ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2008 р.

№
П35/722-08

Вищий господарський
суд України у складі колегії суддів:

Остапенка
М.І. (головуючий),

Харченка
В.М.,

Борденюк
Є.М.

розглянувши  у відкритому

судовому
засіданні у м. Києві

касаційну
скаргу

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Санайя"

на
ухвалу

від
14.04.2008

господарського
суду

Дніпропетровської
області

у
справі

№
П35/722-08

за
позовом

Товариства
з обмеженою відповідальністю "Санайя"

доТовариства з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "НІБАС"

за
участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача:
підприємця -фізичної особи ОСОБА_1

про

стягнення
5593,52 грн.

Представники
сторін в судове засідання не з'явилися, про час і місце слухання справи сторони
були повідомлені належним чином.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2008 у справі №
П35/722-08 позовну заяву повернено ТзОВ "Санайя" без розгляду на
підставі п. 3 ст. 63 ГПК України.

В
апеляційному порядку зазначена ухвала не переглядалась.

У
касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу господарського суду від
14.04.2008, а справу передати до суду першої інстанції для розгляду по суті.
Зокрема, скаржник посилається на те, що ухвала господарського суду прийнята з
порушенням норм процесуального та матеріального права, а саме ст.ст. 16, 17,
54, 63 ГПК України, ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України.

Заслухавши
доповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм
процесуального та матеріального права, колегія суддів Вищого господарського
суду України знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

До
такого висновку суд дійшов на підставі наступного.

Повертаючи
позовну заяву на підставі п. 3 ст. 63 ГПК України, господарський суд першої
інстанції виходив з того, що позивач, не навів у ній обґрунтованого розрахунку
стягуваної суми.

З
таким висновком господарського суду не можна погодитись, оскільки він не
відповідає вимогам діючого законодавства і тим фактичним обставинам, які були
супутніми при поданні позовної заяви.

Твердження
суду про те, що позовна заява не містить обґрунтованого розрахунку стягуваної
суми, як того вимагає ст. 54 ГПК України, а також про те, що такий розрахунок
не доданий до самої позовної заяви не відповідають дійсності.

Як
вбачається з наданих до касаційної скарги документів, в позовній заяві позивач,
відповідно до ст. 54 ГПК України, зазначив ціну позову, виклав зміст позовних
вимог та обставини, що, на його думку, підтверджують ці вимоги. У цьому ж
зв'язку він послався на відповідні докази, які додав до позовної заяви, та
вказав на ті із них, які мають безпосереднє відношення до питання про
розрахунок суми, яка пропонується позивачем до стягнення.

Оскільки
позивачем, як це вбачається із змісту позовної заяви, заявлені відповідні
вимоги з тих правових підстав, що регулюють недоговірні зобов'язання, посилання
суду на ст. 16 ГПК України, як на процесуальну норму, що регламентує виключну
підсудність справ у спорах, які виникають з договору перевезення, є недоречним.

Вищенаведене
свідчить про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції була прийнята з порушенням
вимог чинного законодавства. Це дає підстави для скасування зазначеної ухвали
та передачі позовної заяви до господарського суду для розгляду її по суті.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санайя" задовольнити.

Ухвалу
господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2008 у справі №
П35/722-08 скасувати.

Справу
повернути до господарського суду Дніпропетровської області для її прийняття до
провадження.

Головуючий
Остапенко М.І.

Суддя                                                                                                   Харченко
В.М.

Суддя
Борденюк Є.М.