Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2008 року Справа № 53/247-07

Колегія суддів у складі: головуючого судді Афанасьєва В.В.,

судді Бухана А.І.,

судді Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача – Савчук І.А. –дов.

відповідача –Комісаренко В.П. –дов., Завізіон О.В. –дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вхідний № 3274Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2007 року по справі № 53/247-07

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроспрінг», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пєнтакл», м. Харків

про стягнення 330605,02 грн.

встановила:

Позивач, ТОВ «Євроспрінг», звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 330605,02 грн. заборгованості за отриманий товар на підставі укладеного між сторонами агентського договору від 16.10.2006 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2007 р. по справі № 53/247-07 (суддя Прохоров С.А.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2007 року по даній справі в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, допущено неповне з‘ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Позивач стверджує, що матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем товару на спірну суму, факт неповернення цього товару та факт відсутності оплати грошових коштів за отриманий товар. Позивач вказує, що місцевим господарським судом безпідставно зроблені висновки щодо неукладеності договору, оскільки, на думку позивача, укладений між сторонами договір містить усі суттєві умови щодо договорів даного виду. У додаткових письмових поясненнях, що надавалися суду під час розгляду справи, позивач вказував на те, що відповідачем належними доказами не доведено факту списання спірного товару, факту передачі його для реалізації стороннім особам та факту здійснення розрахунків цими особами з позивачем по спірним поставкам.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечує, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення. У відзиві на апеляційну скаргу та додатково наданих письмових поясненнях відповідач стверджує, що спірний товар він отримував від позивача на зберігання, при цьому, частину товару, яка була неналежної якості, відповідачем списано, про що свідчать надані відповідачем акти списання. Іншу частину отриманого товару відповідач, як посередник, передавав контрагентам позивача, які в подальшому здійснювали розрахунки безпосередньо з позивачем. Таким чином, відповідач стверджує, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем, а у позивача відсутнє право на стягнення такої заборгованості з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі, відзиві на неї, а також в додатково наданих поясненнях доводи сторін, заслухавши у судових засіданнях повноважних представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, позивач посилався на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору не здійснив оплату заборгованості за отриманий від позивача товар. Суму боргу позивач підтверджує залученими до матеріалів справи видатковими накладними та актами приймання-передачі продукції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача місцевий господарський суд посилався на те, що агентський договір від 16.10.2006 р. є неукладеним, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості саме за цим договором є необгрунтованими та безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо неукладеності агентського договору від 16.10.2006 року, оскільки цим договором сторонами не визначено розміру винагороди комерційному агенту та не встановлено санкції у разі порушення сторонами істотних умов договору, тобто, сторонами не досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору відповідно до вимог ст. 297 ГК України.

Такі висновки колегією суддів зроблені виходячи зі змісту договору та положень чинного законодавства.

Так, відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх устотних умов договору, а саме: про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

П. 8 ст. 181 ГК України також передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Статтею 295 ГК України комерційне посередництво (агентська діяльність) визначена як підприємницька діяльність, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб‘єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб‘єкта, якого він представляє.

У відповідності до ст. 297 ГК України, за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов‘язується надати послуги другій стороні (суб‘єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб‘єкта і за його рахунок. Агентський договір повинен визначати сферу, характер і порядок виконання комерційним агентом посередницьких послуг, права та обов‘язки сторін, умови і розмір винагороди комерційному агентові, строк дії договору, санкції у разі порушення сторонами умов договору, інші необхідні умови, визначені сторонами.

Також, колегія суддів зазначає, що п. 1.1 агентського договору передбачено, що агент зобов‘язується здійснювати дії від свого імені, але за рахунок принципала, що не узгоджується з приписами вищеназваних статей (якими передбачено право агента діяти від імені особи, яку він представляє).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом було необгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача лише з тих мотивів, що у нього відсутні підстави для стягнення грошових коштів за передану продукцію саме за агентською угодою від 16.10.2006 року. Відповідні висновки місцевим господарським судом прийняті без дослідження усіх фактичних обставин справи, чим порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в обгрунтування позовних вимог позивачем до суду першої інстанції надані: акт приймання передачі продукції № 10 від 19.12.2006 р. та видаткова накладна № 10 від 19.12.2006 р. на суму 61386,69 грн., акт приймання-передачі продукції від 26.12.2006 р. та видаткова накладна № 11/26/12/06 від 26.12.2006 р. на суму 91655,13 грн., акт приймання-передачі продукції № 12 від 29.12.2006 р. та видаткову накладну № 12/29/12/06 від 29.12.2006 р. на суму 98515,43 грн., акт приймання-передачі продукції № 13 від 02.01.2007 р. та видаткову накладну № 13/02/01/07 від 02.01.2007 р. на суму 79047,77 грн. Всього за вказаними актами та накладними сума товару складає 330605,02 грн.

Відповідні акти приймання-передачі та видаткові накладні підписані повноважними особами як з боку позивача, так і з боку відповідача та завірені печатками підприємств.

У цих накладних та актах міститься посилання на агентський договір від 16.10.2006 р., однак, враховуючи неукладеність відповідного договору та положення п. 8 ст. 181 ГК України, колегією суддів зроблені висновки щодо того, що факт здійснення сторонами певних дій (прийом-передача товару) підтверджений матеріалами справи, а тому до таких правовідносин слід застосовувати норми ЦК України.

05.07.2007 р. позивачем на адресу відповідача направлена вимога про перерахування грошових коштів у розмірі 330605,02 грн. за поставлений товар згідно з актами приймання-передачі та видатковими накладними (т. 1 арк. справи 3, 25). Відповідачем вказана вимога залишена без задоволення.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з положеннями ст.ст. 202, 205, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків, зокрема, дво- або багатостороннім правочином (договором) є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин може вчинятись усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; якщо він підписаний сторонами.

Згідно з положенням ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи приписи вищеназваних статей та фактичних матеріалів справи, колегія судддів вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачем належними доказами підтверджено факт передачі відповідачу товару на загальну суму 330605,02 грн. та факт відсутності такої оплати з боку відповідача, або факт повернення товару.

Відповідні висновки колегією судддів зроблені також на підставі того, що відповідач не заперечує щодо того, що товар по вказаним накладним та актам приймання-передачі він фактично отримав.

Твердження відповідача щого того, що товар ним отриманий на зберігання не підтверджується матеріалами справи, оскільки ним не надано відповідних доказів укладення договору зберігання, а в актах прийому-передачі та видаткових накладних посилання на те, що товар отриманий на зберігання відсутні.

Також, як вважає колегія судддів, відповідачем жодним належним доказом не підтверджено тих обставин, що відповідний товар був неналежної якості, у зв‘язку з чим він був списаний. Відповідачем не надано будь-яких належних доказів прийняття спірного товару по якості.

Залучені до матеріалів справи акти списання не приймаються апеляційним господарським судом у якості належних доказів, оскільки вони складені з порушенням норм чинного законодавства та з цих актів не вбачається, що списаним був товар, отриманий саме по спірним накладним.

Так само, не приймаються апеляційним господарським судом і твердження відповідача про те, що отриманий товар він, як посередник, передавав контрагентам позивача, оскільки такі твердження не підтверджені належними доказами. У матеріалах справи відсутні будь-які документальні підтвердження такої передачі.

Колегія суддів зазначає, у відповідності до приписів ч. 3 ст. 4-3 ГПК України нею були створені необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, розгляд справи неодноразо відкладався з метою надання відповідачем доказів на обгрунтування своїх заперечень, судом було зобов‘язано сторін здійснити звірку розрахунків заявлених у позові сум. Однак, за весь час розгляду справи відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували вимоги позивача, заявлені ним у позовній заяві.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача у зв’язку з її юридичною та фактичною обґрунтованістю і наявністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з‘ясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 99,101,102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 104, ст. 105 ГПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Євроспрінг»задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 08 жовтня 2007 р. по справі № 53/247-07 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пєнтакл»(61145 м. Харків вул. Клочківська, 186-б кв. 154 р/рахунок 260037037 в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»у м. Харкові МФО 350589 Код 34332842) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євроспрінг»(03048 м. Київ вул. Медова, 1-а р/рахунок 201 в ФАБ Південний м. Київ МФО 320917 Код 34353794) 330605,02 грн. боргу, 3306,05 грн. держмита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та 1653,25 грн. держмита, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Головуючий суддя В.В.Афанасьєв

Суддя А.І.Бухан

Суддя О.В.Шевель