Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2008 р. Справа № 13/565-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.,

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Скарлат О.В. (дов. № 0204/01 від 25.01.08 р.)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайм 2002", м. Суми (вх. № 3831 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 19.11.07 р. по справі № 13/565-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренус Ревайвел" (правонаступник Товариства з обмеженою відповідальністю "Ревайвел Експрес"), м. Обухів, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайм 2002", м. Суми

про стягнення 13168,53 грн., -

встановила:

У жовтні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренус Експрес" (м. Обухів, Київська область) звернулось до господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайм 2002" (м. Суми) про стягнення 11962,45 грн. боргу за договором № 525/06, укладеним між сторонами 08.02.07р., 1206,08 грн. пені, а також суми судових витрат по справі.

19.11.2007 року господарським судом за клопотанням позивача замінено Товариство з обмеженою відповідальністю "Ревайвел Експрес" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Ренус Ревайвел", у зв'язку зі зміною найменування підприємства позивача.

Рішенням господарського суду Сумської області від 19.11.07р. по справі № 13/565-07 (суддя Лиховид Б.І.) позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайм 2002" на користь Товариства з обмеженою          відповідальністю "Ренус Ревайвел" 11962,45 грн. боргу, 131,69 грн. пені, 120,94 грн. витрат по державному миту та 108,37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає дане рішення винесеним з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та припинити провадження у справі. Окрім того, відповідач просить стягнути з позивача на його користь 65,00 грн. державного мита.

Позивач письмових пояснень або заперечень по апеляційній скарзі не надав, його уповноважений представник у судовому засіданні 05.02.08р. вважає доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи, в зв'язку з чим просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 05.02.08р. не з’явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується неодноразовим направленням судом апеляційної інстанції ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження на адресу відповідача, вказану ним в апеляційній скарзі, а саме: м. Суми, вул. Менделєєва, 4. Про причини неявки свого представника відповідач суд апеляційної інстанції не повідомив.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час, день і місце розгляду справи, тому мав можливість скористатись своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України; явка представників сторін у судове засідання не є обов'язковою; позицію відповідача викладено в апеляційній скарзі, тому колегія суддів вважає, що у матеріалах справи достатньо документів, щоб розглянути апеляційну скаргу по суті без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайм 2002", оскільки відповідач також не був позбавлений права надати суду апеляційної інстанції додаткові письмові докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень та мав на це достатньо часу.

Заслухавши уповноваженого представника позивача, який підтримав свою позицію у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та визначено господарським судом, 08 лютого 2007 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Ревайвел Експрес" та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Тайм 2002" укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування за № 525/06 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався організувати за рахунок відповідача транспортно-експедиційне обслуговування, перевезення вантажів відповідача по території України і в міжнародному сполученні, а також і надавати інші транспортно-експедиційні послуги, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався здійснити повну оплату наданих послуг в 5-ти денний термін з дня отримання оригіналів рахунку на сплату суми доручення, оригіналу акту виконаних робіт, оригіналу товарно-транспортної накладної з позначкою вантажоодержувача про одержання вантажу та оригіналу картки простою автомобіля, якщо такий мав місце.

На виконання умов даного Договору відповідачем подано заявку від 09.02.2007 року на здійснення перевезення, митного оформлення та супроводження вантажу по маршруту Хаммельбург (Німеччина) - Суми (Україна).

В обґрунтування вимог по стягненню заборгованості позивачем в підтвердження наданих відповідачеві транспортно-експедиційних послуг надано товарно - транспортну накладну № 849/51/0802/0022 від 15.02.2007 року, акт здачі-прийомки виконаних робіт № РЕ 0227/20 від 27.02.2007 року та рахунок № РЕ 0227/20 на оплату вартості суми наданих послуг в розмірі 11962,45 грн., які були надані відповідачу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем 20.08.2007р. направлено на адресу позивача претензію № 7 з проханням погасити заборгованість за надані транспортно-експедиційні послуги, яка останнім залишилась без відповіді, а кошти не сплаченими.

Оцінивши доводи позивача та відповідача у справі, господарський суд визначився, що матеріалами справи підтверджується здійснення позивачем на замовлення відповідача транспортно-експедиційних послуг відповідно до умов спірного Договору, а зобов’язання відповідача щодо розрахунків за здійснені позивачем послуги по цьому Договору в порушення вимог ст. 526 Цивільного кодексу України не виконані, а тому вимоги позивача щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 11962,45 грн. є матеріально та документально обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до загальних засад відповідальності учасників господарських відносин, сторони у п. 5.2.3. Договору передбачили відповідальність за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов’язань, шляхом застосування до правопорушника санкцій у вигляді сплати пені, що відповідає вимогам розділу V Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР, у зв’язку з чим вимоги позивача щодо стягнення пені визнані господарським судом такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 131,69 грн.

З даними висновками господарського суду повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд при його прийнятті взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду цього спору, а висновки, викладені в ньому, узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття цілком законного рішення.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі в якості єдиної підстави для скасування оскарженого рішення вказує на те, що господарський суд не врахував відсутність доказів виставлення та належного направлення позивачем на адресу відповідача рахунку на сплату суми доручення та акту здачі-прийомки виконаних робіт, що призвело до прийняття неправомірного рішення. Вказана обставина, на думку скаржника, свідчить про відсутність обов'язку відповідача щодо сплати суми доручення за спірним Договором, а також відсутність предмету спору у даній справі.

Проте, з даними посиланнями не може погодитись колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними, а тому такими, що задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За своїм правовим змістом договір на транспортно-експедиційне обслуговування за № 525/06, укладений між сторонами у справі 08 лютого 2007 року, є договором транспортного експедирування.

Відповідно до п. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

При цьому, в даному випадку складання актів виконаних робіт не несе ніякого правового навантаження та не впливає на суть правовідносин між сторонами у справі щодо настання наслідків виконання умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг по оплаті їх вартості, оскільки чинне законодавство не передбачає обов'язковості складання таких актів виконаних робіт та не визначає їх в якості підстав для здійснення розрахунків, зокрема стосовно договору, що є предметом спору у даній справі.

Так, безпосередньою підставою для здійснення позивачем транспортно-експедиційних послуг за спірним Договором є заявка відповідача від 09.02.2007 року, а для оплати вартості цих послуг - інші обов'язкові документи, надані позивачем до матеріалів справи.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов спірного Договору та вказаної заявки, позивачем надано відповідачу транспортно-експедиційні послуги, про що свідчить товарно - транспортна накладна № 849/51/0802/0022 від 15.02.2007 року. При цьому факт невиконання або неналежного виконання цих послуг відповідач в своїй апеляційній скарзі не оспорює.

У відповідності до умов спірного Договору та вимог чинного законодавства позивачем було направлено відповідачу рахунок № РЕ 0227/20 на оплату вартості суми наданих послуг в розмірі 11962,45 грн., товарно - транспортну накладну № 849/51/0802/0022 від 15.02.2007 року та акт здачі-прийомки виконаних робіт № РЕ 0227/20 від 27.02.2007 року, що підтверджується наявними у справі копіями реєстру поштових відправлень та поштових чеків. Жодних доказів неотримання цих документів відповідачем як суду першої так і апеляційної інстанції не надано.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що позивач в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України направив належним чином на адресу відповідача претензією № 7 від 20.08.07р., зі змісту якої вбачається, що позивач просив відповідача сплатити заборгованість за надані транспортно-експедиційні послуги на підставі рахунку та інших документів, що були належним чином надіслані відповідачу. Однак відповідач отримав вказану вимогу, але залишив її без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та викладених в апеляційній скарзі доводів не надав як суду першої так і апеляційної інстанції належних доказів які б підтверджували реальну і правову обґрунтованість для звільнення від сплати вартості наданих йому транспортно-експедиційних послуг в розмірі 11962,45 грн., а також відповідальності за порушення строків виконання зобов'язань за спірним Договором у вигляді сплати пені в сумі 131,69 грн. за несвоєчасне виконання його умов.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що господарський суд у своєму рішенні дійшов вірного висновку про правомірність вимог позивача, оскільки факт порушення відповідачем умов спірного Договору та вимог чинного законодавства доведений позивачем належним чином та у повному обсязі. А факти, викладені в апеляційній скарзі відповідачем і його посилання на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді справи, не знайшли свого підтвердження.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що обставини справи були всебічно і повно досліджені господарським судом, а тому рішення господарського суду Сумської області від 19.11.2007 року по справі № 13/565-07 відповідає чинному законодавству та фактичним обставинам справи, а доводи заявника, з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайм 2002", м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 19.11.2007 року по справі № 13/565-07 залишити без змін.

Головуючий суддя Демченко В.О.

Суддя Такмаков Ю.В.

Суддя Барбашова С.В.