ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№
1/67

Колегія суддів Вищого
господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова
Є.В.,

суддів:

Данилової
Т.Б.,

Ходаківської
І.П.,

розглянула

касаційну
скаргу та  касаційну скаргу

громадянина
ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2)  спільного
українсько-російського підприємства "Чернівецький автоцентр
"КАМАЗ"  (далі Підприємство),

на
постанову

Львівського
апеляційного господарського суду

від

24.03.08

у
справі

№ 1/67

господарського
суду

Чернівецької
області

за
позовом

громадянки
ОСОБА_1  (далі ОСОБА_1)

до

Підприємства,

третя
особа:

Ліцензійно-реєстраційна
палата Чернівецької міської ради (далі Ліцензійно-реєстраційна палата),

провизнання зборів учасників
Підприємства від 29.07.07 такими, що не відбулись, а рішення прийняті на
зборах -недійсними

В
засіданні взяли участь представники:

-
ОСОБА_1:

не з'явились;

-
Підприємства:

Пазюк
О.М. (за дов. б/н від 15.11.07);

-
Ліцензійно-реєстраційної палати:

не з'явились;

-
Бойчука В.В.:

не
з'явились.

Ухвалою
від 30.05.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі:
головуючого -Першикова Є.В., суддів -Муравйова О.В., Ходаківської І.П.
касаційна скарга ОСОБА_2 б/н від 08.05.08 та касаційна скарга Підприємства б/н
від 08.05.08 були прийняті до провадження та призначені до розгляду у судовому
засіданні на 19.06.08, без початку перегляду справи по суті.

З
урахуванням значної завантаженості судді Муравйова О.В. та виходом судді
Данилової Т.Б. з відпустки розпорядженням заступника Голови Вищого
господарського суду України від 18.06.08 для перегляду даної справи,
призначеної до розгляду у судовому засіданні на 19.06.08, створено колегію
суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий -Першиков Є.В.,
судді -Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

З
метою надання сторонам можливості захищати свої права та інтереси безпосередньо
у судовому засіданні, ухвалою суду від 19.06.08 розгляд справи було відкладено
на 10.07.08.

Вказані
ухвали суду були направлені сторонам у справі в установленому порядку,
документів які б свідчили про їх неотримання сторонами у справі до Вищого
господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу
відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України
належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На
день розгляду справи у судовому засіданні 10.07.08 будь-яких письмових заяв та
клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до
суду не надходило. Разом з тим, 09.07.08 до суду надійшла телеграма ОСОБА_1 в
якій ставиться питання про розгляд справи за його відсутності.

У
судове засідання 10.07.08 представники ОСОБА_1 ОСОБА_2 та
Ліцензійно-реєстраційної палати не з'явились.

Враховуючи,
що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було
попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою
перенесення розгляду справи на інші строки, а від ОСОБА_1 ОСОБА_2 та
Ліцензійно-реєстраційної палати повідомлень щодо неможливості участі у судовому
засіданні 10.07.08 до колегії суддів Вищого господарського суду України не
надходило, справа розглядається за наявними матеріалами справи за участі
представника Підприємства.

Про
вказані обставини представника Підприємства було повідомлено на початку
судового засідання 10.07.08. Відводів складу колегії суддів Вищого
господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не
заявлено.

За
згодою представника сторони, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського
процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.07.08 оголошено лише
вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням
від 22.01.08 господарського суду Чернівецької області (суддя Желік Б.Є.)
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Збори
учасників Підприємства від 29.07.05 визнано неповноважними.

Прийняті
на зборах учасників Підприємства від 29.07.05 рішення по пунктах 1, 2, 3, 4, 5,
6 та 7 визнано недійсними.

Постановою
від 24.03.08 Львівського апеляційного господарського суду (колегія суддів у
складі: головуючого -Р.Марко, суддів - С.Бойко, Т.Бонк) рішення від 22.01.08
господарського суду Чернівецької області залишено без змін, а апеляційну скаргу
Підприємства -без задоволення.

Вказані
судові рішення мотивовані тим, що при визначенні кворуму для встановлення
повноважності зборів не було враховано відсутність права у частині присутніх на
таких зборах осіб приймати у них участь у зв'язку з попереднім добровільним
виходом таких осіб із даного товариства. У зв'язку з зазначеним суди прийшли до
висновку про неповноважність оскаржених зборів, а отже й недійсність прийнятих ними
рішень.

Не
погодившись з рішеннями попередніх судових інстанцій, до Вищого господарського
суду України звернулись з касаційними скаргами ОСОБА_2 (як особа, яку не було
залучено до участі у справі, щодо якого, на його думку, суд прийняв судове
рішення, що стосується його прав і обов'язків) та Підприємство, які

просять
рішення від 22.01.08 господарського суду Чернівецької області та постанову від
24.03.08 Львівського апеляційного господарського суду скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої
вимоги скаржник обґрунтовують тим, що при винесенні оскаржених судових актів
було порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема: ст. 148
Цивільного кодексу України, ст. 51 Закону України "Про господарські
товариства", п. 4 ст. 35, ст.ст. 77, 99, п. 3 ст. 11110
Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема,
ОСОБА_2 звертає увагу на те, що на зборах учасників Підприємства, які визнано
неповноваженими, ним було придбано частку у статутному фонді Підприємства що
складає 51%, у зв'язку з чим зазначає про порушення його прав за умови
незалучення до участі у даній справі.

Разом
з тим, Підприємство наголошує на тому, що правова позиція, викладена в
оскаржених рішеннях у даній справі щодо визначення повноважності зборів у
наявному складі осіб не відповідає позиції, викладеній з даного питання в
ухвалі Верховного Суду України у справі № 2-246 та рішенні Шевченківського
районного суду м.Чернівців у справі № 2-233/07.

У
своїх відзивах на касаційні скарги ОСОБА_1 щодо доводів скаржників заперечує,
вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційні скарги ОСОБА_2та
Підприємства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення -без змін.

Розглянувши
матеріали справи, касаційні скарги, відзиви на касаційні скарги, заслухавши
пояснення представника сторони, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування
судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого
господарського суду України дійшла до висновку, що касаційні скарги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як
встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи,
зокрема, довідки № 1299 від 14.11.07, виданої Головним управлінням статистики у
Чернівецькій області з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій
України, Підприємство за своєю організаційно-правовою формою є товариством з
обмеженою відповідальністю, у зв'язку з чим правила його створення, діяльності,
а також корпоративні права і обов'язки учасників і засновників регулюються
Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України "Про
господарські товариства", а також особливостями умов, передбаченими
установчими документами Товариства.

При
вирішення спору по суті судами першої та апеляційної інстанцій було
встановлено, що п. 7.4 розділу VII Статуту Підприємства передбачено, що збори
учасників вважаються правомочними, якщо в них беруть участь учасники, які мають
75% голосів.

Разом
з тим, встановлено, що згідно даних, наведених у протоколі зборів учасників
Підприємства від 29.07.05 учасникам, які мали право приймати участь у зборах і
відповідно у голосуванні, належить 49% голосів. Решта (51% голосів) належить
Товариству, яке не приймало участі у голосуванні згідно з приписами

ст.
53 Закону України "Про господарські товариства".

З
урахуванням наведеного попередні судові інстанції встановили, що при визначенні
кворуму зборів 29.07.05, рішення прийняті на яких оскаржуються, необхідно
виходити з 49% голосів як загальної кількості, яка належить 100% учасників, що
мали право приймати участь у цих зборах, і відповідно у голосуванні.

На
підставі наданих сторонами доказів по справі місцевим та апеляційним судами
встановлено, що відповідно до реєстру присутніх на зборах учасників від
29.07.05 у зборах прийняли участь 13 учасників, з яких 4, у тому числі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким належало 9,6% голосів.

Вирішуючи
спір попередні судові інстанції з урахуванням вимог ст. 10 Закону України
"Про господарські товариства" та ст. 148 Цивільного кодексу України
прийшли до висновку що зазначені особи включено до реєстру безпідставно,
оскільки відповідно до поданих ними у червні 2002 року заяв, вказані особи за
станом на день проведення оскаржених у даній справі зборів вже не були
учасниками Товариства.

При
цьому, суди зазначили, що вихід зі складу учасників не пов'язується ні з
рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів
Товариства, а тому моментом виходу учасника з Товариства є дата подачі ним
заяви про вихід відповідній посадовій особі Товариства, або дата вручення заяви
цим особам органом зв'язку.

У
зв'язку з зазначеним суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку
про безпідставність зарахування 9,6% голосів цих учасників для визначення
кворуму зборів товариства, законність проведення яких оспорюється.

З
урахуванням викладеного, суди зазначили, що 29.07.05 у зборах учасників
Товариства фактично прийняли участь 9 учасників, яким належало 21,84% голосів,
що відповідає 44,57% від загальної кількості голосів (49%), які мали право
приймати участь у зборах учасників Підприємства 29.07.05.

На
підставі ст.ст. 53, 60 Закону України "Про господарські товариства"
місцевий та апеляційний суди зазначили про відсутність кворуму на зборах
29.07.05, на яких були присутні учасники, що мали 44,57% (21,84% від 49%)
замість "більше 60%", як це визначено законом.

Водночас,
попередні судові інстанції прийшли до висновку про те, що прийняті
неповноважними зборами рішення по всіх питаннях порядку денного зборів учасників
Підприємства від 29.07.05, є недійсними: в тому числі: 1. про звільнення з
посади директора Підприємства ОСОБА_7 та про призначення ОСОБА_8 генеральним
директором, а ОСОБА_9 -виконавчим директором Підпримєства; 2. про зміну
юридичної адреси Підприємства; 3. про продаж ОСОБА_2 частки, викупленої у
Підприємства, що становить 51 % статутного фонду та часток, що вивільнились у
зв'язку з виходом учасників ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11; 4. про виключення
ОСОБА_1 з учасників Підприємства, а також про виключення з Підприємства
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 і про визнання
ОСОБА_14 та ОСОБА_17 такими, що припинили участь у товаристві через смерть; 5.
про збільшення статутного фонду, перерозподіл часток у статутному фонді
Підприємства та затвердження складу учасників; 6. про затвердження нової
редакції Статуту Підприємства; 7. про зобов'язання всіх учасників підписати
зміни і доповнення до установчих документів.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ч. 1 ст.
167 Господарського кодексу України корпоративними є права особи,

частка
якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що
включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською
організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації
та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші
правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що задовольняючи позовні
вимоги попередні судові інстанції не звернули уваги на те, що спірні
правовідносини зачипають права та інтереси певного кола суб'єктів, в тому числі
тих, які зазначено в рішенні від 29.07.05 учасників зборів Підприємства,
законність проведення яких оспорюється. Разом з тим, суд першої інстанції не
притягнув до участі у справі відповідних осіб, на що суд апеляційної інстанції
належної уваги не звернув.

Так,
рішенням від 29.07.05 учасників зборів Підприємства, зокрема, здійснено продаж
ОСОБА_2 51% статутного фонду Підприємства. Отже, до моменту винесення
оскаржених судових рішень та набрання ними законної сили ОСОБА_2 був учасником
Підприємства, та володів переважною часткою його статутного фонду, а тому
оскаржені судові рішення фактично вплинули на його корпоративні права (шляхом
їх позбавлення).

Водночас,
колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що з
метою повного та об'єктивного розгляду даної справи суд мав з'ясувати коло осіб
на права та інтереси яких може вплинути рішення по даній справі.

При
цьому, слід враховувати, що за змістом ст. 38 Господарського процесуального
кодексу України якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд
зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі
у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Водночас,
відповідно до ст. 24 Господарського процесуального кодексу України
господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення
залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі
іншого відповідача. Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного
відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.

Статтею
6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини

1950
року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97

№
475/97-ВР) встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і
відкритий розгляд при визначенні її громадянських прав і обов'язків незалежним
і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судом першої інстанції
справу було розглянуто по суті без залучення до розгляду справи Бойчука В.В.,
який згідно оскарженого у справі рішення зборів учасників Підприємства став
власником 51% статутного фонду такого Підприємства.

Відповідно
до п. 3 ч. 2 ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України
порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для
скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду,
якщо господарський суд прийняв рішення або постанову, що стосується прав і
обов'язків осіб, які не були залучені до участі в справі.

Крім
того, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що
одним з рішень, прийнятих на зборах учасників Підприємства 29.07.05, було
вирішено питання пов'язані з правом на працю, проте розгляд таких питань

може
бути здійснено під час вирішення трудового спору, оскільки підставою виникнення
корпоративного спору є порушення або оспорювання корпоративних прав учасників
(акціонерів) господарських товариств, норм Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України, Закону України "Про господарські
товариства", вимог установчих документів господарських товариств.

Недотримання
вимог законодавства та установчих документів під час скликання та проведення
загальних зборів господарського товариства є порушенням прав учасників
(акціонерів) на управління товариством, а не трудових прав керівника (інших посадових
осіб) товариства. Відповідно з позовом про визнання недійсними рішень загальних
зборів з цих підстав вправі звертатися учасники (акціонери) господарського
товариства. Тому спори про визнання недійсними рішень товариства з підстав
порушення порядку їх скликанням та проведення належать до корпоративних спорів
і підлягають вирішенню господарськими судами за місцезнаходженням
господарського товариства.

Питання
поновлення на посаді керівників чи інших посадових осіб товариства з підстав
порушення норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України,
Закону України "Про господарські товариства", інших норм цивільного
та господарського законодавства, статуту товариства з вимогами скасувати наказ
про призначення (звільнення, відкликання) керівника чи іншої посадової особи
або розірвати трудовий контракт, укладений з керівником чи іншими посадовими
особами товариства, в силу вимог ст. 12 Господарського процесуального кодексу
України не належать до компетенції господарського суду.

З
урахуванням наведеного під час розгляду справи по суті попередні судові
інстанції мали визначитись щодо юрисдикційної підвідомчості розгляду даної
справи в частині визнання недійсним рішення 1 учасників зборів Підприємства від
29.07.05 "про звільнення з посади директора Підприємства ОСОБА_7 та про
призначення ОСОБА_8 генеральним директором, а ОСОБА_9 - виконавчим директором
Підприємства".

Водночас,
щодо суті спірних правовідносин колегія суддів Вищого господарського суду
України вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно
приписів господарського законодавства безумовною підставою для визнання
недійсними рішень загальних зборів в силу прямої вказівки закону є:

-прийняття
загальним зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних
зборів чи прийняття рішення (ст.ст. 41-42, 59-60 Закону України "Про
господарські товариства");

-прийняття
загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних
зборів товариства (ч. 4 ст. 43 Закону України "Про господарські
товариства");

-прийняття
загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не
дотримана процедура надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації
(ст.ст. 40, 45 Закону України "Про господарські товариства");

При
вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з
порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів,
господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на
прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Водночас
законодавчо встановлено, що для визнання недійсними рішення загальних зборів
товариства обов'язково необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та
законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами
розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду
відсутні підстави для задоволення позову.

Разом
з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України наголошує, що
приймаючи рішення у справі, суди повинні ретельно досліджувати момент
виникнення певних правовідносин та враховувати конституційний принцип
незворотності дії законів в часі, визначений ч. 1 ст. 58 Конституції України.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України зазначає, що судами першої та
апеляційної інстанцій при винесенні рішень по суті спору наведеним правовим
положенням юридичного аналізу в контексті спірних правовідносин надано не було,
в той час, як у даному випадку необхідно було враховувати вказані норми в
комплексі.

На
підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає,
що спір було розглянуто місцевим та апеляційним судами без дослідження в
повному обсязі обставин справи та норм чинного законодавства, що є порушенням
принципу всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх
сукупності, що призвело до прийняття рішень з помилковим застосуванням норм
права.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що в касаційній скарзі
стверджуються факти порушення судами не лише норм матеріального та
процесуального права, а також і питання, які стосуються оцінки доказів. Колегія
суддів Вищого господарського суду України наголошує, що оцінка доказів, не
віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України враховуючи вимоги

ст.
1117 Господарського процесуального кодексу України відзначає, що
перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною
інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється
застосуванням попередніми судовим інстанціями норм матеріального і
процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Відповідно
до роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови
від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки
передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції
не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази, всі судові рішення,
ухвалені у справі, підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляд
до господарського суду Чернівецької області.

Під
час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене в
цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і
об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в
залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити
спір.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну
скаргу громадянина ОСОБА_2б/н від 08.05.08 та касаційну скаргу спільного
українсько-російського підприємства "Чернівецький автоцентр
"КАМАЗ" б/н від 08.05.08 задовольнити.

Рішення
від 22.01.08 господарського суду Чернівецької області та постанову від 24.03.08
Львівського апеляційного господарського суду у справі № 1/67 господарського
суду Чернівецької області скасувати, а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Головуючий

Є.Першиков

судді:Т.Данилова

І.Ходаківська