ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" січня 2008 р.

Справа № 2/9256

За позовом державного підприємства „Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів”

смт. Дунаївці

до товариства з обмеженою відповідальністю „Міжгір’я” с.Морозів

Дунаєвецького району

про стягнення 2637грн.96коп.

Суддя Дячук Т.В.

Представники :

від позивача : Нікуліч Н.А. - представник по довіреності від 15.01.2008р. №25

від відповідача : не з’явився

Суть спору : позивачем подано позов про стягнення з відповідача 2637грн.96коп. заборгованості за поставлені нафтопродукти по договору №318 від 14.10.2004р.

Ухвалою суду від 19.12.2007р. порушено провадження у справі. Рекомендоване поштове відправлення, яким надіслано на адресу відповідача копію ухвали від 19.12.2007р., отримано ТОВ „Міжгір’я” 23.12.2007р.

Відповідач, належно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, своїми процесуальними правами не скористався, відзив на позов не надав, повноваженого представника у судове засідання не направив.

Відповідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив :

Між сторонами укладено договір №318 від 14.10.2004р., згідно якого ТОВ „Міжгір’я” зобов’язалось поставити зернові культури урожаю 2004 року - пшеницю 3-го класу, в строк до 01.09.2005р., а ДП „Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів” зобов’язався відпустити позичково нафтопродукти - дизельне паливо, по коефіцієнту обміну 5,72 (п.п.1.1, 2.1, 2.2, 3.2 договору).

Згідно п.5.1 договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов’язань за цим договором але не пізніше як до 31.12.2005р.

По видатковій накладній №96 від 14.10.2004р. позивач відпустив, а відповідач отримав через Побожну Н.М. (довіреність серія ЯЕТ №087641 від 13.10.2004р.) 870л. дизельного палива на суму 2637грн.96коп.

Оскільки відповідач не провів розрахунок за отримане дизельне паливо, позивачем подано до господарського суду позов про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 2637грн.96коп., з посиланням на ст.ст.525, 526, ч.3 ст.612 Цивільного кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю, зокрема зазначивши, що оскільки після вересня 2005 року відповідач не виконав свої зобов’язання щодо поставки пшениці 3-го класу, виконання такого зобов’язання в натурі втратило інтерес для позивача, а тому він вимагає відшкодування вартості відпущених нафтопродуктів у сумі 2637грн.96коп.

Відповідач позовні вимоги не оспорив, доказів сплати боргу не надав.

Аналізуючи матеріали справи і оцінюючи їх у сукупності, судом враховується наступне :

Відповідно ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

У відповідності до ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов’язків сторін є, зокрема, договори та інші правочини, і в силу зобов’язання одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов’язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов’язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані належними доказами, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, не спростовані відповідачем, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно ст.ст.44,49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладається оплата витрат по державному миту та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись ст.ст.11, 202, 509, 525, 526, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст.1, 45, 47, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов державного підприємства „Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів” смт.Дунаївці до товариства з обмеженою відповідальністю „Міжгір’я” с.Морозів Дунаєвецького району задоволити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Міжгір’я” (с.Морозів Дунаєвецького району, ) на користь державного підприємства „Дунаєвецький комбінат хлібопродуктів” (смт.Дунаївці, вул.Лермонтова, 1, ) 2637грн.96коп. (дві тисячі шістсот тридцять сім гривень 96коп.) боргу, 102грн.00коп. (сто дві гривні 00коп.) витрат по оплаті державного мита та 118грн.00коп. (сто вісімнадцять гривень 00коп.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Суддя                                                                      Т.В. Дячук