КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2008                                                                                           № 4/228

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Буравльова С.І.

суддів:           Калатай Н.Ф.

Попікової О.В.

при секретарі:           Хвостик І.О.

За участю представників:

від позивача - Соколова Р.І. (довіреність №155/1/11-174 від 17.01.2008 р.);

від відповідача - повідомлений, але не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Панакс Л.Т.Д."

на рішення Господарського суду м.Києва від 07.08.2007

у справі № 4/228 (Борисенко І.І.)

за позовом                               Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Панакс Л.Т.Д."

про                                                  виселення та повернення приміщення

Відповідно до розпорядження в.о. Голови Київського апеляційного господарського суду від 16.07.2008 р. № 01-23/1/ розгляд справи здійснюється колегією суддів у складі: головуючого судді Буравльова С.І., суддів:, Калатай Н.Ф., Попікової О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від07.08.2007р. у справі №4/228 позов задоволено повністю. Виселено відповідача з нежитлового приміщення, загальною площею 101,30 кв. м., за адресою: м. Київ, вул. Воровського, 35 літ. А, повернуто зазначене приміщення позивачу. Стягнуто з відповідача на користь позивача 85,00 грн. витрат по сплаті держмита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в позові повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Позивач не є власником спірного приміщення і не може виконувати функції Київської міської ради та бути позивачем у справі про виселення та повернення спірного приміщення, яке є власністю територіальної громади м. Києва.

Відповідачем на конкурсній основі було приватизоване майно цілісного майнового комплексу відділу готових лікарських форм ДКПГ аптеки № 129, який знаходився за адресою: м. Київ, вул. Воровського, 35 літ. А, а згідно із договору № 588 купівлі-продажу цілісного майнового шляхом викупу від 31.08.1998 р. Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву сплачено 21 600 грн.

Рішенням Київської міської ради № 472/1133 від 26.04.2007 р. ”Про продовження термінів дії договорів оренди, надання дозволів на укладення договорів суборенди та встановлення пільгових орендних ставок” відповідачу відмовлено в продовженні договору оренди та проведено конкурс на право оренди приміщення. Конкурс було оголошено в газеті ”Хрещатик” від 30.03.2007 р., про що відповідача навіть не було повідомлено.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав викладених у рішенні господарського суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про виселення відповідача із нежитлового приміщення в будинку № 35 літера А по вул. Воровського, загальною площею 101,30 кв. м., та повернення зазначеного приміщення позивачу.

Рішенням господарського суду першої інстанції позов задоволено повністю.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування вказаного рішення господарського суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України ”Про місцеве самоврядування в Україні” від імені та в інтересах територіальних громад права суб’єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно із ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 60 вказаного Закону передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров’я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об’єкти, визначені відповідно до закону як об’єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частинами 5, 7 ст. 60 Закону України ”Про місцеве самоврядування в Україні” передбачено, що органи місцевого самоврядування від імені і в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об’єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об’єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати їх як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об’єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду; майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об’єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню; у містах з районним поділом за рішенням територіальної громади міста або міської ради відповідно до цього Закону можуть утворюватися районні в місті ради. Районні в містах ради утворюють свої виконавчі органи та обирають голову ради, який одночасно є і головою її виконавчого комітету.

Відповідно до ст. 5 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” орендодавцями, зокрема, є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, та підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Відповідно до статуту КП ”Київжитлоспецексплуатація” предметом діяльності останнього, зокрема, є ведення обліку нежитлового фонду, що знаходиться в повному господарському віданні підприємства, передача його в користування на договірних засадах з дозволу власника або уповноваженого ним органу, здійснення контролю за виконанням договорів оренди нежилих приміщень (п. 2.2.5. Статуту).

З огляду на викладене, твердження відповідача про те, що позивач не може бути позивачем у справі про виселення та повернення спірного приміщення, яке є власністю територіальної громади м. Києва, апеляційний господарський суд вважає необґрунтованим.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.10.2005 р. на підставі рішення Київської міської ради від 27.10.2005 р. № 265/3726 додаток 2 пункт 5 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 10/2102 оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі договір оренди), відповідно до якого позивач, як орендодавець, передав, а відповідач, як орендар, прийняв в оренду нежиле приміщення, загальною площею 101,30 кв. м. (п. 2.1.), за адресою: вул. Воровського, 35 літ. А (п. 1.1.).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 284 ГК України передбачено, що сторони по договору визначають строк його дії.

Як вбачається із п. 9.1. договору оренди, сторонами погоджено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 27.10.2005 р. до 25.10.2006 р.

Приписами ч. 2 ст. 17 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” передбачено, що договір оренди вважається продовженим якщо жодна із сторін цього договору протягом місяця після закінчення терміну його дії не звернеться до іншої сторони із заявою про його припинення або внесення до нього змін.

Згідно із ч. 4 ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до ст. 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, апеляційний господарський суд встановив, що позивач 06.11.2006 р. направив на адресу відповідача лист від 02.11.2006 р. за № 155/05-3024 про закінчення дії договору оренди (а. с. 11), в якому повідомив відповідача про закінчення 25.10.2006 р. терміну дії договору оренди та просив звільнити приміщення і передати позивачу за актом. Направлення 06.11.2006 р. позивачем відповідачу вказаного листа підтверджується фіскальним чеком № 9622 та списком згрупованих поштових рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України (а. с. 12). Крім того, відповідач не заперечує отримання зазначеного листа.

Пунктом 9.5. договору оренди передбачено, що договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 2 ст. 26 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” та п. 2 ст. 291 ГК України також передбачено, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, враховуючи, що позивач у встановленому чинним законодавством порядку попередив відповідача про припинення дії договору оренди, то відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” та п. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припинив свою дію 25.10.2006.

Відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” правовою підставою користування комунальним майном є договір оренди.

Згідно із ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Отже, як випливає із вищенаведених норм, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

Пунктом 5.4. договору оренди передбачено, що відповідач після закінчення терміну дії цього договору має переважне право, за інших рівних умов, на продовження дії договору, за умовами належного виконання своїх обов’язків за цим договором. Дозвіл на продовження строку оренди надає Київрада.

Відповідно до п. 9.3. договору оренди після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київської міської ради.

Однак із матеріалів справи не вбачається, що після закінчення терміну дії договору оренди його дія була продовжена Київською міською радою.

Натомість, під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції представник позивача надав копію рішення Київської міської ради № 472/1133 від 26.04.2007 р. ”Про продовження термінів дії договорів оренди, надання дозволів на укладення договорів суборенди та встановлення пільгових орендних ставок”, із пункту 3 додатку № 1 якого вбачається, що відповідачу відмовлено в продовженні договору оренди нежитлового приміщення, площею 101,30 кв. м. за адресою: вул. Воровського, 35 літ. А, у зв’язку з проведенням конкурсу.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” та п. 1 ст. 785 ЦК України у разі закінчення строку дії договору оренди орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві об’єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди; у разі припинення договору найму наймач зобов’язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 7.5 договору оренди передбачено, що у разі закінчення строку договору або при його розірванні, відповідач зобов’язаний за актом приймання-передачі повернути об’єкт оренди позивачу у стані, в якому перебував об’єкт оренди на момент передачі його в оренду з урахуванням всіх здійснених відповідачем поліпшень, які неможливо відокремити від об’єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Як свідчать матеріали справи, відповідач, в порушення вищенаведених норм, після закінчення строку договору оренди не звільнив спірне приміщення та не передав його в установленому законодавством і зазначеним договором порядку позивачу, а продовжував користуватися ним, не маючи на це жодних правових підстав, що, відповідно, і послужило підставою для звернення позивача до господарського суду першої інстанції для захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, оскільки у зв’язку з припиненням дії договору оренди у відповідача відсутні підстави перебування у спірному приміщенні, а відповідно до ст. ст. 2, 3 Закону України ”Про оренду державного та комунального майна” правовою підставою користування майном, що перебуває у комунальній власності є договір оренди, то господарський суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про виселення відповідача із спірного приміщення.

Відносно тверджень відповідача про те, що відповідачем на конкурсній основі було приватизовано майно цілісного майнового комплексу відділу готових лікарських форм ДКПГ аптеки № 129, який знаходився за адресою: м. Київ, вул. Воровського, 35 літ. А, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідачу передано у власність державне майно цілісного майнового комплексу відділу готових лікарський форм ДКПГ аптеки № 129, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Воровського, буд. № 35 (п. 1.1.), проте, як вбачається із спірного договору оренди, відповідач прийняв в оренду нежиле приміщення за адресою: вул. Воровського, 35 літ. А (п. 1.1.).

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що господарським судом першої інстанції в процесі розгляду справи в достатній мірі з’ясовані та доведені обставини, що мають значення для справи. Рішення прийняте судом у повній відповідності з матеріалами справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м.Києва від07.08.2007 у справі №4/228 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Справу № 4/228 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Буравльов С.І.

Судді                                                                                          Калатай Н.Ф.

Попікова О.В.