СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

19 лютого 2008 року

Справа № 2-28/8934-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Волкова К.В.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Черткової І.В.,

за участю:

прокурора: не з'явився;

представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Альошина С.М.) від 26.10.2007 року у справі № 2-28/8934-2007

за позовом           Прокурора міста Євпаторія (вул. Гоголя, 5/8,Євпаторія,97400)

в інтересах держави в особі Державного комітету України з державного матеріального резерву (вул. Пушкінська, 28,м.Київ,01601)

до           відкритого акціонерного товариства "Завод "Вимпел" (Чорноморське шосе, 2,Євпаторія,97409)

про стягнення 119600,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Євпаторія звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом в інтересах держави в особі Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Завод "Вимпел" збитків в сумі 119600,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач самовільно випустив прокат матеріальних цінностей державного резерву, чим спричинив збитки державі.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Альошина С.М.) від 26.10.2007 року у справі № 2-28/8934-2007 у задоволенні позову відмовлено. Господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що строк позовної давності для стягнення заподіяних державі збитків сплинув.

Не погодившись з рішенням суду, Державний комітет України з державного матеріального резерву звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати.                    Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 12.02.2008 року у зв’язку з відпусткою у складі колегії було замінено суддю Щепанську О.А. на суддю Гонтаря В.І.

У судовому засіданні, призначеному на 12 лютого 2008 року, представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував з мотивів, викладених у відзиві на скаргу, та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції. Прокурор у судове засідання не з’явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні оголошувалась перерва до 19.02.2008 року.

Розглянувши повторно, в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України судова колегія встановила наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що відкрите акціонерне товариство "Завод "Вимпел" було відповідальним хоронителем матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

22.12.2000 року на підставі службового завдання, припису від 19.12.2000 року провідним спеціалістом Дніпропетровської міжобласної інспекції Державного агентства з управління державним матеріальним резервом була проведена перевірка наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які перебували на відповідальному зберіганні відкритого акціонерного товариства "Завод "Вимпел".

За результатами цієї перевірки був складений відповідний акт від 22.12.2000 року, в якому відображено, наступне. У період 1992-1993 на підставі усних розпоряджень керівництва відкритого акціонерного товариства "Завод "Вимпел" був самовільно випущений прокат латунний. Замість самовільно випущеного прокату латунного в 1993 році до мобілізаційного резерву був закладений бронзовий прокат в кількості 8,963 тн., без оформлення актів ф. № 1. Закладення бронзового прокату відображено в облікових картках ф. № 4 та ф. № 3, а також в облікових звітах ф. № 12 з 1993 року.

З матеріалів справи вбачається, що відкрите акціонерне товариство "Завод "Вимпел" неодноразово звертався до позивача з проханнями зарахувати прокат бронзи в кількості 8,963 тн. у рахунок використаного прокату латунного, однак ці звернення були залишені позивачем без задоволення.

За даними відкритого акціонерного товариства "Завод "Вимпел", матеріальні цінності мобілізаційного резерву, відповідальним охоронцем яких було це підприємство, були розброньовані у повному обсязі на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України № 363-р від 23.08.2005 року та реалізовані покупцю –товариству з обмеженою відповідальністю „Востокзовнішторг” –на підставі наряду Держкомрезерву України № 77/5 від 16.03.2006 року. У даний наряд була включена й бронза у кількості 8,963 тн.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Відповідно до частини 10 статті 14 Закону України „Про державний матеріальний резерв”, на яку посилається позивач, у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Проте, як вбачається з позовної заяви Прокурора міста Євпаторія, який звертався в інтересах держави в особі Державного комітету України з державного матеріального резерву, стягненню з відповідача підлягали збитки.

Згідно з статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, позивачем не було надано доказів наявності заподіяних діями відповідача збитків в результаті випуску прокату латунного в кількості 29,9 тн., при цьому позивач посилається на норму Закону України „Про державний матеріальний резерв”, якою встановлено право на стягнення штрафу та пені, які за своєю правовою природою відрізняються від збитків.

Більш того, як було встановлено судом першої інстанції позивач дізнався про випуск прокату латунного відповідачем 22.12.2000 року.

Відповідно до вимог пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набрав чинності 01.01.2004 року.

Статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на момент здійснення перевірки відкритого акціонерного товариства "Завод "Вимпел", встановлено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно з статтею 76 цього Кодексу перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, строк позовної давності для стягнення штрафу та пені, визначених частиною 10 статті 14 Закону України „Про державний матеріальний резерв”, сплинув 22.12.2003 року.

Статтею 80 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Таким чином судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову Прокурора міста Євпаторія в інтересах держави в особі Державного комітету України з державного матеріального резерву та вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято при повному з’ясуванні обставин справи та правильному застосуванні норм матеріального права.

Керуючись статтею 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.10.2007 року у справі № 2-28/8934-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            К.В. Волков

Судді                                                                                          В.І. Гонтар

І.В. Черткова