ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.03.08 р.                     Справа № 20/14

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянуву відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Відкритого акціонерного товариства “Макіївський коксохімічний завод”, м.Макіївка

до відповідача: Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія”, м.Донецьк

про стягнення 2062,25 грн.

За участю представників:

від позивача: Ахметова Н.В. –дов.

від відповідача: Кукла Л.М. - дов.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Донецької області звернулося Відкрите акціонерне товариство “Макіївський коксохімічний завод”, м.Макіївка, із позовом до Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія”, м.Донецьк, про стягнення 2062,25 грн. – суми майнової шкоди у вигляді збитків від нестачі вугілля кам’яного марки “г”.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що при прийманні вантажу від відповідача була виявлена його нестача, чим заподіяно позивачеві матеріальної шкоди, на приписи Цивільного кодексу України, Статуту залізниць України, на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що між сторонами відсутні договірні правовідносини, що під час приймання вугільної продукції не було складено комерційний акт, що ваги, якими здійснювалося зважування продукції, відповідають нормам та пройшли щорічну та квартальну перевірку, що на вимірювальному пристрої наявні всі пломби.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

11 січня 2005 р. на адресу позивача у 8-ми вагонах за залізничними накладними №№ 51422552, 51422551, 51422772, 51422771 надійшов вантаж – вугілля кам’яне марки “г”, вантажовідправником якого є шахта “Південнодонбаська № 3”, яка відповідно до наказу Міністерства палива та енергетики України від 26.05.05 р. № 238 приєднана до Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія”.

Під час приймання вантажу за кількістю було виявлено нестачу продукції, про що складено акт № 4 від 11.01.05 р. за участю представника громадськості.

В акті зазначено, що нестача складає 9,4 т, вартість продукції – 290 грн./т, та що за висновком комісії причиною недостачі є недостатнє наповнення вагонів вантажовідправником та неправильне визначення ним маси вантажу.

Суть позову полягає у вимогах про стягнення з відповідача 2062,25 грн. – суми майнової шкоди у вигляді збитків від нестачі продукції, яка визначена позивачем з урахуванням норми природного збитку и надлишків та складає 5,926т.

Згідно із ст.4-2) Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст.4-3) зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.43 зазначеного кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ст.1192 зазначеного кодексу, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.22 Цивільного кодексу України, збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Поняття, склад та розмір збитків визначені й статтями 224, 225 Господарського кодексу України.

За змістом ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності та неповноти відомостей, зазначених ним в залізничній накладній.

Платіжним дорученням № 115 від 27.01.05 р. позивач сплатив рахунок-фактуру № 2623 постачальника продукції.

Договірні правовідносини між сторонами по справі відсутні.

За даних обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані позивачем належним чином поданими суду доказами, зокрема, залізничними накладними, актом № 41 від 11.01.05 р. про приймання продукції за кількістю, актом № 41 від 11.01.05 р. про вагу тари, посвідченням № 40 від 10.01.05 р. на представника громадськості, які свідчать про факт та розмір заподіяної позивачеві відповідачем шкоди, а також посиланнями на приписи ст.ст.1166, 1192 Цивільного кодексу України, Статуту залізниць України, застосування яких у даному випадку відповідає обставинам справи.

Заперечення відповідача проти позову не обґрунтовані документально, обставини, на які посилається позивач, не спростовують, відсутності вини відповідача у заподіянні шкоди не підтверджують.

Таким чином, позов слід задовольнити, судові витрати – покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов – задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства “Донецька вугільна енергетична компанія” (83000, м.Донецьк, вул.Артема, 63, поточний рахунок 8811 у філії ГУ ПІБ м.Донецька, МФО 334635, ) на користь Відкритого акціонерного товариства “Макіївський коксохімічний завод” (86106, Донецька область, м.Макіївка, вул.Горького, 1, поточний рахунок 7061 у Донбаській філії ВАТ “Кредитпромбанк”, МФО 335593, ) 2062,25 грн. збитків, 102,00 грн. держмита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ у встановленому порядку.

Вступну та резолютивну частину рішення оголошено 11.03.08р.

Повний текст рішення підписано 17.03.08 р.

Суддя Донець О.Є.

Надруковано 3 примірники:

1-          позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 –у справу