ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 р.

№ 20-3/177

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. –головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Севастопольське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Севастополь (далі –відділення Фонду)

на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.03.2006

зі справи № 20-3/177

за позовом прокурора Гагарінського району міста Севастополя (далі –Прокурор) в інтересах держави в особі відділення Фонду

до товариства з обмеженою відповідальністю "Ріанон", м. Севастополь (далі –ТОВ "Ріанон")

про стягнення 5 470,59 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

У травні 2005 року Прокурор в інтересах держави в особі відділення Фонду звернувся до господарського суду міста Севастополя з позовом про стягнення з ТОВ "Ріанон" штрафних санкцій в сумі 5 470,59 грн. за невиконання у 2002 році нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Рішенням названого господарського суду від 09.02.2006 (суддя Гоголь Ю.М.) позов задоволено. Судове рішення мотивовано тим, що відповідачем не виконано вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі –Закон) стосовно створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.03.2006 (колегія суддів у складі: суддя Лисенко В.А. –головуючий, судді Заплава Л.М., Латинін О.А.) зазначене рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено. Судове рішення мотивовано тим, що відділенням Фонду пропущено строк позовної давності, встановлений статтею 250 Господарського кодексу України.

Відділення Фонду звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування апеляційним господарським судом норм матеріального права, зокрема, Закону та статті 250 Господарського кодексу України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 19.05.2006 касаційну скаргу відділення Фонду разом з матеріалами даної справи передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.06.2007 касаційне провадження у справі закрито, а касаційну скаргу відділення Фонду повернуто на розгляд до Вищого господарського суду України з посиланням на відсутність у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду в касаційному порядку рішень, прийнятих не за Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України).

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги. Представники сторін в судове засідання не з’явилися.

Перевіривши правильність застосування попередніми судовими інстанціями норм процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

У зв’язку з набранням чинності КАС України з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб’єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це –орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з статтею 8 Закону державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров’я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002 № 1434, Фонд соціального захисту інвалідів є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно з пунктом 9 цього ж Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

За змістом статті 20 Закону саме Фонду соціального захисту інвалідів надано право стягнення адміністративно-господарських санкцій за недодержання законодавчо встановленого нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Отже, даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ "Прикінцеві та перехідні положення" (в редакції Закону України від 06.10.2005) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, місцевим та апеляційним господарськими судами у порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 24.01.2006 зі справ №№ 1/5-90, 1/4-89, 1/2-87, 07/296, від 21.02.2006 № 5/334-18/559 та інших.

Таким чином, розгляд місцевим та апеляційним господарськими судами публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятих ними рішень зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначені судові рішення підлягають скасуванню згідно зі статтею 11110 ГПК України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

Керуючись статтями 1117, 1119 –11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Севастопольського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Севастополя від 09.02.2006 та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.03.2006 зі справи № 20-3/177 скасувати.

Справу передати до господарського суду міста Севастополя для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Суддя            В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Б. Львов