СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа №

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

представник позивача, Адамов Євгеній Володимирович, довіреність № 383 від 18.12.07, Товариство з обмеженою відповідальністю "Маглів";

представник відповідача, Патраш Володимир Іванович, довіреність № 3232/10 від 31.05.07, Державна податкова інспекція у місті Алушті Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Мокрушин В.І.) від 19 червня 2007 року у справі № 2-19/5542-2007А

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Маглів" (вул. Халтуріна, 49б, Ялта, 98609)

до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а, Алушта, 98500)

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Маглів", звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Алушта № /0 від 09.10.2007 року, мотивуючи позов тим, що він своєчасно сплатив податок на землю, проте відповідачем неправомірно нараховані санкції у розмірі 10% за несвоєчасну сплату, яка фактично виникла внаслідок неповідомлення позивача про зміну рахунків з боку Маломаякської селищної ради.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 19 червня 2007 року у справі № 2-19/5542-2007А (суддя В.І. Мокрушин) задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Маглів" до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим, визнано недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим № /0 від 09 жовтня 2006 року.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція у місті Алушті Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову господарського суду першої інстанції, у задоволенні позову відмовити.

Заявник апеляційної скарги вважає, що постанова прийнята судом першої інстанції з порушенням норм матеріального права та у зв’язку з невідповідністю висновків суду дійсним обставинам справи підлягає скасуванню.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 04.02.2008 у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі у складі колегії було замінено суддю Плута В.М. на суддю Голика В.С.

Розглянувши матеріали справи в порядку й на підставі статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступні обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маглів»(далі за текстом ТОВ «Маглів») зареєстровано у якості юридичної особи, що підтверджується статутом суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи (а.с.43).

25.09.2006 року відповідачем складений акт за результатами невиїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового законодавства за період з 30.03.2006 року по 14.07.2006 року, відповідно до якого встановлений факт затримання позивачем граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання із сплати орендної плати за землю (а.с.9).

Відповідно до податкового повідомлення-рішення № /0 від 09.10.2006 року відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 10% - 305,89 грн. за затримку граничного строку сплати узгодженого податкового зобов'язання із сплати орендної плати за землю на підставі ст.17 Закону України «Про плату за землю», ст.5, п.п.17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами»(№ 2181 від 21.12.2000 р. із змінами та доповненнями) за затримку на 14 календарних днів строку сплати податкового зобов'язання у сумі 3058,86 грн. (а.с.8).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2005 року між Маломаякською селищною радою та позивачем укладений договір оренди земельної ділянки (а.с.17-24).

Пунктом 9 вказаного договору встановлені строки сплати орендної плати та банківські реквізити щодо сплати орендної плати.

Листом від 14.07.2006 року № 515 Маломаякська селищна рада повідомила позивача про зміну розрахункового рахунку сплати за оренду землі (а.с.29).

Встановлено, що позивачем несвоєчасно здійснена оплата податкового зобов'язання із сплати орендної плати за землю у зв'язку з тим, що він спочатку здійснив оплату за реквізитами, які вказані у п. 9 договору оренди землі від 27.07.2005 року, укладеному між Маломаякською селищною радою та позивачем.

Отже, висновок суду першої інстанції стосовно того, що позивач своєчасно не сплатив суму податкового зобов'язання з вини третьої особи, є обгрунтованим, тому вимоги відповідача в апеляційній скарзі судова колегія вважає неправомірними.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про плату за землю»(від 03.07.1992 року № 2535 із змінами та доповненнями) податкове зобов'язання по земельному податку, а також по орендній платі за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про плату за землю»(від 03.07.1992 року № 2535 із змінами та доповненнями) за прострочення встановлених строків сплати податку (стаття 17 цього Закону) справляється пеня у розмірах, визначених законом. Розмір пені за несвоєчасне внесення орендної плати передбачається у договорі оренди, проте він не може перевищувати ставки пені за несвоєчасну сплату земельного податку.

Відповідно до п.п. 17.1.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами»(№ 2181 від 21.12.2000 р. із змінами та доповненнями) у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов'язаний сплатити штраф у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці від 31 до 90 календарних днів включно, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі двадцяти відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці, що є більшою 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, - у розмірі п'ятидесяти відсотків погашеної суми податкового боргу. Платник податків сплачує один із зазначених у цьому підпункті штрафів відповідно до загального строку затримки незалежно від того, чи були застосовані штрафи, визначені у підпунктах 17.1.1-17.1.6 цього пункту, чи ні.

Як вірно відмічено судом першої інстанції, Закон України «Про плату за землю»(від 03.07.1992 року № 2535 із змінами та доповненнями) є законом спеціальної дії щодо вказаних відносин, тому відповідальність за порушення строків сплати орендної плати повинна застосовуватися у порядку, передбаченому статтею 25 Закону України «Про плату за землю»(від 03.07.1992 року № 2535 із змінами та доповненнями), а не п.п.17.1.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами»(№ 2181 від 21.12.2000 р. із змінами та доповненнями).

У зв'язку з викладеним, судова колегія, як і суд першої інстанції, дійшла висновку про неправомірність застосування п.п.17.1.7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами»(№ 2181 від 21.12.2000 р. із змінами та доповненнями) до вказаних правовідносин.

Згідно із статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Відповідно до пункту 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (від 06.07.2005 року № 2747 із змінами та доповненнями) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням безпідставності доводів апелянта та встановлених фактичних обставин у справі, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови господарського суду адже судом повно й всебічно досліджені обставини у справі і зроблені висновки, які ґрунтуються на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судового рішення без змін, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 24, 195, 196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтєю 200, пунктом 1 частиною 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 19 червня 2007 року у справі № 2-19/5542-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя

Судді