КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2008                                                                                           № 6/71

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Зеленіна В.О.

суддів:           Синиці О.Ф.

Попікової О.В.

при секретарі:           Волуйко Т.В.

За участю представників:

від позивача - Зломинога В. М.. – по довіреності

від відповідача - – Мельник Е. О. – по довіреності, Сердюк В. А. – подовіреності

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль"

на рішення Господарського суду м.Києва від 21.07.2008

у справі № 6/71 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до                                                   Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "ДАРтеплоцентраль"

про                                                  стягнення 11770129,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення 9242504,48 грн. за договором № 931/5-10 від 01.04.2001 року.

Під час розгляду справи позивачем було збільшено розмір позовних вимог до 11770129,08 грн., які складаються з 8283438,07 грн. основного боргу, 736582,69 грн. 3 % річних та 2750063,32 грн. збитків від інфляції.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.07.2008 року, повний текст якого підписаний 31.07.20087 року, у справі № 6/71 позов задоволено частково, а саме, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 10607273,46 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних в сумі 623336,51 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 24332,1 грн. та 112,6 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу, в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Ухвалою від 14.08.2008 р. колегія суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя – Зеленін В. О., судді Попікова О. В., Синиця О. Ф прийняла апеляційну скаргу позивача до розгляду, порушила апеляційне провадження у справі №6/71, розгляд скарги був призначений на 28.08.2008 р.

В судовому засіданні 28.08.2008 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про витребування додаткових доказів у ГП „Головний інформаційно – обчислювальний центр”. Інформацію про обсяги води на підігрів нараховані житлово – експлуатаційними організаціями, що отримували послуги з гарячого водопостачання від відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Порадившись на місці колегія суддів дійшла висновку, що вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не надано жодного обґрунтування щодо неможливості звернення з вказаним клопотанням і відповідно витребування вказаних доказів в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, інші подані сторонами матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

01.04.2001 між державним комунальним об'єднанням "Київводоканал", правонаступником якого є позивача, та закритим акціонерним товариством "Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан Пауер", правонаступником якого є відповідач, було укладено договір № 9312/5-10 на подачу води з комунального водопроводу (далі - Договір).

Предметом договору є питна вода, яку позивач зобов'язався подавати відповідачу на межу розподілу балансової належності позивача і організацій, на балансі яких знаходяться підігрівачі та трубопроводи гарячої води. Вказана питна вода призначається для приготування гарячої води житловим організаціям (для населення) зони теплопостачання відповідача, і питна вода підлягає оплаті останнім п. 1.1 Договору).

Як слідує з матеріалів справи, відповідність Договору вимогам законодавства України була предметом судового дослідження і постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2006 у справі за позовом закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "Укр-Кан Пауер" та відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про визнання недійсним Договору встановлено, що останній укладений на підставі Закону України "Про підприємства в Україні", ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", порядок розрахунків за договором жодним чином не суперечив чинному законодавству, у зв'язку з чим касаційний суд не знайшов підстав для визнання його недійсним.

Договір було укладено до 31.12.2001 і, відповідно до п. 8.1 Договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо жодна зі сторін не попередила іншу сторону про припинення дії договору за 1 місяць до початку наступного року.

24.10.2003 відповідачем було надіслано позивачу лист від 24.10.2003 № 08/1712 про припинення Договору.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскільки даний лист надісланий не в межах строку, передбаченого п. 8.1 Договору, він не тягне правових наслідків, пов'язаних з припиненням Договору з 31.12.2003.

Основним обов'язками позивача за Договором було безперервно протягом доби забезпечувати подачу відповідачу воду, яка призначена для приготування гарячої води для населення за договорами відповідача з житловими організаціями зони теплопостачання відповідача, забезпечувати тиск у точках приєднання підігрівачів до мережі позивача, здійснювати ремонт несправних водолічильників (п. 2.1 Договору).

У свою чергу, відповідач за умовами Договору прийняв на себе зобов'язання сплачувати позивачу вартість поданої питної води за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством чинним законодавством.

Оскільки у відповідача відсутні власні теплові мережі для транспортування теплової енергії для підігріву придбаної у позивача за Договором холодної води на межі балансової належності відповідно до зони теплопостачання відповідача, транспортування вказаної теплової енергії здійснювалось акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" на підставі укладеного з відповідачем договору № 6-03 від 09.01.2003.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.1 Договору у редакції, узгодженій протоколом розбіжностей, кількість питної води, що подається позивачем та підігрівається відповідачем для потреб населення, визначається за показниками водолічильників, встановлених на відгалуженні до підігрівачів води. Зняття показань водолічильників здійснюється щомісячно до 25 числа представником позивача спільно з представниками відповідача і житлових організацій зі складанням акту про кількість питної води, поданої для підігрівання.

Абзацом 2 пункту 3.1. Договору передбачено, що у п'ятнадцятиденний термін з дня складання акту сторони узгоджують розбіжності, якщо вони виникають, щодо кількості поданої води та її вартості.

Отже, виходячи з умов Договору, первинним документом, який фіксує та підтверджує постачання питної води, є трьохсторонні акти, складені позивачем, відповідачем та житловою організацією.

Трьохсторонні акти не складались, що не заперечується а ні позивачем, а ні відповідачем.

Однак, щомісячно позивачем здійснювалось зняття показань водолічильників у присутності представників житлових організацій. Дані зняття показань водолічильників фіксували у маршрутних листах, які містять підписи представника позивача та представників житлових організацій.

Крім того, щомісячно позивач надсилав відповідачу для підписання акти приймання-передачі питної холодної води для приготування гарячої води. Жодних заперечень щодо обсягів, наведених актах, або факту постачання факту відповідач не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З огляду на викладене, враховуючи, що у спірний період (з 01.08.2003 по 31.12.2005) позивач здійснював постачання питної води межу розподілу балансової належності позивача і організацій, на балансі яких знаходяться підігрівачі та трубопроводи гарячої і які перебувають у зоні теплопостачання відповідача, оскільки маршрутні листи підписані не тільки представниками позивача, а також і житлових організацій, за рахунок платежів яких формується фонд оплати відповідача і саме на підставі цих даних визначається заборгованість їх перед відповідачем за поставлену останнім теплову енергію, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо прийняття вказаних маршрутних листів як доказів, що підтверджують кількість поставленої питної води.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що житлові будинки, які зазначені у маршрутних листах, не перебувають у зоні теплопостачання відповідача.

Відповідно до вказаних актів протягом серпня 2003 року - грудня 2005 року поставлено 26354375 куб. м. води.

Чинним законодавством України (ст. 13 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання") встановлення тарифів з питного водопостачання віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку вартість поставленої питної води за договором не регулюється умовами Договору, і становить 13598857,57 грн.

В силу п. 3.5 Договору розрахунковим періодом є місяць і відповідач зобов'язувався здійснити остаточний розрахунок до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Як слідує з матеріалів справи, в рахунок оплати поставленої відповідачу питної води у спірний період позивач одержав 7875033,99 грн.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що заборгованість відповідача складає 8283483,07 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Дії відповідача є порушенням грошових зобов’язань, тому є підстави для застосування встановленої законодавством відповідальності.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані суми підлягають стягнення виключно за порушення грошових зобов'язань, які виникли з січня 2004 року.

Зокрема, до 01.01.2004 р. був чинний ЦК УРСР. Законом України "Про внесення змін до ст. 214 Цивільного кодексу Української РСР" від 08.10.99 встановлено, що остання не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг. Відповідно до Договору питна вода призначається для приготування гарячої води житловим організаціям (для населення), тобто кінцевим споживачем є населення.

Отже, виникнення боргу пов'язано з несвоєчасним внесенням мешканцями будинку коштів за послуги з водопостачання та водовідведення, у зв'язку з чим дія ст. 214 Цивільного кодексу УРСР не поширюється на правовідносини між позивачем і відповідачем.

Оскільки правопорушення відповідачем було допущено до набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року, підлягають застосування правила про відповідальність за порушення договору, встановлені Цивільним кодексом УРСР 1963 року.

Колегія суддів погоджується із розрахунками суду першої інстанції, які містяться в мет ріалах справи, щодо визначення розміру інфляційної складової боргу в сумі 2323790,39 грн. 3 % річних в сумі 623336,51 грн.

У стягненні 426272,93 грн. інфляційних та трьох процентів річних в сумі 113246,18 грн. судом першої інстанції правомірно відмовлено.

З огляду на матеріали справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Акціонерна компанія „Київводоканал” є обґрунтованими лише в частині стягнення 10607273,46 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції, 3 % річних в сумі 623336,51 грн., а відтак позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду м.Києва від 21.07.2008 р. у справі № 6/71 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства „Енергогенеруюча компанія „ДАРтеплоцентраль” на рішення Господарського суду м. Києва від 21.07.2008 р. у справі №6/71 –залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.07.2008 р. у справі № 6/71 – залишити без змін.

3. Матеріали справи № 6/71 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Синиця О.Ф.

Попікова О.В.

02.09.08 (відправлено)