ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

21.10.08                                                                                           Справа № 15/152(4/287-17/50)

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя                                                            Бонк Т. Б.

судді                                                                                Бойко С. М.

Марко Р. І.

при секретарі судового засідання Гунька О. П.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом –Литвин Н. П. –представник

від відповідача за первісним позовом –Дуда П. В. –представник

розглянув апеляційні скарги ЗАТ «Украгровибухпром», м. Корсунь-Шевченківський, Черкаська область № 67 від 17.07.2008 р. та ПП «Мірт», м. Львів № 87 від 08.07.2008 р.

на рішення господарського суду Львівської області від 24.06.2008 р.

у справі № 15/152 (4/287-17/50)

за позовом ЗАТ «Украгровибухпром», с. Корсунь-Шевченківський, Черкаська область

до відповідача ПП «Мірт», м. Львів

про розірвання договору та повернення майна

за зустрічним позовом ПП «Мірт», м. Львів

до відповідача ЗАТ «Украгровибухпром», м. Корсунь-Шевченківський, Черкаська область

про стягнення 435 201, 39 грн. інфляційних втрат та 3 % річних

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 24.06.2008 р. у справі № 15/152 (4/287-17/50) провадження за первісним позовом ЗАТ «Украгровибухпром»до ПП «Мірт»про розірвання договору № 1 від 01.11.2000 р. та повернення майна, переданого за актом приймання-передачі майна (основних засобів) від 20.02.2001 р. припинено, зустрічний позов ПП «Мірт»про стягнення 435 201, 39 грн., в тому числі 337 755, 36 грн. інфляційних втрат та 97 446, 03 грн. 3 % річних задоволено частково, стягнуто із ЗАТ «Украгровибухпром»на користь ПП «Мірт»53 091, 28 грн. інфляційних втрат, 12 814, 82 грн. 3 % річних, 659, 06 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита та 118 грн. в повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті у позові відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки судовими рішеннями у справі № 14/47 встановлено добросовісність виконання умов договору № 1 від 01.11.2000 р. ПП «Мірт», протиправність дій ЗАТ «Украгровибухпром»щодо одностороннього розірвання договору та відмови повернути ПП «Мірт»його внесок у спільну діяльність, факт передачі ЗАТ «Украгровибухпром»усього майна спільної діяльності ВП «Соснівський гранкар’єр»до статутного фонду новоутвореного ТзОВ «Соснівський гранкар’єр», розірвання договору № 1 від 01.11.2000 р. та фактичне припинення спільної діяльності, а відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, такі факти не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, то предмет спору щодо розірвання договору № 1 від 01.11.2000 р. відсутній, а вимога зобов’язати відповідача повернути позивачу майно, передане для спільної діяльності, яке самим позивачем було передано до статутного фонду ТзОВ «Соснівський гранкар’єр», не спрямована до набувача такого майна. Крім цього, позивачем подано заяву про відмову від первісного позову, яка була прийнята судом. Щодо зустрічного позову, суд встановив, що за період з дати виникнення у позивача грошового зобов’язання перед відповідачем, тобто з 11.04.2006 р. по 30.11.2006 р., сума 3 % річних з суми боргу 672 041, 59 грн. становить 12 814, 82 грн., а інфляційні втрати –53 091, 28 грн.

У своїй апеляційній скарзі позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) –ЗАТ «Украгровибухпром»просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким задоволити первісний позов, а в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю, посилаючись на те, що ЗАТ «Украгровибухпром», укладаючи договір спільної діяльності від 01.11.2000 р. з ПП «Мірт», не брало на себе жодних грошових зобов’язань, а рішенням господарського суду Рівненської області від 02.11.2005 р. стягнуто грошову компенсацію частки ПП «Мірт»в спільному майні. При цьому, зобов’язання сторін по договору спільної діяльності, згідно п. 2 ст. 176 ГК України, є організаційно-господарськими, а не грошовими.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги ЗАТ «Украгровибухпром»зазначає, що при здійсненні спільної діяльності керівництво діяльністю, згідно умов договору, було покладено на ПП «Мірт»і йому було передано по акту прийому-передачі майно ВП «Соснівський гранкар’єр», проте, під час здійснення спільної діяльності відповідач в порушення умов договору не вів балансів спільної діяльності і після припинення здійснення господарських операцій по спільній діяльності не повернув позивачу будь-якого майна та/або коштів, які приймали участь у здійсненні сумісної діяльності. Твердження відповідача про існування акта про передачу ним майна спільної діяльності третій особі апелянт вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки жоден пункт договору про спільну діяльність не дає відповідачу такого права.

У своїй апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) – ПП «Мірт»просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 53 091, 28 грн. інфляційних витрат, 12 814, 82 грн. 3 % річних, 659, 06 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, позовні вимоги ПП «Мірт»задоволити повністю, мотивуючи тим, що рішення господарського суду Рівненської області від 02.11.2005 р. є правовим наслідком судового розгляду спору, який виник до моменту прийняття самого рішення, тобто суд задоволив законні вимоги ПП «Мірт», що виникли у 2002 році і відмова відповідача від виконання даних вимог зумовила звернення ПП «Мірт»з позовом до суду. Виходячи із змісту ст. 115 ЦК Української РСР, чинної на момент існування спірних правовідносин, порядок виділу частки у спільному майні передбачає виділення її в натурі і лише у випадку неможливості виділення сплачується грошова компенсація. Апелянт вважає, що в момент розірвання договору про спільну діяльність у відповідача виникло зобов’язання повернути ПП «Мірт»належну йому частку в натурі, однак, у відповідача не було можливості повернути майно, оскільки ним було передано все майно у статутний фонд новоствореного ТзОВ «Соснівський гранкар’єр»за актом прийому-передачі ліквідаційного балансу ВП «Соснівський гранкар’єр», що зумовлювало, в свою чергу, виникнення грошового зобов’язання. Про неможливість повернення частки в натурі відповідач повідомив листом № 117 від 12.03.2002 р. і з цієї дати, на думку скаржника, у відповідача виникло грошове зобов’язання.

У відзиві на апеляційну скаргу ЗАТ «Украгровибухпром»позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) просить відмовити ПП «Мірт»у задоволенні позовних вимог повністю з огляду на те, що в листі № 117 від 12.03.2002 р. не повідомлялось про неможливість повернення частки в натурі, більше того, в листі від 18.02.2002 р. позивач повідомив відповідача, що зможе передати майно спільної діяльності відповідачу лише після повернення йому внесків в сумісну діяльність.

У відзиві та доповненні до відзиву на апеляційну скаргу відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) просить апеляційну скаргу ЗАТ «Украгровибухпром»залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області скасувати в частині стягнення 53 091, 28 грн. інфляційних витрат, 12 814, 82 грн. 3 % річних, 659, 06 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, позовні вимоги ПП «Мірт»задоволити повністю, оскільки відповідачем на підставі листа № 137/66 від 05.02.2002 р. в односторонньому порядку розірвано договір про спільну діяльність від 01.11.2000 р., внаслідок чого у відповідача виникло нове зобов’язання –повернути внесене у спільну діяльність майно, а в разі неможливості –відшкодувати вартість.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційних скаргах, доповненнях та у відзивах на них, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 01.12.2000 р. між правопопередником ЗАТ «Украгровибухпром»та ПП «Мірт»укладено договір про спільну діяльність № 1, відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов’язувалися шляхом об’єднання майна та коштів спільно вести господарську діяльність на ВП «Соснівський гранкар’єр»для досягнення господарських цілей: добування граніту, маркетингові обстеження, комерційна діяльність, капітальне будівництво та реконструкція основних засобів.

Керівництво спільною діяльністю, згідно домовленості сторін, було покладено на ПП «Мірт».

У відповідності з п. 6.1 договору, внески сторін у сумісну діяльність визнаються рівними у розмірах 50 % х 50 %. При цьому, внески ПП «Мірт»обумовлені у вигляді коштів, необхідних для погашення заборгованості по платежам у бюджет, Пенсійний фонд України, електроенергію, ремонту та наладки екскаватора, лінії навантаження тощо. Внески ЗАТ «Украгровибухпром»обумовлені у вигляді основних та обігових засобів, буро-вибухових робіт.

Відповідно до п. 7.1 договору, грошові кошти, основні та оборотні засоби, матеріальні ресурси, створені сторонами у результаті сумісної діяльності, становлять сумісну долеву власність сторін у пропорції 50 % х 50 %. Майно, яке передавалось сторонами у вигляді внеску (паю) в сумісну діяльність, є власністю цих сторін та не підлягає розділу після розірвання цього договору.

За актом прийому –передачі основних засобів від 20.02.2001 р., позивач зробив внески у спільну діяльність у вигляді основних та оборотних засобів виробничого підрозділу «Соснівський гранкар’єр»на загальну суму 6 320 814, 95 грн. Зазначена обставина сторонами не заперечувалась.

Відповідач зробив внески у спільну діяльність інвестиціями на суму 672 041, 59 грн., що підтверджується, зокрема, фактами, встановленими судовими рішеннями у справі № 14/47.

Згідно ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Строк дії договору встановлено до 31.12.2010 р. Відповідно до п. 10.2 договору, він може бути розірваний за заявою однієї із сторін у випадку невиконання своїх зобов’язань другою стороною. В цьому випадку всі наслідки розірвання договору покладаються на винну сторону.

Під час здійснення сторонами сумісної діяльності вищестоящою організацією позивача було прийнято рішення –постанова Української кооперативно-державної корпорації по агропромисловому будівництву «Украгропромбуд»від 29.11.2001 р. № 79 «Про реорганізацію підприємства «Украгровибухпром»», у зв’язку з чим позивач листом № 137/66 від 05.02.2002 р. повідомив відповідача про наміри розірвати договір про спільну діяльність. Одночасно в цьому листі позивач поставив вимогу про складання річного балансу сумісної діяльності за результатами фінансово-господарської діяльності, оформлення документів, які підтверджують фактичні внески сторін в грошовій та натуральній формі.

На лист позивача відповідач за первісним позовом –ПП «Мірт»відповів листом від 18.02.2002 р., в якому зазначив, що одностороння відмова від виконання своїх зобов’язань по договору про сумісну діяльність недопустима і суперечить діючому законодавству України. Відповідач також повідомив позивача, що передача ним (відповідачем) на баланс позивача основних засобів сумісної діяльності буде можливо лише за умови повернення йому внесків в сумісну діяльність та повного відшкодування завданих збитків.

В липні 2003 року відповідач в справі звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом про передачу йому Ѕ частини майна ВП «Соснівський гранкар’єр»або стягнення із ЗАТ «Украгровибухпром»грошової компенсації вартості частки майна в сумі 672 041, 29 грн. з посиланням на ст. 115 ЦК УРСР, який діяв на момент існування спірних правовідносин.

Рішенням господарського суду Рівненської області у справі № 14/47 від 02.11.2005 р. позов задоволено та вирішено стягнути із ЗАТ «Украгровибухпром» на користь ПП «Мірт» 672 041, 59 грн. грошової компенсації та судові витрати. Рішення набрало законної сили, що підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2006 р., постановою Вищого господарського суду України від 27.07.2006 р. та визнається сторонами.

Судовими рішеннями по вказаній справі встановлено, зокрема, добросовісність виконання умов договору № 1 від 01.11.2000 р. ПП «Мірт», протиправність дій ЗАТ «Украгровибухпром»щодо одностороннього розірвання договору та відмови повернути ПП «Мірт»його внесок у спільну діяльність, факт передачі ЗАТ «Украгровибухпром»усього майна спільної діяльності ВП «Соснівський гранкар’єр» до статутного фонду новоутвореного ТзОВ «Соснівський гранкар’єр», розірвання договору № 1 від 01.11.2000 р. та фактичне припинення спільної діяльності. Як зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 35 ГПК України, такі факти не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно, предмет спору по позовній вимозі про розірвання договору № 1 від 01.11.2000 р. відсутній, а вимога зобов’язати відповідача повернути позивачу майно, передане для спільної діяльності, яке самим позивачем було передано до статутного фонду ТзОВ «Соснівський гранкар’єр», не спрямована до набувача такого майна.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач двічі звертався із заявами про відмову від первісного позову, а саме 17.05.2007 р. № 217 та 11.06.2007 р. № 227-В. Суд першої інстанції встановив, що такі заяви не суперечать законодавству, матеріалам справи та не зачіпають прав і охоронюваних інтересів інших осіб, а тому підстави для відмови у прийнятті судом такої відмови від позову відсутні.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, у випадку відмови від позову та прийняття такої відмови судом господарський суд припиняє провадження у справі.

Відповідач звертався до позивача із листом від 18.02.2002 р. (у відповідь на лист № 137/66 від 05.02.2002 р.), відповідно до якого, у випадку прийняття позивачем остаточного рішення про припинення зобов’язань по договору № 1 від 01.11.2000 р., просив повідомити про термін та способи відшкодування завданих збитків. Однак, як вбачається зі змісту вказаного листа, він не носить характеру вимоги про виконання грошового зобов’язання, строк виконання якого не визначений, відповідно до ст. 165 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних правовідносин, містить умову –прийняття остаточного рішення про припинення відносин, стосується відшкодування збитків від припинення спільної діяльності, а не повернення майна чи відшкодування його вартості. Крім цього, цей лист формулює вимогу не виконання зобов’язання, а майбутнього обумовлення способів та термінів відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 115 ЦК УРСР, чинного на момент існування спірних відносин, кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення, а в іншому випадку власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію. Відповідно, грошове зобов’язання, пов’язане з виплатою компенсації вартості частки спільного майна виникає на підставі рішення суду. Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов’язки можуть виникати з рішення суду.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 02.11.2005 р. у справі № 14/47 між тими ж сторонами на підставі ст. 115 ЦК УРСР вирішено стягнути із ЗАТ «Украгровибухпром»на користь ПП «Мірт»грошову компенсацію в розмірі 672 041, 59 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 85 ГПК України, у разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією. Рішення набрало законної сили 11.04.2006 р., що підтверджується постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.04.2006 р.

Посилання позивача на наказ господарського суду Львівської області по справі № 14/47 від 01.11.2006 р., як на дату, з якої у позивача виникли зобов’язання по оплаті, не заслуговує на увагу, оскільки згідно ст. 115 ГПК України, рішення суду саме по собі є обов’язковим до виконання на всій території України. Наказ господарського суду є виконавчим документом, на підставі якого відкривається виконавче провадження з примусового виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). При цьому, стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов’язання.

Згідно ст. 598 ЦК України, зобов’язання припиняється частково або у повному обсязі лише на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання зазначеного вище рішення у справі № 14/47 господарським судом Рівненської області 01.11.2006 р. видано наказ на примусове стягнення із ЗАТ «Украгровибухпром»на користь ПП «Мірт»672 041, 59 грн. грошової компенсації та судові витрати по справі. Рішення суду було виконано частково, про що свідчить, зокрема, лист Головного управління юстиції у Черкаські області № 14-Ю від 04.05.2007 р. та визнається відповідачем. Зокрема, ДВС Корсунь-Шевченківського РУЮ до 31.12.2006 р. стягнула із ЗАТ «Украгровибухпром»на користь ПП «Мірт»86 629, 98 грн., а саме 25.12.2006 р. стягнуто 5 443, 50 грн. та 27.12.2006 р. –81 186, 48 грн. Відсутність інших надходжень з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду Рівненської області від 02.11.2005 р. до 31.12.2006 р. також підтверджується довідкою Львівської філії АКБ «ТАС-Комерцбанк»№ 872 від 29.05.2007 р., довідкою Львівської філії ВАТ «ВТБ Банк»№ 52 від 30.05.2007 р.; довідкою Львівського відділення № 3 ВАТ «Банк Універсальний»№ 26/05-2 від 29.05.2007 р. та доданою до неї банківською випискою з особового рахунку за період з 01.11.2005 р. по 31.12.2006 р.. Доказів проведення подальших оплат станом на дату розгляду справи суду не надано.

Таким чином сума основного боргу станом на 30.11.2006 р. становила 672 041, 59, а станом на 31.12.2006 р. –585 411, 61 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви, з урахуванням уточнення від 12.06.2007 р., відповідач за первісним позовом просить стягнути з позивача за первісним позовом суму інфляційних втрат та 3 % річних до 30.11.2006 р.

Враховуючи наведене, за період з дати виникнення у позивача грошового зобов’язання перед відповідачем, тобто з 11.04.2006 р. по 30.11.2006 р. (232 календарних дні) сума 3 % річних з суми боргу 672 041, 59 грн. становить 12 814, 82 грн.. За цей же період, з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції, сума інфляційних втрат становить 53 091, 28 грн.

Отже, загальна сума, яка підлягає стягненню із ЗАТ «Укагровибухпром», становить 65 906, 10 грн.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахування всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись ст.ст. 99, 101 –105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду Львівської області від 24.06.2008 р. у справі № 15/152 (4/287-17/50) залишити без змін, апеляційні скарги ЗАТ «Украгровибухпром», м. Корсунь-Шевченківський, Черкаська область № 67 від 17.07.2008 р.та ПП «Мірт», м. Львів – без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий суддя                                                                      Бонк Т. Б.

Суддя                                                                                          Бойко С. М.

Суддя                                                                                          Марко Р. І.