ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 2/45

18.03.08

За позовом Приватного підприємства “Туристична фірма “Пілігрім –М”

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Карья Тур”

про стягнення 12899,16 грн.

Суддя Домнічева І.О.

Представники:

Від позивача Параніч А.М.

Від відповідача Токар І.Л.

Рішення винесено відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство “Туристична фірма “Пілігрім –М”, позивач у справі, звернулось до суду з вимогами про стягнення з відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю “Карья Тур”, 12899,16 грн.

Позивач у судових засіданнях підтримував викладені у позові та доповненнях до нього обставини, та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судових засіданнях заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши надані сторонами оригінали документів, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, та копії яких долучені до матеріалів справи, суд —

ВСТАНОВИВ:

30.10.2007 року Приватне підприємство “Туристична фірма “Пілігрім-М” (позивач) надіслало Товариству з обмеженою відповідальністю “Карья Тур” (відповідачу) заповнену форму замовлення шляхом факсимільного зв’язку, про що свідчить відтиск факсового апарату з правого боку заповненої форми замовлення (назва відправника, номер факсу та дата відправлення). Замовлення містить підпис та печатку позивача.

Копія замовлення, надана суду позивачем як додаток 3 до позовної заяви, відрізняється від замовлення, яке було надіслане Приватним підприємством “Туристична фірма “Пілігрім-М” на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Карья Тур” 30.10.2007 року для замовлення туристичного продукту.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав доказів направлення відповідачу саме того замовлення, копія якого надана суду позивачем як додаток 3 до позовної заяви, а тому суд критично оцінює твердження позивача про направлення відповідачу саме того замовлення, копія якого надана суду позивачем як додаток 3 до позовної заяви.

Замовлення позивача від 30.10.2007 року на замовлення туристичного продукту для Панченко Володимира та Панченко Валентини відповідачем було прийнято та зарезервовано за № 52908, був виставлений відповідачем рахунок-фактури № СФт-025370 від 31.10.2007р. з переліком послуг, замовлення яких повинен був забезпечити відповідач: Шарджа, SHARJAH CARLTON DBL HB з 27.11.07 по 04.12.07 проживання, страхування, авіапереліт трансфер.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Тобто, згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України між позивачем та відповідачем був укладений господарський договір шляхом направлення відповідачу замовлення від 30.10.2007 року, яке було підтверджене відповідачем, - був виставлений рахунок-фактури № СФт-025370 від 31.10.2007р. з переліком послуг, замовлення яких повинен був забезпечити відповідач. Рахунок-фактури № СФт-025370 від 31.10.2007р. був оплачений позивачем, що підтверджується копіями платіжних доручень № 700 від 19 листопада 2007 року та № 703 від 20 листопада 2007 року.

Відповідно до замовлення від 30.10.2007 року та виставленого рахунку-фактури № СФт-025370 від 31.10.2007р., відповідачем через свого партнера в Об’єднаних Арабських Еміратах “Rida International Tourism” був заброньований готель SHARJA CARLTON 4* DBL HB з 27.11.2007р. по 4.12.2007р., оформлені авіаквитки, страховий поліс, ваучер (путівка), в якому вказані дані про готель, трансфер, авіапереліт. Вчасність оформлення документів підтверджується датами виписки 26.11.2007 р. авіаквитків, страхового полісу, тобто, прострочення виконання замовлення з боку відповідача не було.

Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що відповідачем належним чином, вчасно та в повному обсязі виконано замовлення позивача від 30.10.2007 року на замовлення туристичного продукту для Панченко Володимира та Панченко Валентини.

Твердження позивача про те, що відповідач брав на себе зобов’язання оформити візи на перебування в Об’єднаних Арабських Еміратах для Панченко Володимира та Панченко Валентини є безпідставними виходячи з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про туризм" туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Оформлення віз не належить до туристичних послуг перевезення, послуг розміщення та інших туристичних послуг, не пов'язаних з перевезенням і розміщенням (послуг з організації відвідувань об'єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо), а отже не належить і до туристичного продукту.

Ні замовлення позивача від 30.10.2007 року, ні рахунок-фактури № СФт-025370 від 31.10.2007р. (з переліком послуг, замовлення яких повинен був забезпечити відповідач), виставлений відповідачем як підтвердження прийняття до виконання замовлення , не містять згадки про візи.

26.11.2007 року відповідачем був отриманий лист від його партнера в Об’єднаних Арабських Еміратах “Rida International Tourism” про те, що Панченко Валентині еміграційними службами ОАЕ відмовлено в візі. Цього ж дня, 26.11.2007 року, відповідач повідомив позивача про відмову еміграційними службами в візі Панченко Валентині шляхом направлення йому копії листа партнера в ОАЕ “Rida International Tourism”.

Оформлення віз на перебування в Об’єднаних Арабських Еміратах знаходиться в компетенції уповноважених державних установ Об’єднаних Арабських Еміратів. Відповідач не може контролювати та впливати на діяльність і правила цих установ, отже він не може нести та не несе відповідальність за відмову конкретній особі в візі цими установами.

Згідно з частиною 2 статті 197 Господарського кодексу України у разі якщо місце виконання зобов'язання не визначено, зобов'язання повинно бути виконано:

за зобов'язаннями, змістом яких є передача прав на будівлю або земельну ділянку, іншого нерухомого майна - за місцезнаходженням будівлі чи земельної ділянки, іншого нерухомого майна;

за грошовими зобов'язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) управненої сторони на момент виникнення зобов'язання, або за її новим місцезнаходженням (місцем проживання) за умови, що управнена сторона своєчасно повідомила про нього зобов'язану сторону;

за іншими зобов'язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов'язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, місцем передачі оформленого пакету документів (авіаквитків, страхового полісу, ваучера), відповідно до частини 2 статті 197 Господарського кодексу України є місцезнаходження зобов'язаної сторони, тобто відповідача, а саме офіс відповідача, який знаходиться за адресою: м. Київ, б. Лесі Українки, 34, оф.408.

Після отримання копії листа “Rida International Tourism” з інформацією про відмову еміграційними службами ОАЕ в візі Панченко Валентині позивач відмовився від прийняття виконання, а саме, представник позивача не з’явився в офісі відповідача для отримання оформленого пакету документів для Панченко Володимира та Панченко Валентини, не зважаючи на те, що Панченко Володимиру в отриманні візи не було відмовлено еміграційними службами ОАЕ.

Згідно з частиною 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до встановлених судом обставин справи відповідач не вчиняв жодного правопорушення у сфері господарювання, а тому немає жодних правових і фактичних підстав для господарсько-правової відповідальності, а відповідно, відсутні підстави для відшкодування збитків згідно з статтями 224-226 Господарського кодексу України.

Зважаючи на все вищенаведене, суд вважає необґрунтованими та не доведеними позовні вимоги і відмовляє в задоволенні позову Приватного підприємства “Туристична фірма “Пілігрім –М” в повному обсязі.

Витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 ГПК України, відносяться на позивача та йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82–85 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                 І.О.Домнічева