ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"11" березня 2008 р.

Справа
№  18/281

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Хилька Ю.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу
18/281

за
позовом: Закритого акціонерного товариства "Креатив", м. Кіровоград,

до
відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград,

за
участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача:

гр.
ОСОБА_2, м. Кіровоград,

фізична
особа - підприємець ОСОБА_3, м. Кіровоград,

про
стягнення  162 073, 50 грн., -

Представники
сторін:

від
позивача - Круглякова Ю.С., довіреність № 423-10 від 19.12.2007 року;

від
позивача - Сілівестренко Р.А., довіреність № 500-10 від 28.08.2007 року;

від
відповідача - ОСОБА_4, довіреність № КД-8238 від 05.12.2007 року;

від
третьої особи 1 - ОСОБА_2.;

від
третьої особи 2 - ОСОБА_3. фізична особа - підприємець;

СУТЬ
СПОРУ :

Закритим
акціонерним товариством "Креатив", м. Кіровоград заявлено позов про
стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград вартості
отриманої для перевезення та непоставленої продукції в розмірі 162 073 грн. 50
коп. при виконанні зобов'язань по договору перевезення вантажів.

Відповідач
позов заперечив, посилаючись не те, що позивач передав товарно-матеріальні
цінності без одержання від вантажоодержувача довіреності на одержання
матеріальних цінностей, фактично товар було передано водію ОСОБА_2, якого
відповідач не уповноважував на отримання чи перевезення саме 20010 пляшок олії
дезодорованої на загальну суму 167083 грн. 50 коп. Видана відповідачем
довіреність серії ЯМХ №908720 на яку посилається позивач як на підставу своїх
позовних вимог, була видана ОСОБА_1. на самого себе і згідно до цієї
довіреності треті особи не були уповноважені отримувати від позивача олію чи
будь-які інші матеріальні цінності.

Відповідачем
не визнається правомірним застосування до спірних правовідносин позивачем
укладеного між сторонами договору перевезення вантажів від 01.01.2007 року,
оскільки відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В
судовому засіданні 06.03.2008 року оголошено перерву до 15 год. 11.03.2008
року.

Розглянувши
наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та 3-іх осіб
без самостійних вимог на предмет спору, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В :

Між
сторонами спору 01.01.2007 року укладено договір перевезення вантажів (в
подальшому договір), предметом якого сторони визначили взаємні зобов'язання
сторін по перевезенню та доставці вантажів перевізником (відповідач по справі)
та зобов'язання щодо оплати наданих послуг замовником (позивач по справі).
Згідно до п.1.2 договору транспортний засіб, яким здійснюється перевезення, є
власністю перевізника і зазначений в Додатку №1 до договору, який є невід'ємною
складовою даного договору. Відповідно до викладених в розділі 3 договору умов перевізник
зобов'язаний одержувати у замовника товарно-транспортну накладну та інші
документи, що супроводжують вантаж; забезпечити збереження вантажу на весь час
перевезення; здати вантаж контрагенту замовника або замовнику в місці
розвантаження з належною відміткою у товарно-транспортній накладній. Згідно
п.4.1 договору в разі втрати чи нестачі вантажу - невідповідності кількості
вантажу, зазначеній в товарно-транспортній накладній, яка передана перевізником
замовнику, або контрагентом замовника, фактичній кількості вантажу при його
вивантаженні в місці  поставки,
перевізник несе матеріальну відповідальність в розмірі вартості вантажу по
якому виявлено нестачу. Розмір завданих збитків підлягає зарахуванню при оплаті
замовником послуг за перевезення або відшкодуванню в порядку, встановленому
законодавством.

Умови
договору погоджені сторонами при укладанні договору в результаті вільного  волевиявлення, підписані  повноважними представниками сторін без
будь-яких заперечень чи зауважень та підписи представників посвідчені
прикладенням відтисків печаток позивача та відповідача.

Відповідно
до пп. 3.4.1. „Інструкції про порядок видачі міністерствам та іншим центральним
органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і
штампів, та затвердження Умов і правил провадження діяльності з відкриття та
функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і
штампів”, яка затверджена наказом МВС України № 17 від 11.01.1999 р. та
зареєстрована в Мін'юсті України 28.04.1999 р. за № 264/3557, відповідальність
і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і
організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності.
Відповідач не надав доказів того, що печатку було втрачено або викрадено.

На
виконання умов договору, позивач 24.10.2007 року підготував для передачі
відповідачу заявку №031, але враховуючи відсутність в п.1.3 договору
визначеного відповідачем телефону для передачі замовлення у вигляді факсограми,
шляхом залучення до проведення господарської операції по доставці вантажу
транспортом відповідача згідно до умов укладеного договору, передав 25.10.2007
року відповідачу 20010 пляшок олії соняшникової дезодорованої ТМ “Сонола” на
загальну суму 167083 грн. 50 коп., яку відправлено автомобілем КАМАЗ державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепом державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
який був наданий для доставки вантажу відповідачем. Підставою для передачі
продукції позивач визнав дію договору на перевезення вантажів, надану
відповідачем довіреність серії ЯМХ №908720, в якій відповідач власноручно
зазначив інформацію про отримання продуктів для перевезення автомобілем КАМАЗ
державний реєстраційний знак НОМЕР_1 та місце доставки вантажу м. Чернівці.
Згідно до видаткової накладної №Кр-0005835 від 24.10.2007 року олію
дезодоровану ТМ “Сонола” в кількості 20010 пляшок на загальну суму 167083 грн.
50 коп. отримав водій вказаного відповідачем в довіреності ЯМХ №908720 водій
автомобіля державний реєстраційний знак НОМЕР_1 ОСОБА_2, якому передано копію
вказаної видаткової накладної в якій зазначено найменування вантажоотримувача
ЗУКФ СВІТНЕС, підставу поставки: договір №62 від 01.01.2007 року та прізвище
уповноваженого на отримання вантажу: ОСОБА_5. і дані про довіреність на
підставі якої діє вказаний представник одержувача вантажу: довіреність серії
ЯОЖ №504626 від 16.10.2007 року.

Однак,
порушуючи умови договору відповідач не забезпечив доставку вантажу в м.
Чернівці у визначений термін, а 27.10.2007 року повернув на склад
підприємства-позивача лише 600 пляшок олії, що посвідчується складеним
працівниками позивача актом від 27.10.2007 року.

Таким
чином, з вини відповідача позивачем не було виконано умови дистриб'юторського
договору та заявки на поставку продукції, укладеного позивачем з
Західно-українською комерційною фірмою “Світнест”. Крім того, різниця
відвантаженої та повернутої  позивачу
продукції склала 19410 пляшок на загальну суму 162073 грн. 50 коп., чим
спричинені збитки позивачу на вказану суму.

Внесена
відповідачу 29.10.2007 року претензія №8712 визнана відповідачем обґрунтованою
та 30.10.2007 року він власноручно підтвердив свій намір провести погашення
матеріальних збитків долями (а.с. 20).

Проаналізувавши
правовідносини між учасниками спору та надавши їм юридичну оцінку,
господарський суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають до повного задоволення.

Такий
висновок господарський суд зробив на підставі наступного. Аналіз правовідносин
між сторонами спору дає суду підстави зробити висновок про те, що між ними
виникли правовідносини, що потягли за собою договірні зобов'язання по
перевезенню та транспортному експедируванню і вони повинні регулюватись
положеннями глав 64, 65 Цивільного кодексу України, глави 32 Господарського кодексу
України та Законом України “Про транспортно-експедиторську діяльність”.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг,
органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, а також їх
відносини з юридичними та фізичними особами-суб'єктами підприємницької
діяльності, а також відповідальність за порушення законодавства про
автомобільний транспорт, врегульовує Закон України “Про автомобільний
транспорт”, за приписом ст.1 якого транспортно-експедиторські послуги - це
послуги, пов'язані з підготовкою та відправленням вантажів, організацією та
забезпеченням перевезень, контролем за проходженням і одержанням вантажів,
проведенням взаєморозрахунків.

Згідно
ст.ст. 929, 932 Цивільного кодексу України за договором транспортного
експедирування одна сторона /експедитор/ зобов'язується за плату і за рахунок
другої сторони /клієнта/ виконати або організувати виконання визначених
договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Експедитор має право
залучати до виконання своїх обов'язків інших осіб.

Статтею
933 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок клієнта надати
експедиторові документи та іншу інформацію про властивості вантажу, умови його
перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов'язків,
встановлених договором.

Пунктом
4.1 договору передбачений обов'язок винної сторони відшкодувати збитки іншій
стороні відповідно до діючого законодавства.

Статтею
614 ЦК України передбачена наявність вини, як підстава відповідальності за
порушення зобов'язання.

Обставинами
справи підтверджений факт прийняття відповідачем до виконання заявки №031 на
перевезення від 24.10.2007 року, направлення саме відповідачем автомобіля для
здійснення перевезення, його завантаження та відправлення вантажу наданим відповідачем
автомобілем тобто, господарський суд вважає, що факт прийняття відповідачем
вантажу, та подальшої його втрати, у зв'язку з чим позивачу спричинені збитки в
сумі 162073 грн. 50 коп., є обґрунтованим.

Що
стосується тверджень відповідача про те, що позивачем не в повній мірі
дотримані вимоги законодавства щодо відпустку товарно-матеріальних цінностей,
то вони не можуть бути підставою для відмови в позові, виходячи з наступного.

Відповідно
до ст. 934 ЦК України за порушення обов'язків за договором транспортного
експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51
цього Кодексу.

Відповідно
до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що
вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. 2 ст. 614
ЦК України).

Статтею
616 ЦК України передбачено, що суд відповідно зменшує розмір збитків та
неустойки, які стягуються з боржника, якщо порушення зобов'язання сталося з
вини кредитора (ч. 1); суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв
збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив
заходів щодо їх зменшення (ч. 2).

Господарським
судом на підставі наявних в справі доказів встановлено, що відповідач порушив
зобов'язання за договором. Судом не встановлено обставин, які звільняють
відповідача від відповідальності за невиконання зобов'язань або зменшують його
відповідальність.

З
огляду на те, що автомобіль, який був завантажений втраченою продукцією
позивача, було надано саме відповідачем, який, відповідно до вимог ст.ст. 618,
932 ч. 2 ЦК України, зобов'язаний нести відповідальність за дії третіх осіб,
залучених ним до виконання договору, господарський суд визнає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Господарський
суд не приймає до уваги та розцінює як необґрунтовані посилання представника
відповідача на недоведеність факту отримання вантажу саме представником
відповідача, посилаючись на неналежне оформлення довіреності серії ЯМХ №908720
від 25.102007 року. Наявність вказаної довіреності засвідчує лише факт
досягнення домовленості між сторонами на виконання умов договору про
перевезення продуктів автомобілем КАМАЗ номер НОМЕР_1 в м. Чернівці, оскільки
зі змісту положень п.2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом
Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року України №99,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 червня 1996 року за № 293/1318,
наявність вказаних довіреностей вимагається при відпуску покупцям, тобто
продажу, або безоплатній передачі товарно-матеріальних цінностей.

Згідно
п.1.31 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” під
продажем товарів розуміються будь-які операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату
або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з
безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів
у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших
цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на
такі товари.

Відповідно
п.1.23 ст.1 цього ж Закону безоплатно надані товари (роботи, послуги) - це
товари, що надаються платником податку згідно з договорами дарування, іншими
договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких
матеріальних цінностей і нематеріальних активів чи їх повернення, або без
укладення таких угод; роботи та послуги, які надаються платником податку без
вимоги про компенсацію їх вартості; товари, передані юридичній чи фізичній
особі на відповідальне зберігання і використані нею в її виробничому або
господарському обороті.

Таким
чином, оформлення довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей
передбачається при придбанні підприємством-покупцем товарів у власність. Проте,
у даному випадку при завантаженні продукції для її перевезення з  складу підприємства на склад
Західно-української комерційної фірми «Світнест» у м. Чернівці переходу права
власності  перевізнику не відбувалося, у
зв'язку з чим оформлення довіреності згідно вимог Інструкції Мінфіну від 16
травня 1996 року № 99 не вимагається.

Також,
не передбачається оформлення вказаних довіреностей і положеннями закону, що
регулює відносини перевезення та експедирування (ст.933 ЦК України, ч.5 ст.308
ГК України, ст.9 Закону України “Про транспортно-експедиторську діяльність” та
Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених
наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №
128/2568).

Господарським
судом приймається до уваги, що відповідно до п.п.11.1, 11.3, 11.5, 11.6 п.1
Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні основними
документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні
листи вантажного автомобіля. Дорожній лист вантажного автомобіля є документом,
без якого перевезення вантажів не допускається. Товарно-транспортна накладна на
перевезення вантажів автомобільним транспортом виписується замовником
(вантажовідправником) в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної
підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно
з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

Однак,
як вбачається з матеріалів справи та згідно до пояснень представника позивача
товарно-транспортні накладні відсутні на підприємстві позивача, тому на думку
суду  вони взагалі не виписувались. Крім,
того у водія автомобіля ОСОБА_2. був відсутній подорожній лист оскільки він
керував та користувався автомобілем КАМАЗ державний реєстраційний знак НОМЕР_1
за довіреністю суб'єкта підприємницької діяльності  ОСОБА_3. і подорожній лист взагалі не
виписувався. З метою усунення вказаних недоліків та порушень законодавства
господарський суд визнав за необхідне внести окрему ухвалу керівнику
підприємства позивача.

З
урахуванням доведеності факту прийняття спірного вантажу до перевезення
відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачеві у повному обсязі спричинені
втратою вантажу збитки.

При
цьому господарським судом відхиляються як неспроможні заперечення відповідача
проти позову з посиланням на відсутність його вини у заподіянні збитків.

Згідно
ч.ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність
за наявності її вини умислу або необережності, якщо інше не встановлено
договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх
залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як
зазначалось вище, автомобіль, який був завантажений втраченою продукцією, було
надано відповідачем, який, відповідно до вимог ст.ст.618, 932 ч.2 ЦК України,
зобов'язаний нести відповідальність за дії третіх осіб, залучених ним до
виконання договору.

За
приписом ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи
викладені приписи господарським судом при прийнятті рішення враховується, що
згідно довідки директора ЗУКФ “Світнест” від 28.12.2007 року у відповідності до
інформації ЗАТ “Креатив” 25.10.2007 року в м. Чернівці направлявся автомобіль
КАМАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіп номер НОМЕР_2 під керуванням
водія ОСОБА_2. перевізник ОСОБА_1. з вантажем 20010 пляшок рафінованої
соняшникової олії ТМ “Сонола”. Вказаний вантаж 26,27 та 28 жовтня 2007 року за
призначенням не надійшов. Продукція згідно заявки була доставлена 05.11.2007
року автотранспортом ЗАТ “Креатив” під керуванням водія ОСОБА_6.

Вказана
інформація об'єктивно підтверджена видатковою накладною №Кр-0006055 від
04.11.2007 року (а.с.56), довіреністю серії ЯОЖ №504634 від 02.11.2007 року
(а.с.57), Дистриб'юторським договором №62 від 01.01.2007 року (а.с. 58-63).

Проведення
відповідачем дій по організації перевезення втраченого вантажу саме в межах дії
договору між сторонами спору від 01.01.2007 року підтверджується матеріалами
службової перевірки на підприємстві позивача, зокрема поясненнями ОСОБА_1.
(а.с. 37), та ОСОБА_7 (а.с.38-39). Крім того, згідно витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1.
зареєстрований 27.05.1999 року як фізична особа-підприємець та має вид
діяльності код 63.40.0 “Організація перевезень вантажів” (а.с. 32).

Господарським
судом приймається до уваги та враховується, що постановою слідчого  відділення Кіровоградського МВ УМВС України в
області від 05.11.2007 року по факту вчинення шахрайських дій в особливо
великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України
порушено кримінальну справу №11-1568. В даний час особи, що скоїли злочин не
встановлені.

У
відповідності до ст.35 ГПК України підставами звільнення від доказування є
вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, та є обов'язковим
для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії
та ким вони вчинені.

Сам
лише факт порушення кримінальної справи та проведення слідчих дій не є
обставинами, які перешкоджають провадженню у справі по спору між суб'єктами
господарювання.

В
судовому засіданні 06.03.2008 року представником позивача до суду подано
клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_2 м. Кіровоград АДРЕСА_1 в
якості другого відповідача та фізичну особу суб'єкта - підприємницької
діяльності ОСОБА_3 м. КіровоградАДРЕСА_2 в якості третього відповідача. Вказане
клопотання не підлягає до задоволення через його необґрунтованість позивачем,
без узгодження з мотивувальною частиною позовної заяви та без врахування того,
що вказані особи залучені судом до участі у розгляді справи в якості 3-іх осіб
без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ухвалою суду від
17.01.2008 року за клопотанням саме позивача №17/1 від 17.01.2008 року (а.с.90,
92-93) і справа вже розглядається за їх участю. За приписом ст. 23 ГПК України
позов може бути подано кількома позивачами чи до кількох відповідачів. Кожна
сторона виступає в судовому процесі самостійно.

Крім
того, господарським судом залишається без задоволення клопотання представника
відповідача про залучення до участі у справі іншого відповідача та заміну
неналежного відповідача на належного, а саме фізичну особу суб'єкта -
підприємницької діяльності Кушнерьова ОСОБА_8а ОСОБА_8овича, оскільки особа з
такими анкетними даними не приймає будь-яку участь у провадженні по даній
справі.

Крім
того, клопотання позивача та відповідача не узгоджуються з приписами ст.22 ГПК
України, згідно до яких сторони мають право знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях,
подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання,
давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і
міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати
проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові
рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також
користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Сторони
зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами,
виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої
сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження
всіх обставин справи.

Позивач
вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову,
збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку
досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу
в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідач
має право визнати позов повністю або частково.

Господарський
суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання
позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують
чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Натомість,
за клопотанням представника відповідача в порядку ст. 38 ГПК України до
матеріалів справи долучені копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця серії НОМЕР_3 та копія ліцензії Міністерства транспорту та
зв'язку України серії НОМЕР_3, з яких вбачається, що фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_3, а не ОСОБА_8 як зазначає у своїх
клопотаннях представник відповідача.

Відповідно
до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України державне мито та
витрати по забезпеченню судового процесу покладаються на відповідача  повністю. Однак, при цьому господарським
судом враховується, що при зверненні до суду позивач сплатив надлишково суму
державного мита на 27 коп. більше передбаченої законом, які  підлягають поверненню позивачу за виданою
судом  довідкою.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 929, 933 Цивільного кодексу України, ст.ст.
49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов
задовольнити повністю.

Стягнути
з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кіровоград АДРЕСА_3 (р/р НОМЕР_4 в
ПІБ м. Кіровоград, МФО 323301, ІПН НОМЕР_5, свідоцтво про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_3) вартість втраченої продукції на суму
162073 грн. 50 коп., сплачене державне мито в розмірі 1620 грн. 73 коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118
грн. на користь Закритого акціонерного
товариства  “Креатив” м.
Кіровоград проспект Промисловий 19, (р/р 2600227 в ЗАТ АКБ "Траст-Капітал",
м. Київ, МФО 380106, ).

Наказ
видати.

Закритому
акціонерному  товариству  “Креатив” м. Кіровоград проспект Промисловий
19, (р/р 2600227 в ЗАТ АКБ "Траст-Капітал", м. Київ, МФО 380106, ) видати довідку на отримання з Державного бюджету суми
надлишково сплаченого при зверненні до суду державного мита в розмірі 27 коп.

Рішення
може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в
установленому законом порядку.

Суддя                                    Ю.І. Хилько