ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2008                                                                                Справа №22/359

м. Полтава

за позовом Закритого акціонерного товариства "Украгротехніка" в особі філії "Родючість" Закритого акціонерного товариства "Украгротехніка" , м.Київ ,

до Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі, смт.Решетилівка,

про визнання нечинною вимоги

Суддя Георгієвський В.Д.

при секретарі Матяш Н.Г.

Представники:

від позивача: Слюсар Т.І., дор. № 60/2007 від 24.12.07 р. Зозуля Р.М., дор. № 59/2007 від 24.12.07 р.

від відповідача: Половко В.., посв. № 157 від 05.03.03 р. Ветушко С.М., дор. № 132 від 10.01.08 р

Справа прийнята до провадження після зміни складу суду відповідно ухвали заступника голови суду від 21.01.08 р.

Відповідно до ст.150 КАС України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 21.01.08 р. по 30.01.08р.

Суть спору: Розглядається позовна заява про визнання вимоги відповідача від 16.10.07 р за №Ю-44-1 про стягнення з позивача недоїмки нечинною.

Обґрунтовуючи свою вимогу позивач повідомив суду, що в результаті перевірки правильності перерахування внесків на загальнообов"язкове державне пенсійне страхування відповідач, по результатам перевірки склав 03.10.07 акт в якому відмітив збільшення суми внесків на 69939 грн. 71 коп., після чого позивач отримав припис за № Ю-44-1 від 16.10.07р. з вимогою сплатити недоїмку на зазначену суму.

Не погоджуючись з цією вимогою позивач надав заяву до Управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі про перегляд вимоги про сплату недоїмки .

Розглянувши 30.10.07 р. заяву про перегляд вимоги в задоволенні її позивачу було відмовлено. Позивач вважає, що зроблені висновки за результатами перевірки відповідачем не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому нарахування недоїмки із страхових внесків є неправомірним.

Посилаючись на вимоги ст. 2 Закону України "Про фінансовий сільськогосподарський податок" позивач повідомляє, що згідно закону особи можуть бути зареєстровані як платники ФСП, якщо вони є селянські та інші господарства, які займаються виробництвом, переробкою та збутом сільгосппродукції, у яких сума, одержана від реалізації сільгосппродукції власного виробництва та продуктів її переробки за попередній звітний період перевищує 75 % загальної суми валового доходу.

Крім того, згідно вимог чинного законодавства платником фіксованого сільгоспподатку можуть бути тільки юридичні особи.

Відповідно п.4 ст.64 ГК України підприємства мають право створювати філії та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання розміщення цих підрозділів органами місцевого самоуправління. Такі підприємства не мають статусу юридичної особи і діють на підставі положення про них.

Згідно з положенням філія "Родючість" (позивач) є структурним підрозділом ЗАТ "Украгротехніка", а тому у 2006 році філія (позивач) не являлась платником фіксованого сільськогосподарського податку і не сплачувала податку і підприємство не здавало розрахунок органу Державної податкової служби до 01.02 поточного року.

Відповідач, вважає позивач, не взяв до уваги, що згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про фіксований сільгоспподаток" платником його є тільки юридичні особи. А тому ідентифікує позивача як підприємство. Головне підприємство у відповідності до вимог Закону, подало розрахунок фіксованого податку до податкової інспекції за місцем його реєстрації та розташування.

ЗАТ "Украгротехніка" згідно п.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.05.06 р. "Про внесення змін до Положення про порядок справляння та обліку фіксованого сільгоспподатку, за місцем розташування земельних ділянок та надало копію відповідачу про те, що ЗАТ "Украгротехніка" зареєстровано платником фіксованого податку в 2006 році.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що згідно умов чинного законодавства, він будучи філіалом не є юридичною особою, що розташована на іншій території ніж такий платник податку територіальній громаді, не може бути самостійним платником фіксованого сільгоспподатку і відповідно до умов та порядку визначеного чинним законодавством, сплачує його у складі консолідованого податку головного підприємства - що є платником податку. Виходячи з цього, позивач вважає що до нього неправомірно застосовані санкції і вимагає визнати нечинним вимогу про сплату недоїмки.

У відповіді на позовну вимогу відповідач та його представник в засіданні суду з позивачем та його обґрунтуванням надісланої вимоги не погоджується.

Відповідач вважає, що застосовані до позивача санкції законні і обґрунтовані вимогами чинного законодавства.

Так, позивачем (філіалом "Родючість" ЗАТ "Украгротехніка") у 2006 році проводилось нарахування на фонд оплати праці в розмірі 6,46 %, тоді як згідно вимог чинного законодавства позивач мав проводити ці нарахування в розмірі 33,2 %, так як позивач не являється платником фіксованого сільськогосподарського податку.

Згідно довідок Решетилівського ПМДПІ від 20.02.06 р. № 116/10 та від 12.09.07 р. № 1483/10-15/167, позивач не подавав розрахунок органу державної податкової служби за місцем знаходження платника податку до 1 лютого поточного року згідно вимог абз.1 ст.5 Закону України "Про фіксований сільськогосподарський податок".

Також, позивач не дотримався вимоги Закону щодо суми, одержаної від реалізації сільськогосподарської продукції за попередній звітний рік, яка перевищує 75 % загальної суми валового доходу згідно умов ч.1, ст.2 Закону України "Про фіксований сільськогосподарський податок". Згідно цього Закону та Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік" ст.105, розділу ХХІ Прикінцевих положень, лише платники фіксованого сільськогосподарського податку сплачують збір на обов"язкове державне пенсійне страхування за ставкою 6,46 % на об"єкт оподаткування. А відповідно абз.1, ст.3 Закону України "Про фіксований сільськогосподарський податок" об"єктом оподаткування для платників ФСП є площі сільськогосподарських угідь, переданих сільськогосподарському товаровиробнику у власність, чи наданих йому у користування, в тому числі і на умовах оренди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не довів вину відповідача в неправомірному застосуванні до нього санкцій за неправомірне нарахування в фонд оплати праці.

А тому вимога позивача згідно актів чинного законодавства не може бути задоволеною.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовної заяви позивачу відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений КАСУ, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                      Георгієвський В.Д.