КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

25.02.08 р.                                                                                                    № 13/36

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Агрикової О.В. (доповідач по справі),

суддів:

Поліщука В.Ю.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання Рустам’яні Е.А.,

за участю:

від позивача:          Кардіян М.А. –директор, довідка з ЄДРПОУ №1386 від 10.07.2007р.,

від відповідача:          не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Любич-Кременчук»на рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2007 року (підписане 03.12.2007 року)

у справі          №13/36 (суддя Босий В.П.)

за позовом          товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал-Еко»м. Київ

до          дочірнього підприємства «Любич-Кременчук»м. Кременчук Полтавської області

про          стягнення 963 528,15 грн., -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал-Еко»(позивач) звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до дочірнього підприємства «Любич-Кременчук»(відповідач) про стягнення: 963 528,15 грн. заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року та Генерального договору поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договірних зобов’язань (а.с. 2-4).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.11.2007 року у справі №13/36 позов задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача 963 528,15 грн. боргу, 9 635,28 грн. в якості відшкодування витрат по сплаті державного мита, 118 грн. в якості відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення місцевого господарського суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог у повному обсязі, підтверджених належними засобами доказування (а.с. 62-63).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№2-04/2/9/29 від 09.01.2007 року), в якій просить рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2007 року по справі №13/36 скасувати повністю, прийняти нове рішення, яким в позові товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал-Еко»до дочірнього підприємства «Любич-Кременчук»відмовити повністю. Свої вимоги скаржник обґрунтовує неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм процесуального права, зокрема ст. 58 ГПК України щодо розгляду двох позовних вимог, відповідно до яких позивач просить стягнути заборгованість за Договором поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року та Генеральним договором поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року. Крім того, скаржник наголошує на тому, що місцевим господарським судом було невірно визначено розмір основної заборгованості внаслідок прийняття як доказу підтвердження суми боргу Акту звіряння взаєморозрахунків, оскільки, за переконанням скаржника даний, Акт не є доказом в розумінні ст. ст. 32 та 36 ГПК України.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.01.2007 року розгляд апеляційної скарги дочірнього підприємства «Любич-Кременчук»на рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2007 року по справі №13/36 прийнято до провадження.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.02.2007 року розгляд апеляційної скарги відкладався, у зв’язку з неявкою в судове засідання апеляційного господарського суду представника скаржника.

Скаржник в судове засідання апеляційного господарського суду, що відбулось 11.02.2007 року, явку уповноваженого представника не забезпечив (хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази), про причини не направлення у судове засідання уповноваженого представника суд не повідомлено.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного господарського суду, яке відбулось 11.02.2007 року проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, спірне рішення місцевого господарського суду залишити в силі, обґрунтовуючи це доводами, наведеними у відзиві на апеляційну скаргу.

В обґрунтування своїх заперечень, представник позивача посилався на те, що місцевим господарським судом було повно всебічно та об’єктивно досліджено усі обставини справи з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судовою колегією апеляційного суду встановлено наступне.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 05.04.2007 року між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як покупцем) був укладений Договір поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року, позивач взяв на себе зобов’язання передати, а відповідач прийняти та оплатити товар (нафтопродукти), при цьому, остаточна кількість та вартість нафтопродуктів та базис поставки обумовлюється відповідними додатковими угодами до зазначеного договору.

26.04.2007 року на виконання Договором поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року сторонами були укладені Додаткові угоди №6 від 16.04.2007 року та №7 від 16.04.2007 року (а.с. 9 та 10 відповідно).

Пунктом 5 Додаткових угод №6 та №7 визначено, що умови та порядок поставки нафтопродуктів визначаються відповідно до умов Договором поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року.

Згідно з п. 3.3., п. 3.6. Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року, сторони визначили порядок приймання –передачі нафтопродуктів, відповідно до яких нафтопродукти є такими, що поставлені постачальником та прийняті покупцем згідно Акту приймання –передачі та/або накладної.

Як було досліджено господарським судом першої інстанції (згідно позовних вимог) на виконання умов Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року позивач передав, а відповідач прийняв нафтопродукти на загальну суму 403 965,65 грн. Зазначена обставина сторонами спору не заперечується та підтверджується матеріалами справи, зокрема накладними №6, №6/1, №7 від 16.04.207 року (а.с. 11-13).

Колегією суддів апеляційного господарського суду було встановлено, що пунктом 2.2 Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року сторони встановили, що оплата вартості нафтопродуктів здійснюється шляхом 100% передоплати відповідно до рахунків-фактур. Водночас, відповідно до п. 2.4 Договором поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року передбачено, що поставка нафтопродуктів може бути здійснена на умовах відстрочки платежу на підставі Додаткових угод до Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно з п. 2 Додаткових угод №6 та №7 від 16.04.2007 року, відповідач взяв на себе зобов’язання здійснювати розрахунки за отримані нафтопродукти на протязі 3 банківських діб з моменту здійснення поставки товару.

Поряд з цим, як було вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 13.04.2007 року, між позивачем (як постачальником) та відповідачем (як покупцем) був укладений ще один Генеральний Договір поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року, який за своєю правовою природою щодо порядку та поставки товару, а також порядку здійснення платежів є аналогічним Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року (а.с. 14-17).

Відповідно до п. 1.1 вказаного Генерального Договору №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року, позивач взяв на себе зобов’язання передати, а відповідач прийняти та оплатити товар (нафтопродукти) при цьому, остаточна кількість та вартість нафтопродуктів та базис поставки обумовлюється відповідними додатковими угодами до Договору.

13.04.2007 року на виконання Генерального Договору поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року сторонами була укладена Додаткова угода №1 (а.с 18).

Пунктом 5 цієї Додаткової угоди №1 було визначено, що умови та порядок поставки нафтопродуктів визначаються відповідно до умов Генерального Договору №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року.

Згідно з п. 3.8 Генерального Договору, сторони визначили, що факт приймання-передачі нафтопродуктів підтверджується Актом приймання –передачі продукції.

Як було досліджено господарським судом першої інстанції (згідно позовних вимог) на виконання умов Генерального Договору №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року позивач передав, а відповідач прийняв нафтопродукти на загальну суму 573 562,50 грн. Факт приймання-передачі підтверджується видатковою накладною №РН-0000039 від 17.04.2007 року та Актом приймання-передачі №1 від 17.04.207 року (а.с. 19-20).

Колегією суддів апеляційного господарського суду було встановлено, що пунктом 2.2 Генерального Договору №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року сторони встановили, що оплата вартості нафтопродуктів здійснюється шляхом 100% передоплати. Водночас, відповідно до п. 2.3 Генерального Договору №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року передбачено, що поставка нафтопродуктів може бути здійснена на умовах відстрочки платежу на підставі Додаткових угод до Договору.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно з п. 3 Додаткової угоди №1 від 13.04.2007 року, відповідач взяв на себе зобов’язання здійснювати розрахунки за отримані нафтопродукти на протязі 5 банківських діб з моменту здійснення поставки товару.

Колегією суддів апеляційного господарського суду було встановлено, що Генеральний договір поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року та Договір поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками. В установленому порядку зазначені договори визнані недійсними не були, зустрічного позову про визнання договорів недійсним під час судового провадження у цій справі не подавалось. Поряд з цим, представниками сторін судових рішень щодо визнання договорів недійсними до господарського суду першої інстанції надано не було.

Місцевим господарським судом було також вірно встановлено, що станом на день подання позову відповідач лише частково оплатив отриманий товар, в зв’язку з чим (відповідно до заявлених до стягнення позовних вимог) сума основного боргу за обома договорами становила 963 528,15 грн., яка була відображена сторонами в Акті звірки заборгованості по розрахункам за нафтопродукти між позивачем та відповідачем станом на 31.07.2007 року (а.с 26, 59).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача заборгованості за отримані нафтопродукти, яка мала б бути сплачена відповідачем у наступні строки, а саме:

по Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року за отримані по Додатковій угоді №6 від 16.04.2007 року нафтопродукти на суму 199 518,55 грн. та по Додатковій угоді №7 від 16.04.2007 року нафтопродукти на суму 204 447,10 грн. –в термін до 19.04.2007 року;

по Генеральному Договору поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року за отримані по Додатковій угоді №1 від 13.04.2007 року нафтопродукти на суму 573 562,50 грн. –в термін до 24.04.2007 року.

Водночас, як було вірно встановлено місцевим господарським судом, з чим погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, на момент звернення позивача з позовною заявою, а саме на 17.10.2007 року, сума заборгованості за отримані відповідачем нафтопродукти становила 963 528,15 грн.

Під час розгляду справи в місцевому господарському суді доказів сплати вартості отриманих відповідачем по Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року та Генеральному договору поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року надано не було.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов’язків (господарських зобов’язань).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов’язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов’язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов –відповідно до звичаїв ділового обороту, при чому одностороння відмова від виконання не допускається.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином у відповідності до закону, правових актів, договору, а також у разі відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов’язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, визначених законом або договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання.

За таких підстав, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Водночас, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що посилання скаржника в апеляційній скарзі, як на підставу своїх вимог, на те, що місцевим господарським судом було порушено вимоги ст. 58 ГПК України щодо сукупного розгляду різних позовних вимог без зазначення про це в рішенні чи в ухвалі про порушення провадження у справі, що за переконанням скаржника є таким, що суперечить приписам ГПК України, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду є безпідставними виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 58 ГПК України в ухвалі про порушення провадження у справі або рішенні зазначається про об’єднання кількох однорідних позовних заяв або справ. Проте, судова колегія встановила, що у цій справі №13/36 позивачем було подано лише одну позовну заяву, за якою ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.10.2007 року було порушено провадження у справі №13/36. При цьому, як вбачається з матеріалів даної справи, ухвала про порушення провадження у справі від 19.10.2007 року оскаржена не була.

Щодо об’єднання в одній позовній заяві позовних вимог, які ґрунтуються на невиконані Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року та Генерального договору поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року, то за переконанням колегії суддів апеляційного господарського суду, системне тлумачення ч. 1 ст. 58 сукупно з п. 5 ч. 1. ст. 63 ГПК України дає можливість дійти висновку, що не допускається об’єднання в одній позовній заяві кількох вимог до одного чи кількох відповідачів, якщо сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з’ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи утруднить вирішення спору. Тобто, в даному випадку місцевий господарський суд наділений правом визначити ступінь та наявність перешкод щодо сумісного розгляду об’єднаних позовних вимог в одній позовній заяві та вирішити питання щодо відмови в їх розгляді шляхом повернення позовної заяви чи подальшого їх розгляду сукупно.

Проте, як було вірно визначеного місцевим господарським судом, з чим погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, предметом Договору поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року та Генерального договору поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року є нафтопродукти. Положення договорів щодо порядку, умов, строків поставки та оплати цих нафтопродуктів за своєю правою природою є ідентичними. Крім того, як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, на підтвердження проведення сторонами спору звірки взаєморозрахунків, в матеріалах справи містяться Акти звірки, з тексту яких вбачається, що сторони встановлювали виконання договірних зобов’язань за обома договорами сукупно (а.с. 59).

Тому, за переконанням колегія суддів, місцевий господарський суд правомірно, здійснив захист порушених прав позивача, розглянувши об’єднані позовні вимоги, підставою виникнення яких є невиконання відповідачем грошових зобов’язань за Договором поставки нафтопродуктів №45-05-04/2007/М від 05.04.2007 року та Генеральним договором поставки нафтопродуктів №46-10-04/2007 від 10.04.2007 року, оскільки сукупний розгляд цих вимог лише прискорив з’ясування розміру фактичної заборгованості відповідача за цими договорами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в цьому випадку це стосувалось відповідача, який мав би довести належність виконання грошових зобов’язань, або відсутність підстав для їх виконання, чого зроблено не було.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справив в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що місцевим господарським судом були вірно застосовані норми матеріального та процесуального права з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи. Тому, за таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2007 року має бути залишено без змін.

Зважаючи на наведене вище та керуючись ст. ст.43, 33, 34, 43, 99, 101, п.1) ст. 103, ст. 105 ГПК, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

постановив:

1.          Апеляційну скаргу дочірнього підприємства «Любич-Кременчук»на рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2007 року у справі №13/36 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал-Еко»до дочірнього підприємства «Любич-Кременчук»про стягнення 963 528,15 грн. залишити без задоволення.

2.          Рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2007 року у справі №13/36 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал-Еко»до дочірнього підприємства «Любич-Кременчук»про стягнення 963 528,15 грн. залишити без змін.

3.          Справу №13/36 повернути до господарського суду Полтавської області.

4.          Постанова набирає чинності з дня її прийняття.

Головуючий суддя:                                                                      Агрикова О.В.

Судді:

Поліщук В.Ю.

Рудченко С.Г.

Дата відправки 28.02.08