ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.01.08 р.                     Справа № 40/309пн

Суддя господарського суду Донецької області Підченко Ю.О.

При секретарі судового засідання Пасічник О.В.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом прокурора Центрально-міського району м. Макіївки в інтересах держави в особі Головного управління містобудівництва та архітектури Макіївської міської ради

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" м. Донецьк

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю м. Макіївка

за участю:

прокурора Гармашова І.В.І.В.

представників сторін:

від позивача не з’явився

від відповідача Луценко О.М. - юрисконсульт

від третьої особи не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Центрально-Міського району м. Макіївки звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління містобудівництва та архітектури Макіївської міської ради до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" зобов’язати останнього демонтувати підпірну стінку при будівництві 2-ої черги торгівельного центру, розташованого за адресою:м. Макіївка, вул.250-річчя Донбасу у Центрально-Міському районі м. Макіївки.

З метою своєчасного та правильного розгляду спору, з урахуванням того, що дозвіл на виконання будівельних робіт надається спеціальними органами, судом відповідно до вимог ст.27 ГПК України залучено до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю м. Макіївка, оскільки рішення по даній справі може вплинути на подальші її правовідносини з позивачем та відповідачем.

Однак представник третьої особи до судового засідання без поважних причин не з’явився, хоча його було належним чином повідомлено про час на місце його проведення.

Тому справа розглядається за наявністю в ній матеріалів відповідно до вимог ст.75 ГПК України.

Відповідач позов прокурора не визнав мотивуючи свої заперечення тим, що в його діях не існує порушення інтересів держави. Використання спірної земельної ділянки здійснюється за її цільовим призначенням, а укладений договір оренди земельної ділянки не припинив свого існування, містить всі суттєві умови та відповідає вимогам закону. У відповідача відсутня заборгованість з орендної плати та в установленому законом порядку здійснювалося узгодження з органами місцевого самоврядування відведення земельної ділянки під будівництво комплексу та отримано всіх необхідних дозволів на використання та проведення робіт.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представника відповідача, висновок прокурора суд встановив:

Позов прокурора обґрунтовано тим, що під час перевірки дотримання суб’єктами господарювання вимог земельного законодавства встановлені порушення з боку товариства з обмеженою відповідальністю" Амстор", далі - Товариство, самостійного спорудження підпірної стінки при будівництві 2-ої черги торгівельного центру, розташованого за адресою: вул. 250-річчя Донбасу у Центрально-Міському районі м. Макіївка .

Перевіркою встановлено, що Товариством порушені межі виділеної у встановленому законом порядку земельної ділянки відповідно до договору оренди від 28.11.05р., що підтверджується фактичною зйомкою, у зв’язку з чим на адресу керівника було надіслано припис інспекції Головного управління містобудівництва та архітектури Макіївської міської ради від 03.09.07р. за № 02/288, далі Інспекція, про заборону подальшого будівництва стінки з пропозицією самостійно демонтувати конструктів, що знаходиться на самовільно зайняті території.

Виїздом на місце 14.09.07р. комісія відповідно до складеного акту дійшла висновку про те, що роботи з демонтажу стінки не провадяться, земельна ділянка не звільняється.

03.09.07р. Головне управління містобудівництва та архітектури Макіївської міської ради надіслало на адресу Управління земельних ресурсів листа за № 01/1512-13/30 для відповідного реагування інформацію про факт правопорушення Товариством земельного законодавства – самостійного зайняття земельної ділянки.

Припис Інспекції не виконано, демонтаж частини підпірної стінки у належний строк не здійснено, тому до Товариства було застосовано штрафні санкції у вигляді штрафу в розмірі 810 грн., про що свідчать постанова №2 від 20.09.07р. та протокол від 20.09.07р.

Не виконано і другий припис від 20.09.07р. з повторною пропозицією здійснити демонтаж частини підпірної стінки, що знаходяться за межами виділеної земельної ділянки та надати відвід земельної ділянки для усунення порушень у місячний строк. Однак станом на 20.10.07р. вказані порушення відповідачем у добровільному порядку не усунуті.

На підтвердження своїх вимог прокурор підкреслює те, що дозвіл на будівництво об’єкта містобудування не є документом, що засвідчує право власності чи право користування ( оренди) земельними ділянками.

Дозвіл на будівництво об’єкта містобудування не надає права на початок виконання будівельних робіт без одержання відповідного дозволу місцевої інспекції державного архітектурно-будівельного контролю і є самовільним будівництвом, яке тягне за собою відповідальність згідно вимог законодавства.

Вказаними діями Товариство завдає шкоду інтересам держави, у зв’язку з порушенням встановленого законодавством порядку користування земельною ділянкою.

До свого висновку прокурор додає нормативне обґрунтування позову, зокрема:

-          аргументом на користь противоправних дій Товариства на час заняття земельної ділянки є порушення вимог ст. ст. 19, 24, 29, 32 Закону України "Про планування і забудову територій", далі Закон-1, приписів ст.ст. 22, 26 Закону України " Про основи містобудівництва", далі Закон - 2, ст. ст. 12, 116, 125, 126 Земельного кодексу України;

-          крім того вважає, що відповідачем порушено вимоги ст.212 Земельного кодексу України, відповідно до якої самовільно зайнятті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат понесених за час незаконного користування ними.

Судом досліджені обставини справи, надана належна оцінка правовідносинам сторін і він вважає, що доводи прокурора спростовуються наступними обставинами:

-          згідно статті 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно за законом;

-          статтею 78 Земельного кодексу України визначено, що право власності на землю – це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками;

-          орендні відносини в Україні регулюються Законом України від 6 жовтня 1998р. № 161-ХIV "Про оренду землі", далі Закон № 161, статтею 1 якого визначено, що оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької діяльності;

-          статтею 5 цього закону встановлено, що орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право користування земельною ділянкою;

-          відповідно до статті 4 та Прикінцевих положень Закону № 161 до розмежування відповідно до закону земель державної і комунальної власності орендодавцями земельних ділянок у межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, є відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів – відповідні органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених Земельним кодексом України;

-          згідно зі статтею 13 закону № 161 договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов’язаний передати орендареві земельну ділянку у користування на певний строк, а орендар зобов’язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства;

-          передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, - на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладання договору оренди земельної ділянки;

-          Земельний кодекс України крім права власності на землю встановив право користування землею, яке розподіляється на право постійного користування земельною ділянкою та право оренди земельної ділянки;

-          постійне користування землею – це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває в державній або комунальній власності, без встановлення строку;

-          право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької діяльності;

-          статтями 95, 96 Земельного кодексу України встановлені права та обов’язки землекористувачів, яке інше не встановлено договором, у тому числі сплачувати земельний податок або орендну плату;

-          підстави набуття права на землю визначені у статті 116 Земельного кодексу України;

-          власниками земельних ділянок згідно ст.4 Закону України "Про оренду землі", що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом;

-          доказами у справі підтверджено, що власником земельної ділянки є Макіївська міська рада, яка відповідно до п.п. 34, 35 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішує питання регулювання земельних відносин та визначає розмір ставок земельного податку на час укладання договорів суб’єктами господарювання;

-          рішенням Макіївської міської ради від 11.11.2005р. за №37/104 затверджено проект землеустрою на передачу земельної ділянки Товариству;

-          спеціальні правові норми зазначені у статтях 125, 126 Земельного кодексу України передбачають, що підставою виникнення права на землю є документ який посвідчує право власності або право постійного користування земельною ділянкою;

-          одночасно з правом оренди споруди, будівлі тощо, Орендарю надається право користування земельною ділянкою, на якій вони знаходяться, а також право користуванням земельної ділянкою, яка прилягає до будівлі, споруди тощо, у розмірі, необхідному для досягнення мети оренди;

-          з урахуванням колізій норм цивільного та земельного права ст.93 Земельного кодексу, ст. 9 Закону № 161 та ст. 796 ЦК України, слід зазначити, що якщо Орендодавець не є власником земельної ділянки, вважається, що власник земельної ділянки погоджується на надання Орендареві права користування земельною ділянкою, якщо інше не встановлено договором Орендодавця з власником земельної ділянки;

-          стаття 29 Закону-1 визначає, що дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів;

-           відповідно до вимог ст.31 Закону-1 державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами, а також іншими спеціально уповноваженими органами виконавчої влади;

-          згідно наказу Держбуду України від 05.12.2000р. за № 273 з урахуванням вимог ст.29 Закону-1 затверджено Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт;

-           дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення (далі - роботи з будівництва) є документом, що посвідчує право забудовника (замовника) та генерального підрядника на виконання будівельних робіт, у відповідності до затвердженої проектної документації, підключення до інженерних мереж та споруд та надає право відповідним службам на видачу ордера на проведення земляних робіт;

-          дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які одночасно ведуть реєстр наданих дозволів і виконання будівельних робіт без вищезазначеного дозволу забороняється;

-          прокурором та позивачем не доведено, в чому конкретно полягає порушення інтересів держави, а надходження або ненадходження коштів до місцевих бюджетів не стосується інтересів держави, оскільки відповідно до частини 6 статті 16 закону України "Про місцеве самоврядування" №280/97-ВР від 21.05.97р. місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до державного бюджету України;

-          так як, не відбулося порушення інтересів держави, прокурором неправильно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 08.04.99р. за № 3-рп / 99;

-          між Макіївською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю укладено договір оренди земельної ділянки від 21.11.97р., згідно якого у відповідача відсутня заборгованість по орендної платі, а проведення земельних робіт відповідає діючому законодавству;

-          використання земельної ділянки здійснюється за її цільовим призначенням, а укладений договір оренди земельної ділянки, не припинив свого існування та відповідає вимогам закону;

-          в реєстраційної справі договору оренди КП" Виробниче земельно-кадастровому бюро є всі необхідні погодження, які були проведені відповідачем при оформленні договору оренди, зокрема, дозвіл на виконання будівельних робіт від 20.08.07р. за № 27 / 68 та висновок головного управління містобудівництва та архітектури Макіївської міської ради по робочому проекту де зазначено, що його розроблено у відповідності з рішення виконкому від 28.02.05р. за № 201/1 та ліцензії серії АБ №204804;

-          робочий проект було погоджено з усіма органами, у тому числі з Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю і відповідно до ст. 24 Закону України " Про планування і забудову територій" отримано дозвіл на виконання будівельних робіт;

-          зауважень з боку контролюючих органів щодо несвоєчасної сплати орендної плати за користуванням земельною ділянкою на адресу відповідача не надходило, вчинення дій, які б суперечили законодавству України, ані на стадії відведення земельної ділянки, ані на стадіях підготовчих і будівельних робіт;

-          тому, не має підстав вважати доводи прокурора обґрунтованими, оскільки в даному випадку не порушуються інтереси держави, у тому числі вимоги статей 125, 126 Земельного кодексу України, оскільки самовільне зайняття земельної ділянки на стадії підготовки та оформлення правовстановлюючих документів - не відбулося;

-          на підтвердження викладеного, позивачем надані суду докази звернення до міського голови макіївської міської ради листа про встановлення та завершення процедури оформлення земельної ділянки на спірну підпірну стінку будівництва 2-ої черги торгівельного центру;

-          на думку прокурора, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється;

-           стаття 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" від 19.03.06р. за № 963 – IV, далі Закон – 3, визначає, що самовільним зайняттям земельної ділянки це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації;

-          у частині третій статті 125 Земельного кодексу України визначено, що приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації забороняється;

-           статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки;

-           однак, як свідчить практика притягнення порушників земельного законодавства до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття земельних ділянок, кваліфікація даного правопорушення правоохоронними органами здійснюється по-різному;

-          так, наприклад, досить часто громадяни та юридичні особи, яким земельні ділянки надані у власність чи користування рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, приступають до їх використання до виникнення права власності чи права користування ними (до оформлення правовстановлюючих документів). Дані дії, згідно з вищенаведеним, є самовільним зайняттям земельної ділянки. Однак, у цьому випадку має місце використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів, а не їх самовільне зайняття. Саме тому при притягненні у вищезазначених випадках порушників земельного законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок органи прокуратури вносять протести на постанови про накладення адміністративних стягнень. Зазначені постанови скасовуються також за рішеннями суду у разі їх оскарження в суд;

-           це ж стосується також і земельних ділянок, право на які набуто на підставі міни, дарування, успадкування, інших цивільно-правових угод (у тому числі на підставі угод про купівлю-продаж майна чи земельних ділянок), якщо земельні ділянки використовуються без правовстановлюючих документів. Тобто, як і у попередньому випадку, землекористувач набув право на землю в установленому законодавством порядку і його дії не можна кваліфікувати як самовільне зайняття земельної ділянки, а за використання земельних ділянок без правовстановлюючих документів Кодексом України про адміністративні правопорушення відповідальності не передбачено. Неврегульованість даних відносин у чинному законодавстві призводить до неоднакового трактування терміна "самовільне зайняття земельної ділянки", що часто сприяє порушенню прав громадян, юридичних осіб - землекористувачів;

-          у разі виявлення вищезазначених порушень, державний інспектор повинен діяти у такому порядку:

- 1) скласти акт перевірки, у якому зазначати, що земельна ділянка використовується без правовстановлюючих документів, а також вказати підстави, на основі яких набуто право на земельну ділянку (наявність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, угоди про міну, дарування, успадкування, купівлю-продаж тощо);

-2) одночасно із складанням акта видати припис особі, яка використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів, з вимогою припинити порушення земельного законодавства;

-          3) у разі невиконання припису, скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення та видати повторний припис з такою ж вимогою. За невиконання вимог припису на порушника накладається адміністративне стягнення за статтею 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення;

- 4) після закінчення терміну, визначеного у повторно виданому приписі, державний інспектор перевіряє виконання вимог, зазначених у ньому, і складає акт перевірки (зазначає у ньому стан усунення порушення). Протокол про адміністративне правопорушення за невиконання повторного припису не складається, оскільки у ньому була зазначена аналогічна першому припису вимога (відповідно до статті 61 Конституції України) ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення);

-          як свідчать докази у справі, Інспекцією в акті не вказано, що земельна ділянка використовується Товариством без правовстановлюючих документів і відсутні підстави для набуття права на нею з боку Товариства;

-          також слід відмітити, що його належним чином не оформлено за певною формою і він є - тільки підсумком про невиконання Товариством приписів Інспекції, ані використання останнім земельної ділянки без відповідних документів за законодавством;

-          наявність розмежування термінів "самовільне зайняття земельної ділянки" та "використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів", а також відповідальності за вчинення даних правопорушень потребує внесення змін до чинного законодавства;

-          таким чином, питання на законодавчому рівні пропонує здійснювати тільки притягнення порушників земельного законодавства до адміністративної відповідальності (у разі використання ними земельних ділянок без правовстановлюючих документів);

-           існування суперечностей при кваліфікації даного виду порушень земельного законодавства та з метою досягнення аналогічного застосовування та трактування терміна "самовільне зайняття земельних ділянок" призводить до помилкового визначення предмету та підстав позову;

-          предмет позову – матеріально - правова вимога до відповідача, щодо якої суд повинен винести рішення. Ця вимога повинна нести правовий характер, тобто бути урегульованою нормами матеріального права, а також бути підвідомча суду. В процесі розгляду справи по суті прокурор та позивач мають право змінити предмет позову. Матеріально-правова вимога повинна опиратися на підставу позову;

-          підстава позову – обставини, якими прокурор або позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правових відносин. Це не є доказами по справі. Підставу позову теж можна змінити;

-          прокурор посилається на приписи ст.212 Земельного кодексу України де зазначено, що у разі самовільного зайняття землі застосовується цивільно-правова реституція –самовільно зайнята земельна ділянка повертається його законному власнику чи землекористувачеві. У тому числі орендареві, без відшкодування витрат, здійснених за час незаконного користування;

-          у той же час позовні вимоги прокурора пов’язані із зобов’язанням відповідача вчинити певні дії по демонтажу підпірної стінки спірного об’єкту ;

-          коли предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд повинен відмовити у позову;

-          представництво інтересів держави у спірних правовідносинах знайшло своє відображення у п.2 відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади;

-           доцільно у спірних правовідносинах було б зазначити у якості такого органу – Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики України або Макіївську міську раду.

Тобто, із змісту позовної заяви прокурора, судом не углядається наявність порушень або загрози порушень економічних та інших інтересів держави внаслідок противоправних дій відповідача у частині самовільного зайняття земельної ділянки та самовільного будівництва спірного об’єкту за договором оренди земельної ділянки. За такими обставинами суд вважає позов необґрунтованим.

На підставі викладеного у задоволенні позову прокурора щодо зобов’язання відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" демонтувати підпірну стінку при будівництві 2-ої черги торгівельного центру, розташованого за адресою:м. Макіївка, вул.250-річчя Донбасу у Центрально-Міському районі м. Макіївки слід відмовити, як необґрунтовано заявленого.

Питання розподілу витрат по державному миту та збору на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати в установленому законом порядку.

У зв’язку з тим, що у судовому засіданні за згодою сторін, присутніх у судовому засіданні, було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України. Тому воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 14, 61, 124 Конституції України, ст. ст. 16, 78 , 93, 95, 96, 111, 116, 124, 125, 126, 212 Земельного кодексу України, ст. ст. 5, 13, 15, 16, 19, 21 Закону України " Про оренду землі", ст. ст. 19, 24, 2 9, 32 Закону України "Про планування і забудову територій", ст.ст. 22, 26 Закону України " Про основи містобудівництва, ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", ст. 796 ЦК України 2003р., ст. ст. 22, 27, 29, 33, 43, 44, 49, 82, 84, частиною третьою 85 ГПК України, - суд,

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову прокурора щодо зобов’язання відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Амстор" демонтувати підпірну стінку при будівництві 2-ої черги торгівельного центру, розташованого за адресою:м. Макіївка, вул. 250-річчя Донбасу у Центрально-Міському районі м. Макіївки відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя Підченко Ю.О.