ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.01.08                                                                                           Справа№ 21/250

Господарський суд Львівської області у складі:

судді Масловської Л.З.

при секретарі Зубачик Н.

За позовною заявою: Управління майном спільної власності Львівської обласної ради, м. Львів,

до відповідача –1: Сокільницької сільської ради, с. Сокільники, Львівська область,

до відповідача –2: Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки”, м. Львів,

за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Державне комунальне підприємство “Центральна районна аптека №54”, с. Пустомити, Львівська область

про визнання права власності та скасування державної реєстрації.

Представники сторін:

від позивача - н/з

від відповідача - 1–Уляник Р.Б. –представник

від відповідача - 2–Маєвський Т.Б.- представ.

від третьої особи –н/з

Суть спору: Позовну заяву подано Управлінням майном спільної власності Львівської обласної ради, м. Львів, до відповідача –1 –Сокільницької сільської ради, с. Сокільники, Львівська область, до відповідача –2 –Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки”, м. Львів, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –Державне комунальне підприємство “Центральна районна аптека №54”, с. Пустомити, Львівська область про визнання права спільної власності територіальних громад області в особі Львівської обласної ради на будинок за адресою с. Сокільники, вул. Січових Стрільців, 1 та скасування державної реєстрації цього будинку за Сокільницькою сільською радою.

10.09.2007 р. ухвалою господарського суду Львівської області порушено провадження у справі та призначено розгляд на 09.10.2007 р.. Розгляд справи неодноразово відкладався з мотивів, зазначених в ухвалах суду від 09.10.2007 р., 23.10.2007 р., 07.12.2007 р.,27.12.07р.. В судових засіданнях 13.11.2007 р., 26.11.2007 р., 30.11.2007 р. оголошувались перерви.

Представникам роз’яснено їх права згідно зі ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України справа слухається за наявними у ній доказами.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, уточненні і доповненні до позовної заяви. Ствердив, що спірний будинок був збудований та утримувався за рахунок державного майна за кошти третьої особи на стороні позивача та її правопопередників. Ухвалою від 12.05.1993 р. спірний будинок було віднесено до власності Львівської обласної ради. Сокільницька сільська рада орендувала у спірному будинку приміщення другого поверху, сплачувала за це орендну плату. Однак, рішенням №83 від 16.11.2006 р. без будь-яких підстав оформила на своє ім’я свідоцтво про право власності на цей будинок та зареєструвала це право в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки”. Просить позов задоволити, у т.ч. скасувати рішення виконавчого комітету Сокільницької сільської ради №83 від 16.11.2005 р..

Представник відповідача –1 позов заперечив з мотивів, зазначених у відзиві, листі №1071 від 30.11.2007 р.. Ствердив, зокрема, що Сокільницька сільська рада користувалась приміщеннями другого поверху спірного будинку з 1971 р.. Договір оренди був укладений між державним комунальним підприємством “Центральна районна аптека №54” (орендодавець) та Сокільницькою сільською радою (орендар) лише у 1999 р. і діяв по 04.01.2002 р.. Переобравши сільського голову, який підписав цей договір оренди, було встановлено безпідставність його укладення, оскільки у характеристиці-паспорті вказане приміщення рахувалось за відповідачем –1, у зв’язку із чим, на виконання свого рішення №83 від 16.11.2006 р. відповідач –1 оформив на своє ім’я свідоцтво про право власності на цей будинок та зареєстрував це право в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки”. Просить у позові відмовити.

Відповідач –2 усно проти поовних вимог заперечив.

Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору позов підтримав з мотивів, зазначених у листі від 23.10.2007 р.. Ствердив, що спірний будинок був збудований за кошти Аптекоуправління Львівського облвиконкому, перебуває в цілому на балансі та утримується за рахунок коштів державного комунального підприємства “Центральна районна аптека №54”. Просить позов задоволити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив.

Позивач –управління майном спільної власності Львівської обласної ради є правонаступником, зокрема, відділу з питань майна комунальної власності облдержадміністрації в частині повноважень щодо управління майном спільної власності територіальних громад області, що підтверджується, зокрема, п. 1.3.1. Положення про управління майном спільної власності Львівської обласної ради, затвердженого рішенням Львівської обласної ради №33 від 23.06.2006 р.. У відповідності до п. 5 рішення №33 від 23.06.2006 р. Львівської обласної ради “Про питання забезпечення управління майном спільної власності територіальних громад області”, позивачу підпорядковані комунальні підприємства, що перебувають у власності Львівської обласної ради, щодо майна яких позивач виконує визначені положенням функції власника.

Третя особа на стороні позивача , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –державне комунальне підприємство “Центральна районна аптека №54” посилається на входження до складу майнового комплексу виробничого об’єднання “Фармація” та своє правонаступництво щодо прав та обов’язків аптеки №215 с. Сокільники. Однак, доказів, які б підтверджували це твердження, суду не надано. Згідно із ст.. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ухвали №288 від 12.05.1993 р. Львівської обласної ради “Про передачу майна комунальної власності” та переліку майнових комплексів підприємств, установ, організацій, що віднесені до комунальної власності Львівської обласної ради народних депутатів, майновий комплекс виробничого об’єднання “Фармація”, був переданий у власність Львівської обласної ради, що підтверджується п. 4.1. вказаного переліку. Проте, зі змісту ухвали та інших матеріалів справи не вбачається, що до складу цілісного майнового комплексу виробничого об’єднання «Фармація»увійшов спірний будинок у с. Сокільники, по вул. Січових Стрільців, 1. Належних доказів набуття права власності на весь будинок позивач суду не надав.

Матеріали справи свідчать, що спірний будинок будувався за об’єктним кошторисом №0-1 і кошторису на будівництво аптеки та сільради, виготовленого у 1971 р. Львівською філією Державного проектного інституту гірничої хімії «Львівгірхімпроект». Зазначеними документами підтверджується, що будівництвом планувалось зведення не лише приміщень аптеки, а й приміщень сільради в одному будинку. З актів приймання виконаних робіт за 1976 р. вбачається, що Міжколгоспною радою проводилось будівництво спільно приміщень аптеки та сільської ради. Доказів того, що будівництво проводилось лише для право попередника позивача, суду не надано.

З характеристики –паспорту на будинок б/д, б/н вбачається, що на першому поверсі будинку розміщена аптека, а на другому поверсі будинку розміщена сільська рада, що свідчить про те, що будинок був збудований та відповідна його частина була передана відповідачеві-1. У відповідності до ст. 128 ЦК УРСР, який діяв на час існування спірних відносин, право власності виникає у момент передачі речі, якщо інше не встановлено законом або договором. Доказів, які б свідчили про те, що перехід права власності не відбувся у момент передачі речі відповідачу, суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок перебуває на балансі державного комунального підприємства “Центральна районна аптека №54”, що підтверджується книгою основних засобів і малоцінного інвентаря за 1973 р., іншими матеріалами справи. Зазначені обставини сторонами не заперечувались.

У відповідності до п. 7 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/225 від 02.04.1994 р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з судовим захистом права державної власності”, вирішуючи спори, пов'язані з визнанням права власності, слід виходити з того, що знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Одним з основних критеріїв визначення законності володіння державним майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

Позивач посилається на використання та утримання будинку за свій рахунок, підтверджує це посилання актами приймання виконаних робіт, накладними, підрядними договорами, договорами оренди частин приміщень спірного будинку. Проте, враховуючи що ДКП «Центральна районна аптека №54»володіє частиною даного будинку, подані документи не доводять понесення вказаних в них витрат на будинок в цілому, тобто, і на частину, на яку претендує відповідач.

04.01.1999 р. між державним комунальним підприємством “Центральна районна аптека №54” (орендодавець) та Сокільницькою сільською радою (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна, за яким відповідач –1 орендував частину приміщення другого поверху спірного будинку площею 132,75 кв.м.. Договір виконувався сторонами, зокрема, відповідач –1 сплачував орендну плату, що підтверджується реєстрами кредитових платіжних документів. Однак, факт укладення такого договору не тягне за собою відмови від права власності на об’єкт нерухомого майна та його перехід до позивача та не спростовує підстав перебування відповідача у спірному приміщенні з 1970-х років.

Позивач не надав доказів, які б свідчили про набуття ним права власності на спірний будинок в цілому у відповідності до закону.

На підставі рішення №83 від 16.11.2006 р. “Про оформлення права власності на об’єкти нерухомого майна в с. Сокільники”, відповідач –1 вирішив оформити і видати на своє ім’я свідоцтво про право власності на приміщення сільської ради (в цілому або в частині) в с. Сокільники по вул. С. Стрільців, 1, загальною площею 241,9 кв.м.. Станом на дату розгляду справи судом, право власності на спірне приміщення було зареєстровано за відповідачем –1 відповідачем –2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.11.2006 р.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому, у відповідності до ст. 329 ЦК України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом. Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Належних доказів такого суду не надано.

У відповідності до ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий зокрема, органом місцевого самоврядування, лише якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Крім того, у відповідності до ст. 15 ЦК України, цивільне право підлягає захисту лише за умови що воно не визнається, порушується або оспорюється. Однак, позивач та третя особа не надали належних доказів, які б підтверджували під ставність їх вимог щодо частини площі будинку, оформленої за відповідачем –1, у тому числі доказів правонаступництва.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Керуючись ст.15, 21, 321, 328, 329 ЦК України, ст.ст. 33, 41, 42 43, 49, 60, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                           Масловська Л.З.