КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2008                                                                                           № 48/37

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Буравльова С.І.

суддів:           Калатай Н.Ф.

Капацин Н.В.

при секретарі:           Хвостик І.О.

За участю представників:

від позивача - Лазарєв О.М. (довіреність № 10/1341-340 від 01.02.2008р.);

від відповідача - Пилипчук О.С. (довіреність № 11-01/3-Д від 11.01.2008 р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугілля України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.04.2008

у справі № 48/37 (Сулім В.В.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Дніпроенерго"

до                                                   Державного підприємства "Вугілля України"

про                                                  стягнення 3 965,59 грн.

Відповідно до розпорядження Голови Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 р. № 01-23/1/1 розгляд справи здійснюється колегією суддів у складі: головуючого судді Буравльова С.І., суддів: Калатай Н.Ф, Капацин Н.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від15.04.2008р. у справі №48/37 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 965,59 грн. завданих збитків, 102,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушення норм процесуального права. При цьому заявник вказує на те, що умови ст. 57 ГПК України зобов’язують позивача надати до суду докази відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. Відповідач не маючи документів, якими керується позивач, та які необхідні для повного та всебічного вивчення позову не мав змоги підготувати відзив, подати контррозрахунок або ж заперечити чи визнати позовні вимоги. Відповідно до ст. 104 ГПК України підставою для скасування рішення є порушення або невірне застосування судом норм процесуального права, неповне з’ясування обставин, що мають значення у справі, справу розглянуто за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення господарського суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідач, оскаржуючи рішення господарського суду першої інстанції, в апеляційній скарзі посилається лише на порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення; підставою для скасування чи зміни рішення є порушення норм процесуального права, яке полягає у тому, що справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Як свідчить протокол судового засідання від 14.02.2008 р., представник відповідача 14.02.2008 р. в судове засідання з’явився, що свідчить про належне повідомлення господарським судом першої інстанції сторін, в т. ч. відповідача, про час та місце засідання суду.

Із вказаного протоколу судового засідання вбачається, що відповідач подав клопотання про надання відповідачу додатків до позовної заяви, в задоволенні якого було відмовлено, та роз’яснено відповідачу право ознайомлення з матеріалами справи та знаття копій документів. При цьому в судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, господарським судом першої інстанції було оголошено перерву до 21.02.2008 р.

Протокол судового засідання від 21.02.2008 р. свідчить, що відповідач в судове засідання 21.02.2008 р. не з’явився, в судовому засіданні оголошено перерву для виготовлення повного тексту рішення.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.03.2008 р. судове засідання для оголошення повного тексту рішення призначено на 15.04.2008 р., сторін, в т. ч. і відповідача, було повідомлено належним чином, про що свідчить відповідний штамп Господарського суду м. Києва на звороті у лівому нижньому куті ухвали від 29.03.2008 р. з відміткою про відправку документа згідно із вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. № 75.

Із оскаржуваного відповідачем рішення від 15.04.2008 р. вбачається, що відповідач в судове засідання 15.04.2008 р. не з’явився, відзиву на позов не надав.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що не маючи документів, якими керується позивач, та які необхідні для повного та всебічного вивчення позову, не мав змоги підготувати відзив, подати контррозрахунок або ж заперечити чи визнати позовні вимоги.

Однак, слід зазначити, що господарський суд першої інстанції, керуючись ст. 77 ГПК України, в судовому засіданні 14.02.2008 р. оголосив перерву до 21.02.2008 р., проте, відповідач не скористався своїм правом на ознайомлення з матеріалами справи та знаття копій документів і відзиву на позов не надав, в наступні судові засідання не з’являвся.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає обставин, які б свідчили про порушення господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення норм процесуального права.

Відповідач, оскаржуючи рішення господарського суду першої інстанції, не надав ніяких заперечень по суті прийнятого рішення. Крім того, під час розгляду апеляційної скарги відповідач також не надав суду документів, які б спростовували висновки господарського суду першої інстанції викладені в оскаржуваному рішенні.

Згідно із ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача 3 965,59 грн. збитків понесених позивачем через поставку відповідачем вугілля неналежної якості.

Рішенням господарського суду першої інстанції позов задоволено повністю.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування вказаного рішення господарського суду першої інстанції, з огляду на наступне.

15.02.2007 р. між сторонами укладено договір № 2-02/2-П постачання вугільної продукції з додатком № 03/07-П від 28.02.2007 р. (далі договір від 15.02.2007 р.), за умовами якого відповідач, як постачальник, зобов’язався поставити позивачу, як покупцю, вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі (п. 1.1.), а позивач, як покупець, зобов’язався прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених цим договором (п. 1.2.).

01.04.2007 р. між сторонами укладено договір поставки № 01-04/2-П з додатковою угодою № 02-04/07 від 02.04.2007 р. та додатком № 05/07-П від 26.04.2007 р. (далі договір від 01.04.2007 р.), за умовами якого відповідач, як постачальник, зобов’язався поставити позивачу, як покупцю, вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі (п. 1.1.), а позивач, як покупець, зобов’язався прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених цим договором (п. 1.2.).

Пунктом 3.1. договору від 15.02.2007 р. та пунктом 3.1. договору від 01.04.2007 р. сторони погодили якість вугільної продукції, що поставляється за цими договорами.

15.03.2007 р. на виконання умов договору від 15.02.2007 р. на адресу Придніпровської ТЕС за залізничними накладними № 49345404 та № 49167757 (а. с. 12-13) поставлено вугілля марки антрацит АШ 0-6 мм концентрат.

На підтвердження якості вугілля надано посвідчення № 702 про якість вугілля антрациту від 14.03.2007 р. (а. с. 15).

Розділом 4 договору від 15.02.2007 р. сторони погодили порядок приймання вугілля за кількістю і якістю.

Так, відповідно до п. 4.1. договору від 15.02.2007 р. приймання вугілля по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкцій держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та від 25.04.1966 р. № П-7 з подальшими змінами і доповненнями, ДСТУ 1137-64 ”Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Правила приймання по якості”, ДСТУ 4083-2002 ”Вугілля кам’яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 ”Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування”, ГТР 34.09.110-2003 ”Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи” та/або іншими нормативними документами України, прийнятими на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному договору.

Згідно із п. 4.4. договору від 15.02.2007 р. приймання партії вугілля за якістю у покупця здійснюється відповідно до даних хімічного аналізу атестованої хімічної лабораторії вантажоодержувача.

Відповідно до п. 4.5. договору від 15.02.2007 р. фактичні значення показників якості вугілля в партії для розрахунків за поставками визначаються на підставі посвідчення про якість вугілля в партії і результатів приймання вугілля за якістю у покупця (позивача) таким чином: якщо різниця між показниками Аd (зольність), Wr (вологість) посвідчення якості та результатами хімлабораторії вантажоотримувача менша за встановлену допустиму похибку випробування згідно з ДСТУ 4096-2002 - за посвідченням про якість; якщо різниця між показниками Аd (зольність), Wr (вологість) посвідчення якості та результатами хімлабораторії вантажоотримувача більша за встановлену допустиму похибку випробувань згідно з ДСТУ 4096-2002 - за результатами приймання вугілля за якістю у покупця.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: із акту № 1253 відбору, обробки проб та приймання вугілля з якості від 15.03.2007 р. (а. с. 16), із акту № 1279 відбору, обробки проб та приймання вугілля з якості від 17.03.2007 р. (а. с. 20), із акту спільного опробування вугілля від 19.03.2007 р. (а. с. 21) та із посвідчення № 702 про якість вугілля антрациту від 14.03.2007 р. поставлене вугілля не відповідало вимогам щодо якості вказаним в посвідченні № 702 про якість вугілля антрациту від 14.03.2007 р.

Відповідно до п. 6.4. договору від 15.02.2007 р. за постачання неякісного вугілля, вугілля пошарово завантаженого у вагони з домішками продукції інших класів чи сортів, або вугілля, асортимент якого не відповідає вимогам договору, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, зв’язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, переадресації вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу-прибирання вагонів, витрати на проведення хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складанню, зберіганню, реалізації вугілля).

Згідно із п. 6.5. договору від 15.02.2007 р. у випадку виклику представника постачальника для проведення спільного зважування, відбору та аналізу проб відвантаженого вугілля, у результаті чого підтвердяться відхилення показників кількості чи якості вугілля понад норми, визначені п. п. 4.3., 4.5. цього договору, постачальник відшкодовує витрати покупця за користування вагонами за час їх простоювання в очікуванні прибуття представника постачальника, в тому числі якщо він не прибув і не повідомив про це в термін визначений п. 4.9.

Телеграмами від 16.03.2007 р. (а. с. 19) відповідач був повідомлений про факт поставки на Придніпровську ТЕС залізничних вагонів із вугіллям, якість якого не відповідала вимогам щодо якості вказаним в посвідченні № 702 про якість вугілля антрациту від 14.03.2007 р. та викликаний представник відповідача для спільного опробування.

У зв’язку з повідомленням відповідача про якість поставленого вугілля, необхідністю явки його представника для прийняття товару за якістю, позивачем допущене понаднормативне використання вагонів та понесені витрати за таке користування у розмірі 772,80 грн., що підтверджується відомістю плати за користування вагонами № 18030207 (а. с. 22).

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду про те, що час понаднормативного користування вагонами обґрунтовано визначений позивачем з часу повідомлення ним відповідача про якість одержаного вугілля.

Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачем понесені додаткові витрати пов’язані із повторним прийманням вугілля з якості, а саме витрати по транспортуванню вагонів з вугіллям по території станції і визначення кількості та якості вугілля, в розмірі 232,51 грн.

Таким чином, загальна сума додаткових витрат при прийнятті партії вугілля за посвідченням № 702 про якість вугілля антрациту від 14.03.2007 р. складає 1 005,31 грн. (772,80 грн. + 232,51 грн.).

01.05.2007 р. на виконання умов договору від 01.04.2007 р. на адресу Придніпровської ТЕС за залізничною накладною № 49352198 (а. с. 48) поставлено вугілля марки антрацит А, АШ 0-6 мм.

На підтвердження якості вугілля надано посвідчення № 453 про якість вугілля антрациту від 30.04.2007 р. (а. с. 50).

Розділом 4 договору від 01.04.2007 р. сторони погодили порядок приймання вугілля за кількістю і якістю.

Так, відповідно до п. 4.1. договору від 01.04.2007 р. приймання вугілля по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкцій держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 та від 25.04.1966 р. № П-7 з подальшими змінами і доповненнями, ДСТУ 1137-64 ”Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Правила приймання по якості”, ДСТУ 4083-2002 ”Вугілля кам’яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 ”Вугілля буре, кам’яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування”, ГТР 34.09.110-2003 ”Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи” та/або іншими нормативними документами України, прийнятими на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному договору.

Згідно із п. 4.4. договору від 01.04.2007 р. приймання партії вугілля за якістю у покупця здійснюється відповідно до даних хімічного аналізу атестованої хімічної лабораторії вантажоодержувача.

Відповідно до п. 4.5. договору від 01.04.2007 р. фактичні значення показників якості вугілля в партії для розрахунків за поставками визначаються на підставі посвідчення про якість вугілля в партії і результатів приймання вугілля за якістю у покупця (позивача) таким чином: якщо різниця між показниками Аd (зольність), Wr (вологість) посвідчення якості та результатами хімлабораторії вантажоотримувача менша за встановлену допустиму похибку випробування згідно з ДСТУ 4096-2002 - за посвідченням про якість; якщо різниця між показниками Аd (зольність), Wr (вологість) посвідчення якості та результатами хімлабораторії Вантажоотримувача більша за встановлену допустиму похибку випробувань згідно з ДСТУ 4096-2002 - за результатами приймання вугілля за якістю у покупця.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме: із акту № 2180 відбору, обробки проб та приймання вугілля з якості від 01.05.2007 р. (а. с. 51) та із посвідчення № 453 про якість вугілля антрациту від 30.04.2007 р. поставлене вугілля не відповідало вимогам щодо якості вказаним в посвідченні № 453 про якість вугілля антрациту від 30.04.2007 р.

Згідно із п. 6.4. договору від 01.04.2007 р. за постачання неякісного вугілля, вугілля пошарово завантаженого у вагони з домішками продукції інших класів чи сортів, або вугілля, асортимент якого не відповідає вимогам договору, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, зв’язаних з постачанням такого вугілля (переадресації вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу-прибирання вагонів, витрати на проведення хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складанню, зберіганню, реалізації вугілля).

Телеграмами від 02.05.2007 р. (а. с. 46) відповідач був повідомлений про факт поставки на Придніпровську ТЕС залізничних вагонів із вугіллям, якість якого не відповідала вимогам щодо якості вказаним в посвідченні № 453 про якість вугілля антрациту від 30.04.2007 р. та викликаний представник відповідача для спільного опробування.

У зв’язку з повідомленням відповідача про якість поставленого вугілля, необхідністю явки його представника для прийняття товару за якістю, позивачем допущене понаднормативне використання вагонів та понесені витрати за таке користування у розмірі 2 960,28 грн., що підтверджується відомістю плати за користування вагонами № 05050352 (а. с. 45).

Апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду про те, що час понаднормативного користування вагонами обґрунтовано визначений позивачем з часу повідомлення ним відповідача про якість одержаного вугілля.

Отже, на підставі викладеного, загальна сума понесених позивачем витрат через поставку відповідачем вугілля неналежної якості за договорами від 15.02.2007 р. та від 01.04.2008 р. складає 3 965,59 грн. (1 005,31 грн. + 2 960,28 грн.), яку позивач і просить стягнути з відповідача.

В п. 7.1. договору від 15.02.2007 р. та п. 7.1. договору від 01.04.2007 р. сторони погодили, що всі спори та суперечності, які можуть виникнути в зв’язку виконанням цих договорів, повинні розв’язуватись в досудовому порядку (шляхом переговорів, розгляду та задоволення претензій, тощо) згідно з чинним законодавством.

З метою досудового врегулювання спору, позивач на адресу відповідача надсилав претензії № 11/07 від 12.04.2007 р. на суму 1 005,31 грн. (а. с. 9) та № б/н від 29.05.2007 р. на суму 2 960,28 грн. (а. с. 41) на загальну суму 3 965,59 грн. з вимогою відшкодувати завдані збитки.

Вказані претензії були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно із ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання згідно із ст. 623 ЦК України, доказується кредитором.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України.

Обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за завдання збитків є правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: шкоду, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв’язок між ними; вину. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності.

Згідно із ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та надані позивачем документи, а також враховуючи наведені обставини, апеляційний господарський суд з урахуванням ст. 33 ГПК України, дійшов висновку, що позивачем доведено спричинення йому збитків відповідачем, безпосередній причинний зв’язок між діями відповідача та збитками позивача.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що господарським судом першої інстанції в процесі розгляду справи в достатній мірі з’ясовані та доведені обставини, що мають значення для справи. Рішення прийняте судом у повній відповідності з матеріалами справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м.Києва від15.04.2008р. у справі №48/37 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу № 48/37 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Буравльов С.І.

Судді                                                                                          Калатай Н.Ф.

Капацин Н.В.

02.07.08 (відправлено)