ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2008 р.

№
14/204

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого

Дерепи
В.І.

суддів
Грека
Б.М.
Стратієнко Л.В.

з
участю представників:
позивача:  відповідача:

Дмитрієв М.О. не з'явився

розглянувши  у
відкритому              судовому
засіданні  касаційну  скаргу

Кіровоградського
міськрайонного центру зайнятості

на
рішення  та постанову

господарського
суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2007 р. Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 18 грудня 2007 р.

у
справі

№ 14/204

за
позовом

Кіровоградського
міськрайонного центру зайнятості

до

фізичної
особи -підприємця ОСОБА_1

про

стягнення
4 985,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

У
серпні 2007 р. позивач звернувся
вказаним позовом в суд, посилаючись на те, що між ним та відповідачем
03.07.2006 р. було укладено договір про надання послуг з прибирання приміщень
та прилеглої території №87, за яким відповідач (виконавець) надавав відповідні
послуги, а позивач оплачував їх шляхом перерахування коштів на розрахунковий
рахунок виконавця.

Вартість
наданих послуг визначалась на підставі калькуляції, що надавалась виконавцем і
включала суму податку на додану вартість у розмірі 20%.

В
квітні -травні 2007 р. під час проведення перевірки контрольно-ревізійним
управлінням в Кіровоградській області було встановлено, що відповідач не є
платником податку на додану вартість, а тому сума ПДВ у розмірі 4 985,82 грн.
була перерахована їй безпідставно.

На
підставі ст. 1212 ЦК України просив стягнути на свою користь з відповідача
вказану суму.

Рішенням
господарського суду Кіровоградської області від 05.10.2007 р. (суддя Колодій
С.Б.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 18.12.2007 р. (головуючий -Прудніков В.В., судді
-Герасименко І.М., Ясир Л.О.), в задоволенні позову відмовлено.

В
касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення та
прийняти нове рішення яким позов задовольнити.

Заслухавши
пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, суд вважає, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно
до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової
підстави, зобов'язана повернути його потерпілому.

Відмовляючи
в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не доведено факт
набуття, збереження відповідачем спірного майна без достатньої правової
підстави, оскільки факт виконання відповідачем робіт протягом липня-грудня 2006
р. на суму 29 915 грн., що й була сплачена позивачем, підтверджується наявними
в справі актами здачі-приймання робіт, в яких зазначена вартість робіт саме на
таку суму, без зазначення про врахування в ній ПДВ.

Проте,
погодитись з таким висновком неможливо,виходячи з такого.

Як
вбачається з матеріалів справи, вартість виконаних послуг визначалась сторонами
на підставі складених відповідачем калькуляцій, що були додатками до укладеного
договору і включали у вартість робіт ПДВ (а.с.6,7).

Також
в рахунках, що були підставою для сплати позивачем послуг відповідача, останній
включав у вартість послуг ПДВ у розмірі 20%., а позивач, в свою чергу, у
платіжних дорученнях у графі призначення платежу, вказував суму ПДВ
(а.с.60-71).

В
силу вимог підпункту 3.1.1 пункту 3. 1 статті 3 та пункту 7.1. статті 7 Закону
України “Про податок на додану вартість” (надалі - Закон), поставка товарів
(робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану вартість; об'єктом оподаткування податком на
додану вартість є, зокрема, операції платників податку з поставки товарів та
послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України.

Згідно
пункту 1.4 статті 1 Закону поставка послуг - будь-які операції
цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права
на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними
активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за
компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг.

База
оподаткування операцій з поставки товарів (послуг), встановлена пунктом 4.1
статті 4 Закону та визначається виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з
урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та
зборів (обов'язкових платежів), за винятком податку на додану вартість, що
включається до ціни товарів (послуг), згідно із законами України з питань
оподаткування.

Таким
чином, підставою для включення у ціну наданих послуг податку на додану вартість
є не укладений між сторонами договір,а вказані норми закону.

Проте,
згідно довідки ДПІ у м.Кіровограді (а.с.8) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не
зареєстрована як платник податку на додану вартість, а тому суд мав з'ясувати
чи  мав право відповідач включати податок
на додану вартість у ціну наданих послуг та утримувати його з покупця цих
послуг, не  перераховуючи податок до
Державного бюджету України.

За
таких обставин рішення суду не можна визнати законним і обгрунтованим, а тому
воно підлягає скасуванню.

В
порушення вимог ст. ст. 99, 101 ГПК України суд апеляційної інстанції не
звернув уваги на допущені місцевим господарським судом порушення та залишив
рішення в силі, в зв'язку з чим підлягає скасуванню і постанова апеляційного
господарського суду, а справа -передачі на новий розгляд.

При
новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, більш ретельно з'ясувати
права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах, зокрема наявність у
відповідача права включення у ціну наданих послуг ПДВ, навести нормативне
обгрунтування такого права, дати належну правову оцінку зібраним у справі
доказам відповідно до вимог ст. 43 ГПК України, витребувати від позивача
калькуляції за весь період з липня по грудень 2006 р. для перевірки складових
вартості наданих послуг у кожному місяці, визначити суму ПДВ, сплачену
відповідачу і в залежності від встановленого та відповідно до вимог закону
вирішити спір.

На
підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1115, 1117,  1119 -11112 ГПК
України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

касаційну
скаргу Кіровоградського міськрайонного центру зайнятості задовольнити частково.

Рішення
господарського суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2007 р. та постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 грудня 2007 р. у
справі за № 14/204 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої
інстанції в іншому складі суду.

Головуючий
В.І. Дерепа

Судді                                                                                               Б.М.
Грек

Л.В.
Стратієнко