ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

13.02.08
Справа  № 9/146-3568 (10/216-4161)

Львівський апеляційний
господарський суд  у складі колегії:

головуючого-судді                                   Мурської
Х.В.

суддів                                                         Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового
засідання           Низовій М.Б.

розглянув матеріали апеляційної скарги
Дочірнього підприємства «Галіція-Транс», м. Тернопіль в особі ліквідатора -
ОСОБА_1, м. Тернопіль, вих. № 10/Б-683-17 від 15.11.2007 року

на рішення Господарського суду  Тернопільської області  від
25.10.2007 року

у
справі      №
9/146-3568, суддя Кропивна Л.В.,

за
позовом  Дочірнього підприємства «Галіція-Транс», м.
Тернопіль

до
відповідача суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи -ОСОБА_2, м. Тернопіль

треті
особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -Акціонерне
страхове товариство «Вексель», м. Київ в особі Західної філії, м. Тернопіль

Акціонерний
комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», м. Київ в особі
Тернопільської обласної філії, м. Тернопіль

про визнання недійсним договору,

представники
сторін:

від позивача: ОСОБА_4.
-представник;

від відповідача: не
з'явились;

треті особи : АСТ
«Вексель»- ОСОБА_3. -представник;

АКБ «Укрсоцбанк»-
ОСОБА_4. -представник, ОСОБА_5. -керуючий.

Рішенням
Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2007р., залишеним без змін
постановою Львівського апеляційного господрського суду від 05.03.2007р., позов
ДП «Галіція-Транс»було задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення  договір від 22 лютого 2005 року,
укладений  між ДП «Галіція-Транс»та
суб'єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_2.

Постановою
Вищого господарського  суду   України від 10.07.2007 р.  дані судові рішення скасовані, справу
передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанова суду мотивована
тим, зокрема, що судами першої та апеляційної інстанції не встановлено  наявності тих обставин, з якими закон
пов'язує  визнання угод недійсними,  у томі числі
відповідність  змісту угод  вимогам закону , оскільки   не
зазначено, у чому  саме вбачається
недодержання  в момент укладення
договору  ст. 203 , 215 ЦК України, ст. 4
Закону України «Про  фінансові послуги та
державне регулювання ринків   фінансових
послуг»та ст.   4 Закону України  «Про страхування».

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 25.10.2007р. дочірньому  підприємству «Галіція-Транс»у
задоволенні  позову  про визнання    недійсним
з моменту укладення договору, укладеного 22.02.2005 р. між ДП
«Галіція-Транс»та суб'єктом
підприємницької   діяльності  - фізичною особою    ОСОБА_2 та
у застосуванні  наслідків
недійсності   правочину   у вигляді
визнання  погашеними  кредиторських
вимог СПД-ФО ОСОБА_2. до ДП «Галіція-Транс»- відмовлено.

Рішення
суду мотивоване тим, зокрема, що позивачем не доведено  суду тієї обставини, що в момент укладення
договору - 22.02.2005 р.   були  порушені
загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (
ст. 203 ЦК України). Відмовляючи у задоволенні позову в частині
визнання  погашеними  кредиторських вимог СПД-ФО ОСОБА_2. до ДП
«Галіція-Транс» суд виходив з того, що такі вимоги  суперечать
наслідкам  недійсності  договору
відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених
Цивільним Кодексом України, та
недоведеності  позивачем   своїх доводів щодо недійсності договору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду, Дочірнє підприємство «Галіція-Транс», в особі
ліквідатора , призначеного
господарським  судом  10.03.2006 р.   у справі № 11/Б-638  про банкрутство ДП «Галіція-Транс»,  звернулось до Львівського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду
Тернопільської області від 25.10.2007р. у справі № 9/146-3568 скасувати,
визнати недійсним договір від 22.02.2005р., укладений між ДП «Галіція-Транс»та
СПД ОСОБА_2. Свої доводи скаржник мотивує тим, зокрема, що спірний договір  не спрямований на  реальне настання правових наслідків,  що обумовлені
ним,   а тому  підлягає
визнанню недійсним  в порядку ч. 3
ст.  215 ЦК України.  За своїми
умовами договір від 22.02.2005 р., на переконання скаржника, слід
розглядати  як договір факторингу. А
факторинг -це фінансові послуги,  право
на надання яких ,  в силу положень  ч. 1
ст. 5   Закону України «Про
фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»,   надано
лише фінансовим установам,  якими
сторони спірного договору не є. Вважаючи, що спірний договір є договором  факторингу, скаржник вказує на те, що у  договорі
відсутня одна  з істотних
умов,      характерних для договору
даного виду, а саме: відсутня вказівка про розмір плати  за передачу фактором грошових коштів в
розпорядження  другої сторони ( Клієнта).
Крім того, на думку скаржника, в силу вимог ст. 25 Закону України «Про
страхування»та  ст. ст.  636, 651 ЦК України, ДП «Галіція-Транс», як
страхувальник, не мало права уступати право вимоги  виконання
страховиком зобов'язань за договором страхування наземного транспорту
особі,  яка не є вигодонабувачем, без
згоди сторін  договору страхування,
оскільки умовами  договору  добровільного
страхування   передбачено, що  страхове відшкодування  страхувальник
може отримати  лише  з письмової згоди   вигодонабувача,  яким є
АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» в особі Тернопільської обласної
філії, а будь-яких  змін  до тексту договору  добровільного
страхування  сторони не вносили.
За наведених обставин, спірний
договір  не може вважатись
укладеним,  оскільки у ньому
відсутні   предмет договору,  ціна та строк його дії, а  умови договору складають лише зобов'язання  однієї
сторони -   ДП «Галіція-Транс». На
думку скаржника, сукупність зазначених обставин, виступають безумовною
підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Треті
особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
-Акціонерне страхове товариство «Вексель»в особі Західної філії та Акціонерний
комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»в особі Тернопільської
обласної філії у відзивах на апеляційну скаргу, просять апеляційну скаргу ДП
«Галіція-Транс»задоволити, рішення Господарського суду Тернопільської області
від 25.10.2007р. у справі № 9/146-3568 скасувати, визнати недійсним договір від
22.02.2005р., укладений між ДП «Галіція-Транс»та СПД ОСОБА_2. з підстав,
викладених у них.

Відповідач
- СПД Авдєєнко В.В. відзиву на апеляційну скаргу не подав, однак його
представник 23.01.2008 року в судовому засіданні підтримала доводи, викладені у
відзиві на позовну заяву ДП «Галіція-Транс», просить у задоволенні вимог
апеляційної скарги відмовити, оскаржуване судове рішення місцевого
господарського суду залишити без змін, мотивуючи свої доводи тим, зокрема, що
внаслідок укладення спірного договору відбулась заміна кредитора, при цьому, ні
договором страхування № 13-13/03, ні законодавством не встановлено заборони
зміни кредитора без згоди вигодонабувача.

Розглянувши
матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дослідивши правильність
застосування  місцевим господарським
судом при винесенні  оскаржуваного
рішення  норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог апеляційної
скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Як
встановлено судом першої інстанції,
11.07.2003 р. між Акціонерним страховим товариством «Вексель»в особі
директора Західної філії АСТ «Вексель»(Страховик), Дочірнім підприємством
«Галіція-Транс»(Страхувальник) та Акціонерно-комерційним банком соціального
розвитку «Укрсоцбанк»в особі заступника керуючого Тернопільською обласною
філією АКБ «Укрсоцбанк»(Вигодонабувач) було укладено договір
добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного транспорту)
№13-13/03, відповідно до умов якого Страховик на підставі заяви Страхувальника
прийняв під страховий захист транспортні засоби згідно переліку (п.1.1
договору) і зобов'язався, при настанні страхового випадку, зробити виплату
страхового відшкодування у встановлений термін (п.5.2.2 договору), а
Страхувальник - сплачувати страхову премію у розмірах та терміни, зазначені у
цьому договорі страхування (п.5.1.1), а також виконувати інші умови договору.

Відповідно
до п.2.2 договору №13-13/03 від 11.07.2003 р., транспортні засоби, зазначені в
п.1.1 договору, одночасно являються предметом застави по договору про заставу
від 03.07.2003 р., укладеного між Страхувальником - ДП «Галіція-Транс»та
Тернопільською обласною філією АКБ «Укрсоцбанк»(Вигодонабувач), згідно з п.
2.4. якого, Вигодонабувач має право на отримання 75% страхового відшкодування в
межах страхової суми за кредитним договором № 3364 від 03 липня 2003 року, що
забезпечується заставою, до моменту повного виконання Страхувальником
(позичальником за кредитним договором ) своїх зобов'язань за зазначеним
кредитним договором в повному обсязі, 25 % страхового відшкодування в межах
страхової суми має право отримати ДП
«Галіція-Транс».

Страховим
випадком, згідно з п. 3.1.1 договору, визначено, зокрема, пошкодження чи
знищення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (збиток
внаслідок ДТП).

Пунктом
6.1 даного договору передбачено, що виплата страхового відшкодування
здійснюється Страховиком згідно умов договору страхування, Правил та чинного
законодавства України на підставі заяви Страхувальника, документів, наданих
Страхувальником та Страхового акту, який складає Страховик. Страхове
відшкодування отримує Вигодонабувач. Страхувальник отримує страхове
відшкодування тільки з письмової згоди Вигодонабувача. В разі повної
конструктивної загибелі або викрадення автомобіля виплата страхового
відшкодування проводиться таким чином: частина страхового відшкодування в
розмірі заборгованості Позичальника за кредитом, відсотками і пені згідно
кредитного договору, але не більше 75% страхової суми перераховуються на
поточний рахунок Вигодонабувача; залишок страхового відшкодування виплачується
Страхувальнику.

Статтею  979 ЦК України визначено, що за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку)
виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у
договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови
договору.

Згідно
вимогст. 8 Закону України «Про страхування»страховий випадок -подія,
передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій, третій особі.

Як
вбачається з матеріалів справи, в ніч з 15.10.2003 р. на 16.10.2003 р.
(протягом дії вищезазначеного договору) з автомобілем марки «Мерседес-Бенц
1838», державний номерний знак НОМЕР_1з причіпом ШМІТЦСКО-24 державний номер
НОМЕР_2, який належав ДП «Галіція-Транс»і був об'єктом страхування по договору
№13-13/03 від 11.07.2003 р., по автошляху Львів-Київ, поблизу с. Чишки
Вінницької області, відбулось ДТП - страховий випадок, з настанням якого в АСТ
«Вексель»виник обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування за
пошкоджений автомобіль.

Відповідно
до статті 25 Закону України «Про страхування»здійснення страхових виплат і
виплата страхового відшкодування проводиться згідно з договором страхування або
законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника  або третіх осіб, визначених умовами
страхування ) і страхового акта (аварійного сертифіката) , який складається
страховиком або уповноваженою ним особою ( аварійним комісаром ) у формі, що
визначається страховиком.

Відповідно
до ч.4 ст.3 та ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», страхувальники мають
право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого
страхування, призначати громадян або юридичних осіб (вигодонабувачів), які
можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання
страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку,
якщо інше не передбачено договором страхування.

Договором
добровільного страхування наземного транспорту № 13-13/03 від 11 липня 2003
року сторони визначили, що Вигодонабувачем по договору призначається
Тернопільська обласна філія АКБ «Укрсоцбанк»згідно Закону України «Про
заставу»(пункт 2.3. договору).

В силу вимог ч. 2 ст. 10 Закону України «Про
заставу»у разі настання страхового випадку предметом застави стає право вимоги
до страховика. Тобто, у разі настання страхового випадку з предметом
застави,  внаслідок якого предмету
застави заподіюється шкода, право вимоги до страховика на суму шкоди стає
предметом застави з метою захисту інтересів заставодержателя.

Водночас,
як свідчать матеріали справи, після заподіяння шкоди предмету застави, його
повне відновлення (ремонт) відбулось за рахунок коштів ДП «Галіція-Транс»(накладні,
Акти-закупки на авто ринку, квитанції та платіжні доручення про перерахування
коштів), у зв'язку з чим інтересам заставодержателя не було завдано жодної
шкоди.

22
лютого 2005 року між ДП «Галіція-Транс»(Сторона 1) та Суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_2(Сторона 2) було укладено договір, відповідно
до умов якого Сторона 1 передала на користь Сторони 2 у повному обсязі право
вимоги виконання акціонерним страховим товариством «Вексель»грошових
зобов'язань останнього перед Стороною 1, що виникли внаслідок настання
16.10.2003 р. страхового випадку з автомобілем «Мерседес-Бенц 1838», державний
номерний знак НОМЕР_1, а Сторона 2 зобов'язалась, у разі одержання від
акціонерної страхової компанії «Вексель»грошових коштів, що підлягали до
виплати Стороні 1, перерахувати їх в рахунок погашення заборгованості Сторони 1
перед Стороною 2 за договорами №21ю-2003 від 01.07.2003 р. та №6ц-2003 від
01.09.2003 р. (юридичне обслуговування).

Зі
змісту ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права і обов'язки виникають з
дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій  осіб, що не передбачені цими актами, але за
аналогією  породжують цивільні права і
обов'язки.

Відповідно
до приписів ст. 202 ЦК України в контексті зі ст. 626 ЦК України, під  договорами визнається двосторонній правочин
як погоджена дія двох сторін, спрямована на набуття, зміну або припинення  цивільних прав та обов'язків.

Сторони
вільні в укладені договору  та визначенні
умов договору з урахуванням вимог цивільного законодавства (ст. 627 ЦК
України).

Відповідно
до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У
випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої
особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Законодавство
визначає підстави, за яких можлива заміна кредитора у зобов'язанні.

Так,
згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги), а також у інших випадках, встановлених законом.

Відповідно
до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється
у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання,
право вимоги за яким передається новому кредиторові. При цьому, до нового
кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Таким
чином, в результаті відступлення права вимоги кредитором,  відбувається лише зміна однієї
особи-кредитора на іншу особу-кредитора.

Зважаючи
на вищевикладене, кредитор,  з
урахуванням змісту зобов'язань відповідно до статті 509 ЦК України,  може бути замінений на підставах, визначних
статтею 512 ЦК України. Тобто, в даному випадку, внаслідок укладення спірного
договору відбулась заміна кредитора, а не вигодонабувача, який в силу ст. 510
ЦК України не виступає боржником чи кредитором, а є третьою особою в розумінні
ст. 511 ЦК України.

Згідно
з ч.3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні не може бути змінений, якщо
це встановлено договором або законом. Водночас, чинний Цивільний кодекс України
не ставить в залежність дійсність правочину щодо зміни кредитора від згоди на
це боржника, оскільки становище боржника, при цьому не погіршується.

Що
стосується укладення спірного договору в контексті Закону України від
12.07.2001 р. № 2664-III  «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», на який посилається
скаржник у своїх доводах апеляційної скарги, то статтею 1 Закону № 2664
визначено, що фінансова послуга -це операції з фінансовими активами, що
здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб,
а у випадках, передбачених законодавством, -і за рахунок залучених від інших
осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Згідно
зі статтею 4 даного Закону до  переліку
фінансових  послуг  включено
операції  з надання коштів у
позику, надання  гарантій  та
поручительств   та   інші
операції,   що відповідають  критеріям,
визначеним  у  пункті
5  частини першої статті 1
Закону  №
2664.

Статтею
5 Закону № 2664 (2664-14) встановлено, що фінансові послуги надаються
фінансовими установами,  а також,  якщо це прямо передбачено   цим
Законом,   фізичними   особами
-  суб'єктами підприємницької
діяльності.

Згідно
ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення
права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується
передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а
клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової
вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею
1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і
клієнт.

При
цьому клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка
є суб'єктом підприємницької діяльності, фактором же може бути банк або
фінансова установа, а також фізична особа -суб'єкт підприємницької діяльності,
яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Як
вбачається із договору уступки права вимоги від 22.02.2005р., ДП
«Галіція-Транс»як первісний кредитор не є фінансовою установою, а отже цей
договір не відповідає суб'єктивному складу осіб, визначених ст.1079 ЦК України,
при якому можна було б стверджувати  про
те, що в даному випадку мають місце операції з надання фінансових послуг, які
виникли на підставі договору факторингу, як це помилково вважає скаржник, що в
свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Таким
чином, правильно встановивши правовідносини сторін та застосувавши зазначені
вище норми матеріального права, суд першої інстанції підставно відмовив ДП
«Галіція-Транс»у задоволенні вимог щодо визнання недійсним договору від
22.02.2005 року, укладеного між ДП «Галіція-Транс»та СПД ОСОБА_2.

Відповідно
до  роз'яснень  Пленуму
Верховного  Суду України,
викладених у  пункті  1
постанови  від   29.12.1976
р.   №   11
«Про  судове  рішення»,
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги   процесуального законодавства і всебічно
перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при їх відсутності
-на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України. Обгрунтованим визнається рішення,  в якому повно відображені обставини,  що мають
значення для  даної  справи,
висновки  суду  про
встановлені  обставини і
правові  наслідки   є
вичерпними,   відповідають   дійсності
і підтверджуються
достовірними  доказами,  дослідженими
в судовому засіданні.

Оскаржуване
рішення таким вимогам відповідає, а тому колегія суддів не вбачає підстав для
його скасування.

З
огляду на викладене  в задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити, рішення Господарського суду Тернопільської
області від 25.10.2007р.у справі № 9/146-3568 залишити без змін.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 107 Господарського процесуального кодексу України,.

Львівський
апеляційний господарський суд,  П О С
Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду
Тернопільської області від 25.10.2007 року у справі № 9/146-3568 залишити без
змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.
Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Повний текст постанови
оформлено та підписано _29.02__2008р.

Головуючий суддя
Мурська Х.В.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Кордюк Г.Т.