ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

09 січня 2008 р.
Справа  № 17/207

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді
Ушак І.Г. у відкритому судовому засіданні за участю представників:

позивача - 1 - ОСОБА_1, приватний підприємець;

позивача - 2 - ОСОБА_2, приватний підприємець;

позивача - 3 - ОСОБА_3, приватний підприємець, ОСОБА_4,
представник за довіреністю;

відповідача - 1 - не з'явився;

відповідача - 2 - не з'явився;

третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог
- Січка
І.І., представник за довіреністю

розглянув матеріали за позовом приватного підприємця ОСОБА_1, м.
Мукачево (позивач-1), приватного підприємця ОСОБА_2, м. Мукачево (позивач-2),
приватного підприємця ОСОБА_3, с. Н. Давидково Мукачівського району (позивач-3)
до виконавчого комітету Мукачівської міської ради, м. Мукачево (відповідач-1),
Мукачівського міського відділу земельних ресурсів, м. Мукачево (відповідач-2)
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачів -ВАТ „Закарпатавтотранс”, м. Ужгород

СУТЬ СПОРУ: про визнання протиправним та скасування рішення
виконавчого комітету Мукачівської міської ради від 27.08.1998р. в частині п. 6
щодо закріплення у постійне користування за Мукачівським автовокзалом ВАТ
«Закарпатавтотранс»земельної ділянки пл. 34,96 кв. м, що знаходиться під
будівлею, належною позивачам на праві приватної власності (далі -оспорюване
рішення), та визнання нечинним Державного акту на право постійного
користування землею серії 1-ЗК № 002387 від 21.12.98р. (далі -Державний акт)

Позивачі звернулися до суду із наведеними
вимогами та наполягають на їх задоволенні, посилаючись, зокрема, на
наступне.

Оспорюваним рішенням відповідача-1, яке прийнято на виконання  рішення арбітражного суду Закарпатської
області, Мукачівському автовокзалу ВАТ «Закарпатавтотранс»передано в
користування земельну ділянку в  АДРЕСА_1
загальною площею 2,72 га та видано Державний акт. Частину цієї земельної
ділянки становить земельна ділянка площею 34,96 кв. м, на якій розташована
будівля магазину, придбаного
торгово-виробничого підприємства «Тріада»(далі -ТВП «Тріада») від
представництва Фонду державного майна України на підставі договору
купівлі-продажу від 7.07.95р. Дана будівля в послідуючому перейшла у  спільну часткову власність позивачів, зокрема,
позивач-1 є власником 17/100 частин зазначеної будівлі на підставі договору
дарування укладеного 18.12.99р. ним та гр. ОСОБА_5, яка в свою чергу, одержала
їх як  співзасновник ТВП «Тріада» за
договором від 5.05.98р. про розподіл майна останнього;  позивачі-2,3
є власниками відповідно 17/100 та 66/100 частин даного приміщення як
співзасновники ТВП «Тріада»за договорами від 26.01.00р. та від 5.05.98р. про
розподіл його  майна.

З огляду на наведене та посилаючись на приписи ст.ст. 30, 67
Земельного кодексу України 1990р., чинного на момент виникнення спірних
відносин, позивачі вважають, що відповідачі-1,2 з прийняттям оспорюваного
рішення та видачею Державного акту порушили їх право як правонаступників ТВП
«Тріада»на користування земельною ділянкою пл. 34,96 кв. м, на якій знаходиться
належна їм будівля та яка необхідна для обслуговування цієї будівлі.  На підтвердження наведеного посилаються також
на судові акти господарського cуду Закарпатської області та Львівського
апеляційного господарського суду  у
справі № 4/82, долучені до матеріалів справи, якими встановлено, що оскільки до
ТВП «Тріада»перейшло право власності на об'єкт, розташований на території
Мукачівського автовокзалу, до нього на підставі     ст. 30 Земельного кодексу України перейшло
і право користування земельною ділянкою, на якій він знаходиться, що потребує
відповідної реєстрації в Мукачівській міській раді.

Позивачі,
посилаючись на ч. 3 ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК
України), вважають, що оскільки  ТВП
«Тріада» не було  залучено до
участі у судовій справі, рішення по якій послугувало підставою прийняття
оспорюваного рішення що порушує право користування земельною ділянкою ТВП
„Тріада”, а отже -порушує і їх право, вони вправі звернутися до суду з позовом
про визнання протиправним та скасування оспорюваного рішення та визнання
нечинним Державного акту.

Позивачі
наполягають на задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач-1, на їх
думку, допустивши вищенаведені порушення при прийнятті оспорюваного рішення
та володіючи повноваженнями по його скасуванню чи зміні, не використовує цих
повноважень на неодноразові звернення позивачів щодо врегулювання питання їх
землекористування, чинячи тим самим перешкоди позивачам у здійсненні права
користування земельною ділянкою, на якій розташована належна їм на праві
власності будівля.

Заперечують проти застосування строку позовної давності за
приписами Цивільного кодексу України (ЦК України), на чому наполягає ВАТ
„Закарпатавтотранс” - третя особа у справі, - оскільки згідно п. 4 ч. 1 ст. 268
цього кодексу позовна давність не
поширюється на вимоги власника про визнання незаконним правового акту
органу державної влади, органу місцевого самоврядування, яким порушено його
право власності або інше речове право, яким, зокрема, є право
землекористування  позивачів у даній
справі.

Доказами поважності причин пропущення строків звернення до суду за
приписами ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України)
зазначають ті обставини, що спірні вимоги у даній справі перебували на
розгляді у господарському суді у межах господарських справ № 1/113-1/115 до вересня
2007р., коли провадження щодо них було закрито з мотивів непідсудності
господарському суду. Крім того, вважають, посилаючись на ч. 1 ст. 100 КАС
України, пропущення строку звернення до суду є підставою для відмови у позові
за  умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін судового процесу, до яких не віднесено третіх осіб.

Відповідач-1 письмовим поясненням
від 3.12.07р. визнав позовні вимоги та просить розглянути справу без участі
його уповноваженого представника.

Відповідач-2,  належним
чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи, не забезпечив
участі уповноваженого представника у судовому розгляді справи та не надав суду
письмового документально обґрунтованого відзиву на позов, всупереч вимог суду
викладених в ухвалах по справі від 21.09.07,11.10.07р., 6.11.07р., 5.12.07.

Третя особа у справі без самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів та її представники у ході судового розгляду стверджують,
що визнання позову відповідачем-1 порушує права і законні інтереси ВАТ
„Закарпатавтотранс” та заперечують проти задоволення позову, вважаючи законним
оспорюване рішення та виданий на його підставі
Державний акт.

При цьому, посилаються, зокрема, на те, що оспорюване
рішення прийнято на підставі рішення арбітражного суду Закарпатської області
від 15.12.97р. у справі № 127/4, залишеним без змін постановою голови цього ж
суду від 27.03.98, які набрали законної сили і не відмінені, а отже - згідно
ст. 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території
України.

Вважають вимоги необґрунтованими та безпідставними з огляду на те,
що позивачі придбавали майно у ТВП «Тріада»без земельної ділянки, оскільки в
останнього земельної ділянки не було ні на праві постійного користування, ні в
оренді, ні у власності; майно позивачів розташоване на критих перонах
Мукачівської автостанції, що є приватною власністю ВАТ
„Закарпатавтотранс”;  позивачі пропустили
строк  позовної давності, що за приписами
ст. 267 Цивільного кодексу є підставою для відмови у позові.

Суд з огляду на те, що оспорюваними рішенням та державним актом
врегульовані питання землекористування третьої особи у даній справі і їх
скасування внаслідок прийняття судом визнання позову відповідачем-1 порушить
права ВАТ „Закарпатавтотранс”, керуючись ст. 112 КАС України, не прийняв
визнання позову та продовжив  розгляд
справи по суті, додатково витребувавши від відповідачів пояснення та документи
по суті спору (ухвала по справі від 5.12.07р., яка одержана всіма учасниками
процесу,  в тому числі, відповідачами-1,
2, що підтверджується долученими до матеріалів справи повідомленнями про
вручення поштових відправлень).

Відповідачі не надали на вимогу суду витребуваних пояснень та
документів, а саме: відповідач-1 - письмових пояснень щодо обставин,
підстав прийняття оспорюваного рішення та
документів, що слугували підставою його прийняття;   відповідач-2
- пояснень щодо обставин та підстав подання Мукачівського відділу
земельних ресурсів, яке зазначено у мотивувальній частині оспорюваного рішення.

За наведених обставин спір вирішується за наявними у матеріалах
справи документами у порядку ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства України

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні  позову.

При цьому суд
виходив з наступного.

Оспорюване у даній
справі рішення від 27 серпня 1998 р. № 208 «Про землекористування», за його
текстом, було прийнято виконавчим комітетом Мукачівської міської ради за
результатами розгляду подання Мукачівського міського відділу земельних ресурсів
та керуючись постановою Верховної Ради України «Про земельну реформу»від
18.12.90р., ст. 7 Земельного кодексу України.
Параграф 6 цього рішення врегульовує питання землекористування ВАТ
«Закарпатавтотранс», а саме: п.1 -підтверджено право землекористування
Мукачівського автовокзалу ВАТ «Закарпатавтотранс»по вул. А. Павлова, загальною
площею 2,782 га; п. 2 -відділ земельних ресурсів зобов'язано видати державний
акт на право постійного користування землею Мукачівському автовокзалу ВАТ
«Закарпатавтотранс»для обслуговування пасажирських перевезень.

При цьому,  матеріалами справи, зокрема, рішенням
арбітражного суду Закарпатської області від 15.12.97р. у справі № 127/4, яким
задоволено  позов ВАТ
«Закарпатавтотранс»до виконавчого комітету Мукачівської ради народних депутатів
про зобов'язання видати державний акт на право постійного користування землею
відведеною під будівництво автостанції в АДРЕСА_1 та постановою голови
арбітражного суду Закарпатської області від 27.03.98р., якою залишено без змін
рішення у цій справі (арк. справи 42-48), в їх сукупності з оспорюваним
рішенням,  хронологічній послідовності їх
прийняття,  аналізом тексту цих
документів,  встановлено, що згадане
рішення арбітражного суду у справі
№ 127/4 було підставою прийняття оспорюваного рішення,  хоча останнє і не містить відповідних
посилань у своєму тексті. На цю обставину як на підставу  заперечень проти позову посилається ВАТ «Закарпатавтотранс»,
ця обставина не спростована ні позивачами, ні відповідачем-1 як суб'єктом
владних повноважень, що прийняв оспорюване рішення.

Приписами ст. 124
Конституції України встановлено обов'язковість до виконання на всій території
України рішень судів,  у тому числі,
спеціалізованих; ст. 4 Закону України „Про арбітражні суди” (чинного станом
на час прийняття оспорюваного рішення)”, ст.ст. 115, 119  Господарського процесуального кодексу України
(в редакції станом на час прийняття оспорюваного рішення) встановлено,
що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх
посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами
та юридичними особами на всій території України, а також передбачено
відповідальність за невиконання судових рішень .

Рішення
арбітражного суду у справі № 127/4  з
часу набрання законної сили стало обов'язковим до виконання на всій території
України, в тому числі,  для
виконавчого комітету Мукачівської ради -відповідача і в справі № 127/4 і в
даній справі, який виконав це рішення суду шляхом прийняття оспорюваного
рішення.

Позивачі,
посилаючись на  ч. 3 ст. 14  (ЦПК України), стверджують про те, що
обов'язковість судового рішення у справі
№ 127/4  не позбавляє їх права
звернутися до суду з даним позовом про визнання протиправним та скасування
оспорюваного рішення та визнання нечинним Державного акту, оскільки  судове рішення ухвалене без залучення до
участі у справі ТВП «Тріада»як зацікавленої особи, яка з 7.07.95р. була
власником цілісного майнового комплексу розташованого на земельній ділянці
переданій в користування ВАТ «Закарпатавтотранс», чим порушено право ТВП
«Тріада», а отже -і позивачів,  на
користування землею.

Дане твердження не
приймається судом, оскільки за приписами наведеної позивачами норми ЦПК України
передбачено право особи на звернення до суду з приводу судового рішення, що
прийняте без її участі та порушує її права.

За  наведених обставин
оспорюване рішення, що прийняте на виконання судового  рішення, яке набрало законної сили і чинне
станом на час розгляду даного спору, не можна вважати незаконним та
протиправним, а отже відсутні підстави для його скасування та скасування
виданого на його підставі державного акту. При цьому, суд приймає до уваги, що
позивачами не наведено інших підстав неправомірності  оспорюваного рішення.

Таким чином, у ході судового розгляду не встановлено  порушень чинного законодавства та/або
визначеної законом компетенції при прийнятті
виконавчим комітетом Мукачівської міської ради оспорюваного
рішення,  тому у задоволенні позовних
вимог до відповідача-1 щодо визнання протиправним цього рішення та виданого на
його підставі державного акту належить відмовити. У задоволенні позовних вимог
до  відповідача-2 також належить
відмовити, оскільки він як місцевий державний відділ земельних ресурсів, є
землевпорядним органом і наділений повноваженнями щодо питань технічної
підготовки державних актів, а не їх
видачі. Видача державних актів здійснюється радами, зокрема, і
спірний Державний акт виданий Мукачівською міською радою та підписаний її
головою. Такої позиції дотримується Верховний Суд України, про що зазначено в
узагальненні практики розгляду судами земельних спорів від 1.09.2003р
проведеному Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України.

Разом з тим, у ході даного
судового розгляду документально підтверджено (арк. справи 11-20, 53-69)  право власності позивачів на будівлю, що, в
свою чергу, дає їм право  користування
земельною ділянкою, на якій вона знаходиться, що потребує відповідної
реєстрації в Мукачівській міській раді. Наведене встановлено також судовими
рішеннями у справі № 4/82,  оскільки до
ТВП «Тріада», а згодом до позивачів у справі перейшло право власності на
об'єкт, розташований на території Мукачівського автовокзалу.

За змістом
приписів ст. 377 Цивільного кодексу України у разі відчуження будівлі або
споруди, розміщеної на земельній ділянці, наданій у користування, до набувача
переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони
розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до п.1
ст.120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю або
споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на
підставі цивільно-правових угод, а право користування -на підставі договору
оренди.

Відповідно до
ст.12 Земельного кодексу України міським радам надано повноваження щодо
розпорядження землями комунальної власності, зокрема, щодо передачі їх у
власність громадянам та юридичним особам, вилучення земельних ділянок, наданих
у постійне користування із земель державної та комунальної власності, для
суспільних та інших потреб.

Вилучення
земельних ділянок для суспільних та інших потреб відповідно до приписів ст.149
Земельного кодексу України провадиться за рішенням органів державної влади або
місцевого самоврядування за згодою землекористувачів. Якщо землекористувач,
який має право постійного користування земельною ділянкою державної або
комунальної власності, не погоджується із вилученням земельної ділянки, органи
державної влади та місцевого самоврядування вправі звертатися до судових
органів для остаточного вирішення зазначених питань.

Суд при розгляді даної адміністративної справи не застосовував
строки позовної давності, на яких наполягала третя особа у справі, з огляду
на   характер спірних відносин,  на які не поширюються приписи  ЦК України щодо позовної давності; За змістом
же КАС України сторони, які вправі наполягати на застосуванні цих строків,
такої вимоги не заявляли.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. 268 Цивільного кодексу України, ст. 14 Цивільного процесуального кодексу
України,  Земельним кодексом України, ст.ст.
7-12,  71, 86, 94, 99-100, 112, 128,  158-163, п.7 розділу УІІ Кодексу
адміністративного судочинства України,

суд  постановив:

1.           У позові відмовити повністю.

Дана постанова набирає законної сили в порядку ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 18.01.2008р.

Суддя
Ушак І.Г.