ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2008 р.

№ 18/578 (15/469)

Вищий господарський суд України у складі колегії

суддів:

Овечкіна В.Е.,

Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянувши матеріали касаційного подання

Стаханово-Алчевського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Теплогорської міської ради

на постанову

від 03.05.06 Луганського апеляційного господарського суду

у справі

№ 18/578 (15/469) господарського суду Луганської області

за позовом

Стаханово-Алчевського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Теплогорської міської ради

до

ДП “Луганська обласна дирекція з ліквідації збиткових вугледобувних та вуглепереробних підприємств”

про

стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок забруднення атмосферного повітря в сумі 879 780,85 грн.

у справі взяли участь представники

від Генеральної Прокуратури України –Громадський С.О. прокурор відділу посв. №76 від 10.02.05

позивача: не з'явилися

відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Луганської області від 31.01.2005, залишеним без змін постановою Луганського апеляційного господарського суду від 11.04.2005, позовні вимоги про стягнення збитків в сумі 879780 грн. 85 коп., заподіяних внаслідок забруднення атмосферного повітря в 2003 році у зв’язку з невиконанням запланованих заходів щодо гасіння та рекультивації породних відвалів по шахті “Центральне-Ірміне” –були задоволені.

Зазначені судові акти були скасовано Вищим господарським судом України з приводу не з’ясування судами повноважень міської ради щодо можливості бути позивачем у даній справі.

При повторному розгляді справи рішенням місцевого суду від 20.02.2006, залишеним без змін постановою апеляційної інстанції від 03.05.2006, в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків відмовлено з тих підстав, що причиною невиконання природоохоронних робіт –гасіння та рекультивація народних відвалів, - є недостатнє фінансування цих робіт Мінтопенерго. Суди дійшли висновку, що вина відповідача в забрудненні повітря відсутня.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 13 листопада 2007 р. припинив касаційне провадження у даній справі і передав її для вирішення до Вищого господарського суду України.

Прокуратура в касаційному поданні вважає, що суди попередніх інстанцій безпідставно не застосували ст. 34 Закону України “Про охорону атмосферного повітря”, якою передбачено відшкодування шкоди, завданої порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря та ст. 68 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”. В прокуратурі відсутня інформація, що на протязі останніх років відповідач звертався до Мінтопенерго щодо фінансування природоохоронних заходів, передбачених проектом ліквідації шахти. Законами не передбачається звільнення від виконання природоохоронних заходів внаслідок відсутності фінансування. А, насамперед, майнова шкода, завдана бездіяльністю відшкодовується у повному обсязі, особою яка її завдала. Прокурор просить скасувати прийняті у справі судові акти та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

Перевіркою, проведеною державною екологічною інспекцією по Стаханівському регіону встановлено, що Кіровською дирекцією з ліквідації шахт, яка є структурним під розділом відповідача, своєчасно в 2003 році не були виконані природоохоронні роботи, пе редбачені проектом ліквідації шахти «Центральне - Ірміне», зокрема, гасіння та рекульти вація породних відвалів, що підтверджується актом перевірки державної інспекції від 09-15.03.2004.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря мали місце в результаті горін ня цих породних відвалів шахти «Центральне - Ірміне».

Перевіркою, проведеною державною екологічною інспекцією по Стаханівському ре гіону також встановлено, що:

–причиною невиконання природоохоронних робіт - гасіння та рекультивації пород них відвалів, є недостатнє фінансування цих робіт Мінтопенерго, про що прямо вказано в акті перевірки (аркуш 7 акту перевірки державної інспекції від 09-15.03.2004);

–Кіровською дирекцією з ліквідації шахт (структурним підрозділом відповідача) та державним підприємством «Обласна дирекція «Луганськвуглереструктуризація»(на той час вищестоящою організацією) до Мінтопенерго, Луганської облдержадмініст рації та Луганської обласної ради направлялися листи з проханням перенести строки виконання вказаних природоохоронних робіт до відповідного фінансування з Держбюджету цих робіт. Однак, ці звернення результатів не дали (аркуш 7 акта пе ревірки державної інспекції від 09-15.03.2004).

В результаті горіння породних відвалів шахти «Центральне - Ірміне», в 2003 році, в атмосферне повітря здійснено наднормативні викиди забруднюючих речовин.

Згідно розрахунку державної екологічної інспекції по Стаханівському регіону, який проведено на підставі Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок понаднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повіт ря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.95 р. № 38, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.05.95 р. за № 157/693, шкода заподіяна державі Кіровською дирекцією з лікві дації шахт перевищенням нормативів гранично допустимих концентрацій забруднюючих речовин складає 879780,85 грн.

Вищевказаними матеріалами справи (в т. ч. актом перевірки державної інспекції від 09-15.03.2004) підтверджуються доводи відповідача про те, що в забрудненні навколиш нього природного середовища немає вини відповідача, так як виконання природоохоронних захо дів щодо гасіння та рекультивації породних відвалів вжити було неможливо через відсут ність фінансування цих заходів з боку держави.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок передчасним.

При вирішенні спорів, пов’язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, слід керуватися нормами природоохоронного, природно-ресурсного законодавства про забезпечення екологічної небезпеки, а з питань, не врегульованих цим законодавством, - відповідними правилами цивільного законодавства.

Статтями 33, 34 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” встановлено, що особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря несуть за це відповідальність згідно з законом. Крім відповідальності відшкодовують збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно ст. 69 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Як встановлено судами, відповідач створений з метою організації та виконання робіт з ліквідації вугледобувних підприємств Луганської області: “його попередник прийняв шахту “Центральне-Ірміне” для ліквідації згідно наказу Мінпалива та енергетики України № 129 від 19.12.2002.

Проект ліквідації шахти “Центральне-Ірміно” узгоджений у встановленому порядку, пройшов державну екологічну експертизу і є обов’язковим для виконання підприємством, яке здійснює фізичну ліквідацію шахти і відповідно її породний відвал.

Відповідач є юридичною особою, веде господарську діяльність, несе відповідальність за своїми зобов’язаннями у межах належного йому майна відповідно до чинного законодавства.

Судами встановлений факт порушення відповідачем природоохоронного законодавства і встановлено, що в результаті цього навколишньому середовищу спричинені збитки, розмір компенсації яких складає 879780 грн. 85 коп.

Звільняючи підприємство від компенсації завданої шкоди, суди не досліджували Проект ліквідації шахти “Центральне-Ірміне”, який узгоджений в установленому законом порядку, пройшов державну екологічну експертизу і є обов’язковим для виконання підприємством, яке здійснює ліквідацію шахти. Судами не досліджено, як він виконувався відповідачем.

Суди не звернули увагу на те, що відповідач мав дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря в дозволених об’ємах (том 1, арк. 36, 37), але перевіркою встановлено, що він здійснював протягом 2003 року наднормативні викиди (арк.14). Причиною цього могла бути і господарська діяльність відповідача. Судами не спростовані доводи прокуратури про те, що відповідач на протязі останніх років не звертався до Міністерства палива та енергетики щодо фінансування природоохоронних заходів, передбачених проектом ліквідації шахти; вчасно не підготував матеріали до сесії обласної ради і питання переносу терміну виконання заходів та охорони атмосферного повітря не було вирішено, що стало в подальшому підставою для відмови позивача у видачі відповідачу дозвільних документів на викиди забруднюючих речовин.

Прокуратура наполягає на тому, що збитки, завдані державі бездіяльністю, компенсуються у повному обсязі особою, яка їх завдала.

Колегія суддів погоджується з доводами прокуратури, що відсутність фінансування з боку Міністерства не звільняє відповідача від компенсації збитків, завданих атмосферному повітрю.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України повно, об’єктивно і всебічно не дослідили обставини справи та докази, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. Порушення вимог процесуального права є підставою для скасування прийнятих у справі судових актів і направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справі суду слід врахувати зазначені вище недоліки та прийняти законне та мотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання прокурора задовольнити частково.

Рішення господарського суду Луганської області від 20.02.2006 та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 03.05.2006 у справі № 18/578 (15/469) скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського сулу Луганської області.

Головуючий, суддя В. Овечкін

Судді: В. Чернов

В. Цвігун