ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2008 р. Справа № 16/6/08

за позовом : Відкритого акціонерного товариства „Миколаївська теплоелектроцентраль” (54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний узвіз, 18)

до відповідача : Житлово-будівельного кооперативу „Екватор-2” (м. Миколаїв, вул.Декабристів, 40)

про: стягнення 1395,03 грн.

Суддя В.Д. Фролов

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: Байдиченко Б.М., дов. № 09/04 від 08.01.2008 р.

Від відповідача: Філевський Р.М., дов. № 7 від 23.04.2007 р.

В засіданні приймає участь:

Була оголошена перерва до 03.04.2008 р.

Відкрите акціонерне товариство „Миколаївська теплоелектроцентраль” звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу „Екватор-2” 1517,45 грн. заборгованості, з яких: інфляційні витрати –1071,48грн., 3% річних –365,24 грн., пеня –80,73 грн.

Від позивача надійшла заява про зменшення суми позовних вимог, а саме стягнення з відповідача 1395,03 грн. заборгованості, з яких: інфляційні витрати –1029,79грн., 3% річних –365,24 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи це тим, що позовні вимоги побудовані на перекручених обставинах і фактах, а також суперечать фактичним взаємовідносинам сторін і вимогам чинного законодавства.

Вивчивши матеріали справи, господарський суд встановив:

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами 01.10.2000 р. було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячий воді за № 2538.

Відповідно до умов договору позивач взяв на себе зобов’язання постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді у потрібних йому обсягах, а відповідач зобов’язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в термін, передбачені цим договором.

За період з грудня 2004 р. по квітень 2006 р. Відкрите акціонерне товариство „Миколаївська теплоелектроцентраль” виконувало свої зобов’язання по договору, а відповідач, як полагає позивач, порушував порядок розрахунків, передбачений п. 6.3 договору.

Тому позивач нарахував відповідачу інфляційні витрати –1029,79 грн., 3% річних –365,24 грн., на підставі, ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши наданні докази та заслухавши представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків останні нарахування проведені ним за квітень 2006 року, а з того моменту і на час подання позову теплова енергія не постачалася, тому що відповідач не має договірних відносин з позивачем, оскільки має своє автономне опалення.

Якщо звернутися до норм ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідальність за порушення грошового зобов'язання полягає у сплаті суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У розрахунку позивача, вказане на те, що у ЖБК «Екватор-2»станом на 26.12.07 р. обліковується переплата в сумі 3980,43 грн. До того ж, позивач не просить стягнути суму боргу, а тільки 3 % річних та суму, розраховану, виходячи з індексу інфляції, що Законом взагалі не передбачено, оскільки Закон встановлює обов’язок сплати цих сум виключно разом з сумою боргу, якого у ЖБК «Екватор-2»не існувало і не існує. Зі розрахунку позивача, встановлено, що з серпня по листопад 2006 року сума переплати відповідача становила 773,51 грн. (ця сума підтверджена і двостороннім актом звірки № 2538 від 01.10.06 р.), а з грудня 2006 року –3980,43 грн.

Приймаючи до уваги той факт, який підтвердив сам позивач, а саме, що у відповідача з серпня по листопад 2006 року сума переплати відповідача становила 773,51грн., а з грудня 2006 року –3980,43 грн., суд вважає необхідним зробити висновок, що всі розрахунки позивача невірні, оскільки зазначені переплати не взяти ним до уваги.

Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги незначну суму нарахування інфляційних витрат, 3% річних та відсутності основної заборгованості на теперішній час, суд вважає доцільним, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зважаючи на наведене, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя В.Д.Фролов