ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2008 р.

№ 3/161-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Стратієнко Л.В. (головуючого),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-МИГ" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.12.2007 року у справі № 3/161-07 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Алчевский металургійний комбінат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-МИГ" про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2007 року позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача про стягнення здійсненої попередньої оплати в сумі 379 109,90 грн. на підставі ст.1212 ЦК України у зв’язку з ненаданням послуг у такому обсязі та припиненням договору від 17.07.2002 року №181-1-062/1173, за яким було здійснено зазначену оплату.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2007 року позов задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.12.2007 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судом порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення скасувати та в позові відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає, що оскаржені судові рішення прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства і просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Доповідач-Вовк І.В.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2002 року між сторонами було укладено договір № 181-1-062/1173 на виконання транспортно-експедиторських операцій при організації залізничних перевезень, за умовами якого позивач (замовник) доручає, а відповідач (виконавець) здійснює транспортно-експедиційне обслуговування перевезень вантажів замовника залізничним транспортом.

П. 2.1.1 договору передбачено, що відповідач зобов’язується організувати в інтересах замовника перевезення, після отримання і узгодження із замовником заявки на перевезення, проводити розрахунок їх вартості, надавати замовнику рахунок на оплату даного перевезення.

За п.2.2.1 договору замовник зобов’язується надати у письмовому вигляді заявки на перевезення вантажів.

Згідно з п.2.2.4 договору замовник зобов’язується проводити доплату при виявленні відмінностей у накладних і в замовленні на перевезення в частині маси, номенклатури вантажу, станцій відправлення або призначення або інших відмінностей, які вимагають перерахунку перевізної плати.

Відповідно до п.3.4 договору після відправлення вантажу виконавець проводить перерахунок вартості послуг за фактично надану послугу і виписує рахунок –фактуру.

У п.п.8.1, 8.2 договору сторони обумовили, що договір діє до 31.12.2003 року у випадку, якщо одна з сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону у письмовій формі про розірвання договору, строк його дії продовжується на наступний рік.

Листом від 14.10.2006 року № 01-026-1197 позивач повідомив відповідача про припинення зазначеного договору з 01.01.2007 року.

09.01.2007 року позивач надіслав відповідачу претензію №047/026-1 про повернення суми попередньої оплати в сумі 379 109,90 грн., яку відповідач залишив без відповіді.

Предметом даного судового розгляду є вимоги позивача про повернення виконаного за припиненим договором у зв’язку з ненаданням послуг в спірному обсязі, в якому ним було здійснено оплату відповідачу.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За п.3 ч.3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач здійснив в рахунок надання послуг за укладеним з відповідачем договором попередню оплату в сумі 3 150 842,57 грн., а відповідач взяті на себе зобов’язання з надання послуг виконав частково, надавши послуги лише на суму 2 785 725,78 грн., і в подальшому зазначений договір було припинено, що підтверджується матеріалами справи. Різниця між сумою 3 150 842,57 грн. попередньої оплати позивача та сумою 2 785 725,78 грн. вартості фактично наданих відповідачем послуг складає 379 109,90 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погодився і апеляційний господарський суд, про наявність правових підстав для повернення виконаного позивачем за договором у спірному обсязі у зв’язку з ненаданням послуг у такому обсязі та припиненням зазначеного договору, й обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин, оскаржені судові рішення відповідають матеріалам справи та вимогам закону, і тому підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 1211 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-МИГ" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.12.2007 року –без змін.

Поновити виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2007 року.

Головуючий суддя Л. Стратієнко

Судді І. Вовк

П.Гончарук