ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2008 р.

№ 17/300

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:

Першикова Є.В.,

суддів:

Данилової Т.Б.,

Муравйова О.В.,

розглянула

касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі Товариство)

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду

від

17.12.07

у справі

№ 17/300

господарського суду

Донецької області

за позовом

відкритого акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів" (далі Завод)

до

державного підприємства "Донецька залізниця"

(далі Залізниця),

Товариства,

третя особа:

державне підприємство "Придніпровська залізниця" (далі Підприємство),

про

стягнення 3 794,35 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:

Павелко О.М. (за дов. № 26 від 17.09.07);

- відповідачів:

Залізниці:

Цвітун М.М. (за дов. № Н-01/2219 від 06.07.07);

Товариства:

Федько В.С. (за дов. № 85-162юр від 20.06.07).

- третьої особи:

Селяков О.В. (за дов. № 62 від 01.01.08).

Ухвалою від 21.02.08 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., касаційна скарга Товариства № 851-4/3-17/300 від 14.01.08 була прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 03.04.08, без початку перегляду справи по суті.

У зв'язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. на лікарняному, розпорядженням від 02.04.08 заступника голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 17/300 господарського суду Донецької області, призначеної до перегляду у судовому засіданні на 03.04.08, створено колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –

Першиков Є.В., судді – Данилова Т.Б., Муравйов О.В., яка переглядає справу по суті.

Про вказані обставини представників сторін повідомлено на початку судового засідання 03.04.08. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України, яка переглядає справу в касаційному порядку, не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.04.08 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 22.01.07 господарського суду Донецької області (суддя Морщагіна Н.С.) позовні вимоги Заводу задоволено частково.

З Товариства на користь Заводу стягнуто 3 274,56 грн. суми недостачі, 88,02 грн. витрат по сплаті державного мита та 101,83 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В задоволенні іншої частини позову Заводу відмовлено.

Постановою від 04.04.07 Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий –Дзюба О.М., судді – Діброва Г.І. Шевкова Т.А.) апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення від 22.01.07 господарського суду Донецької області –без змін.

Резолютивну частину рішення від 22.01.07 господарського суду Донецької доповнено наступним абзацом: "У задоволенні позовних вимог Заводу до Залізниці та Підприємства відмовити".

Постановою від 23.08.07 Вищого господарського суду України касаційну скаргу Товариства задоволено частково.

Рішення від 22.01.07 господарського суду Донецької області та постанову від 04.04.07 Донецького апеляційного господарського суду скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи рішенням від 06.11.07 господарського суду Донецької області (суддя Гаврищук Т.Г.) позовні вимоги Заводу задоволено частково.

З Товариства на користь Заводу стягнуто 3 274,56 грн. вартості недостачі вантажу, 88,03 грн. витрат по сплаті державного мита та 101,84 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Заводу відмовлено.

Постановою від 17.12.07 Донецького апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Гези Т.Д., суддів –Скакуна О.А., Стойки О.В.) апеляційну скаргу Товариства залишено без задоволення, а рішення від 06.11.07 господарського суду Донецької області –без змін.

Вказані судові рішення, прийняті під час нового розгляду справи, обґрунтовані положеннями п.п. 37, 105, 110, 111, 129 Статуту залізниць України та тим, що матеріалами справи підтверджено вину Товариства у виникненні недостачі вантажу, оскільки Товариством було неправильно зазначено масу вантажу у накладній.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій, Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить оскаржені судові рішення скасувати частково, та прийняти по справі нове рішення про відмову у стягненні на користь Заводу вартості недостачі у сумі граничного розходження маси нетто вантажу.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскаржених судових актів було порушено норми матеріального права, а саме п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644.

Зокрема, скаржник зазначає, що при стягненні суми вартості вагової недостачі металопродукції судами помилково не було взято до уваги норми недостачі, встановленої п. 27 Правил видачі вантажів у розмірі 0,5 % від маси вантажу вказаної у перевізних документах, що призвело до збільшення стягуваної судом суми.

У своїх відзивах на касаційну скаргу Завод та Підприємство щодо доводів скаржника заперечують, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просять касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення –без змін.

На день розгляду справи у судовому засіданні письмовий відзив на касаційну скаргу від Залізниці не надійшов. Присутній у судовому засіданні представник Залізниці доводи, викладені у касаційній скарзі Товариства, підтримав.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзиви на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, 16.12.05 між Заводом та Товариством було укладено договір № 51Н-346-1, предметом якого є поставка металопродукції, що виробляється постачальником. У відповідності до вказаного договору Товариство зобов'язалось передати Заводу металопродукцію, а останній, у свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити її вартість.

На підставі наданих сторонами доказів по справі місцевим та апеляційним судами встановлено, що згідно платіжних доручень № 3299 від 05.06.06 та № 3362 від 06.06.06 Завод в рахунок оплати продукції перерахував Товариству грошові кошти у сумі відповідно 1000 000,00 грн. та 900 000,00 грн.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 26.06.06 на адресу Заводу у напіввагоні № 56314701 згідно залізничної накладної

№ 46012367 була відвантажена металопродукція, вантажовідправником якої є Товариство. При цьому встановлено, що за даними залізничної накладної загальна маса вантажу складає брутто 90 560,00 кг, тара 22 880,00 кг, нетто

67 680,00 кг.

При вирішенні спору по суті попередніми судовими інстанціями встановлено, що під час приймання вантажу у вагоні № 56314701 була виявлена недостача прокату чорних металів, у зв'язку з чим складено комерційний акт

№ АШ977760/5 (далі Акт), яким засвідчено, що при повторному перевантаженні вантажу на справних перевірених 200-тн електронних вагах вантажоотримувача виявилось, що у вагоні № 56314701 вага брутто –

89 220,00 кг, тара 22 740,00 кг, а нетто –66 480,00 кг, що на 1 200,00 кг менше, ніж вказано у залізничній накладній № 46012367.

Також, місцевим та апеляційним судами встановлено, що у зазначеному Акті зафіксовано наступне: вантаж прибув у технічному та комерційному стані справним, двері та люки справні та зачинені; вантаж завантажений у 2 штабелі, 2 яруси, в першому та другому штабелі у нижньому ярусі по сім пачок, верхній ярус 2 пачки розташовані по діагоналі, перекривають 2 нижніх штабеля; пачки однакової довжини, тобто вантаж маркірований; кожна пачка укручена проволокою діаметром 6 мм в 2 вітки механічним способом у трьох місцях, обв'язки не порушені, доступу до вантажу не було, ознак втрати немає; вантаж знаходився під охороною працівників станції.

Вирішуючи спір, попередні судові інстанції встановили, що зазначений Акт складено у відповідності з вимогами, встановленими Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.02

№ 334.

При вирішенні спору по суті попередні судові інстанції прийшли до висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин п. 27 Правил видачі вантажів, вважаючи, що дана норма встановлена виключно щодо вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні. При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій врахували, що прокат чорних металів, щодо відшкодування недостачі якого заявлено позов, не відповідає зазначеному критерію.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно ст. 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів, визначаються цим кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується із

ст. 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із

ст. 307 Господарського кодексу та п. 22 Статуту залізниць України, встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (коносамента) або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України та п. 110 Статуту залізниць України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти, сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), цей Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Згідно п. 113 Статуту за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди. Разом з тим, відповідно до п.п. а п. 111 Статуту, залізниця звільняється від відповідальності за недостачу вантажу за умови надходження його у непошкодженому вагоні з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Пунктом 129 Статуту регламентовано, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодежувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач.

Колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 п. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 862/5083, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже; 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі; 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Юридичний аналіз наведеного правового положення свідчить про те, що у встановлений відсотковий показник входить не тільки природна втрата, а й граничне розходження у визначенні маси нетто (похибка вагів), а отже недостача маси вантажу, за які відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням такого граничного розходження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає помилковими посилання суду першої та апеляційної інстанцій на неможливість застосування до даних правовідносин п. 27 Правил видачі вантажів та стягнення вартості недостачі без врахування вимог такої норми.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Товариством в касаційній скарзі, є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що місцевим та апеляційним судами було помилково застосовано норми матеріального права у зв'язку з чим відхилено наданий Товариством контррозрахунок спірної суми, а отже рішення, прийняті у даній справі, підлягають частковому скасуванню.

Разом з тим, виходячи з положень ст.ст. 6, 8 Конституції України, колегія суддів Вищого господарського суду України не вважає за необхідне направляти справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки це суперечило б положенням ст.ст. 125, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 39 Закону України "Про судоустрій України" щодо визначення статусу Вищого господарського суду України та його завданням щодо забезпечення законності у здійсненні правосуддя.

Водночас, з урахуванням встановлених обставин по справі та повноважень, закріплених у п. 2 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку про можливість прийняття нового рішення у даній справі.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України з урахуванням вимог ст. 49, п. 11 ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України вважає за необхідне зазначити щодо розподілу судових витрат, який здійснено пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" № 851-4/3-17/300 від 14.01.08 задовольнити.

Рішення від 06.11.07 господарського суду Донецької області та постанову від 17.12.07 Донецького апеляційного господарського суду у справі № 17/300 господарського суду Донецької області скасувати частково.

Прийняти по справі нове рішення, яким позовні вимоги відкритого акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів" задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь відкритого акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів" 2 352,23 грн. вартості вагової недостачі вантажу, 63,24 грн. державного мита за подання позовної заяви, 31,62 грн. державного мита за подання апеляційної скарги, 51,00 грн. державного мита за подання касаційної скарги та 73,16 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зобов'язати господарський суд Донецької області видати наказ.

Головуючий

Є.Першиков

судді:

Т.Данилова

О.Муравйов