звільнення відповідача від оплати збитків від інфляції, 3% річних та вважає, що рішення відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому апеляційна скарга НАК “Нафтогаз України” не підлягає задоволенню.

Апеляційним судом також залишається без задоволення апеляційна скарга ВАТ “Укрнафта”, яке не вжило всіх необхідних заходів для врегулювання фінансових питань з позивачем, оскільки несвоєчасно направило позивачеві заяву про залік взаємної заборгованості, яка є одностороннім договором, а тому відповідач має сплатити частково нараховані позивачем збитки від інфляції і 3% річних за неналежне виконання зобов’язань за договором № 29/892а-Г.

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” і Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 19.11.2007р. у справі № 15/206-42/425-6/541 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 15/206-42/425-6/541 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

16.01.08 (відправлено)