ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2008 р.

№
4/427

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

В.
Овечкін  -головуючого,

Є.
Чернов В. Цвігун

за
участю представника:

фізичної
особи -підприємця  ОСОБА_1

ОСОБА_2 -(дор. від 24.07.2007)

розглянув
касаційні скарги

фізичної
особи -підприємця  ОСОБА_1                    ОСОБА_3

на
рішення

від
17.12.2007 господарського суду м. Києва

у
справі

№ 4/427
господарського суду м. Києва

за
позовом

Київського
природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Київської міської
ради

до

фізичної
особи -підприємця  ОСОБА_1

про

повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
господарського суду м. Києва від 17.12.2007 (суддя: І.Борисенко) позовні вимоги
про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у
придатний для використання стан задоволені повністю, відповідача зобов'язано
повернути Київській міській раді самовільно зайняту земельну ділянку привівши
її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівель та споруд.

Рішення
господарського суду мотивовано тими обставинами, що актом перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від 05.02.2007 № 41/03 Головуправління земельних
ресурсів Київської міської державної адміністрації зафіксовано порушення
відповідачем вимог земельного законодавства, а саме самовільне без оформлення в
порядку ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України зайняття та використання
земельної ділянки на АДРЕСА_1.

Відповідач
в касаційній скарзі просить рішення господарського суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення господарськими судами норм матеріального та
процесуального права.

В
обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на те, що його не було
повідомлено у встановленому порядку про час та місце слухання справи, що є
порушенням ст.ст. 42, 43,  64, 65 ГПК України, суд в порушення ст. 43 ГПК
України не з'ясував фактичних обставин справи, а саме, кому та на якій правовій
підставі належать розташовані на земельній ділянці споруди. На підставі
договору дарування від 14.10.2007 малі архітектурні форми, що розміщені на
спірній земельній ділянці передано скаржником ОСОБА_3 Таким чином рішення
стосується прав та обов'язків останньої, яка не була залучена до участі у
справі.

ОСОБА_3
в касаційні скарзі просить рішення господарського суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення господарськими судами норм матеріального та
процесуального права.

В
обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на те, що за договором
дарування від 14.10.2007 розташовані на спірній земельній ділянці малі
архітектурні форми є його власністю, тому виконання рішення суду порушуватиме
його права як законного власника майна.

Вищий
господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали
справи, доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника скаржника,
вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Господарським
судом встановлено, що актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства
від 05.02.2007 № 41/03 Головуправління земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації зафіксовано порушення відповідачем вимог земельного
законодавства, а саме самовільне без оформлення в порядку ст.ст. 125, 126
Земельного кодексу України зайняття та використання земельної ділянки на
АДРЕСА_1.

Відповідно
до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування земельними ділянками із земель державної
або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття
права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

ст. 1
Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною
земель" самовільне зайняття земельних ділянок визначено як будь-які дії
особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки
чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на
місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його
державної реєстрації.

Відповідно
до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення
земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення
будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних
осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За
ст. 212 Земельного кодексу України в якості суб'єктів, яким підлягають
поверненню самовільно зайняті земельні ділянки, визначено власників землі або
землекористувачів, повернення самовільно зайнятих земельних ділянок є
забезпеченням охорони права власності суб'єктів власності на землю, у тому
числі згідно зі ст.ст. 78, 80, 83 Земельного кодексу України територіальної
громади, інтереси якої відповідно до ст. 10 Закону України “Про місцеве
самоврядування в Україні” представляє відповідна рада.

Відповідно
до ст. 33 ГПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

З
огляду на встановлений судом факт використання відповідачем спірної земельної
ділянки без достатніх правових підстав, що відповідачем у встановленому
процесуальним законом порядку належним чином не спростовано, висновки суду про
задоволення позову щодо зобов'язання відповідача звільнити самовільно зайняту
земельну ділянку та приведення її у придатний для використання стан правомірні.

Згідно
імперативних вимог ст.ст. 111-5, 111-7 ГПК України касаційна інстанція
перевіряє на підставі вже встановлених фактичних обставин справи лише
застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального  та процесуального права. При цьому касаційна
інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що були
встановлені у рішенні суду або відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи
відповідача, викладені у касаційній скарзі, встановлених обставин та висновків
господарських судів попередніх інстанцій не спростовують, натомість зводяться
до встановлення інших обставин, що виходить за межі касаційного перегляду,
визначені ст. 1117 ГПК України.

Відповідно
до ст. 107 ГПК України касаційну скаргу мають право подати особи, яких не було
залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що
стосується їх прав і обов'язків.

Рішення,
оскаржуване такою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків
цієї особи, тобто в рішенні суду безпосередньо розглядається і вирішується спір
про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження
про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Предметом
спору є звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки відповідачем, який
використовує її без належних правових підстав,
і об'єктів, які розміщенні на спірній земельній ділянці не стосується.

Набуття
ОСОБА_3 права на зазначені об'єкти не спростовує обставин використання
земельної ділянки без належних правових підстав, будь-яких прав на земельну
ділянку не породжує, а отже відсутні підстави вважати права скаржника
порушеними.

За
наведених обставин доводи ОСОБА_3 до уваги не приймаються, як такі, що не мають
значення для предмету доказування даного спору і на правильність висновків суду
не впливають, так як скаржник не претендує на спірну земельну ділянку, а також
не навів обставин правомірності знаходження належного йому об'єкту на цій
земельній ділянці.

Виходячи
з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118,
1119, 11111  ГПК
України, Вищий господарський суд України

П
О С Т А Н О В И В:

Рішення
господарського суду м. Києва від 17.12.2007 у справі № 4/427 господарського
суду м. Києва залишити без зміни, а касаційну скаргу -без задоволення.

Головуючий
В.
Овечкін

судді
Є. Чернов

В. Цвігун