ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23/04/08 р.                                                                      Справа №16/110-13/19

за позовом Закритого акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" вул.Свіштовська, 3, м. Кременчук, Полтавська область, 39609

до Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький домобудівний комбінат", вул. Ярмаркова, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 4480470,40 грн.

та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства "Кременчуцький домобудівний комбінат", вул. Ярмаркова, 9, м. Кременчук

до Закритого акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" вул.Свіштовська, 3, м. Кременчук

про визнання недійсним договору від 19.06.1997 року на будівництво 10-ти поверхового 119 квартирного житлового будинку № 6 з окремо стоячим магазином в кварталі 297 м. Кременчук в редакції, встановленій цим договором та додатковою угодою № 2 від 05.05.1998 року та додатковою угодою № 3 від 16.11.2000 року.

Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача (за первісним позовом): Міловідов Р.М., дов. 14/03-07 від 27.12.2007р.

від відповідача: не з"явився

Обставини справи: розглядається позовна заява про стягнення 4480470,40 грн. збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань по договору на будівництво 10-ти поверхового 119 кв. житлового будинку з окремо стоячим магазином в кв. 297 м. Кременчук від 19.06.1997 року.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує з мотивів, викладених у відзиві. Відповідачем подано клопотання про застосування судом строків позовної давності.

Відповідач подав зустрічний позов про визнання недійсним договору від 19.06.1997 року на будівництво 10-ти поверхового 119 квартирного житлового будинку № 6 з окремо стоячим магазином в кварталі 297 м. Кременчук в редакції, встановленій цим договором та додатковою угодою № 2 від 05.05.1998 року та додатковою угодою № 3 від 16.11.2000 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Відповідно до умов договору на будівництво 10-ти поверхового 119 кв. Житлового будинку з окремо стоячим магазином в кварталі 297 м. Кременчук від 19.06.1997 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" та Відкритим акціонерним товариством "Кременчуцький домобудівельний комбінат", сторони домовились в порядку долевої участі побудувати 10-ти поверховий 119 кв. житловий будинок з окремо стоячим магазином в кв. 297 м. Кременчука.

Згідно п. 1.2. договору долею АТ "Укртатнафта" в будівництві є затрати у сумі 1953,1 тис. грн., з них: незакінчене будівництво - 1953,4 тис. грн., здійснення технічного нагляду 5,7 тис. грн.           П. 1.4. договору передбачено, що після вводу житла в експлуатацію загальна площа квартир та загальна площа магазину розподіляються між сторонами у відповідності до додатку № 3.

Відповідно до умов додатку № 3 до договору при введенні житлового будинку в експлуатацію загальною площею 7944 м2 (проектна) будинок розподіляється між позивачем та відповідачем наступним чином:

АТ "Укртатнафта" - 2866,68 м2 (проектна), в тому числі 22 квартири - 2-х кімнатні (площею 59,54 м2 кожна) та 21 квартира - 3-х кімнатні (площею 73,47 м2 кожна).

ВАТ "Кременчуцький ДБК" - 5077, 32 м2 (проектна) та окремо-стоячий магазин загальною площею 712,76 м2 (проектна).

Додатковою угодою № 2 до договору додаток № 3 був виключений, а порядок розподілу житлового дому № 6 кв. 297 після вводу в експлуатацію прийнятий в наступній редакції:

АТ "Укртатнафта" - 2866 м2 (проектна), в тому числі 22 квартири в 119 кв. житловому будинку кв. 297 - 2-х кімнатні, загальна площа 1309,88 м2 (проектна) з них одну 2-х кімнатну квартиру позивач віддає ЖЕД-8, як службове житло пл. 59,54 м2 (проектна) в 119 кв. ж. б. № 8 кв. 297 (ввід в IV кварталі 1998 року) - 1556,8 м2 загальної площі.

Відповідач звернувся до АТ "Укртатнафта" (лист № 528 від 04.05.1998 р.) з пропозицією дати згоду на відмову від своєї частки в будинку № 6 за адресою м. Кременчук, квартал 297 у розмірі 21 трикімнатної квартири на користь Міністерства оборони України в обмін на отримання вказаної житлової площі в любому наборі квартир в будинку № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297. Позивач погодився на цю пропозицію, про що письмово повідомив ВАТ "Кременчуцький ДБК" листом № 41/4-11 від 05.05.1998 року.

Отже, сторони визначили, що відповідач зобов'язаний передати позивачу квартири в будинку № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297 у розмірі 1 556,8 м2 (що дорівнює 21 трикімнатній квартирі).

Відповідно до вимог ст. 154 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час виникнення між сторонами правовідносин, договір може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Про те, що належні АТ "Укртатнафта" квартири загальною площею у розмірі 1556,8 м2 (що дорівнює 21 трикімнатній квартирі) перейшли з будинку № 6 за адресою м. Кременчук, квартал 297 до будинку № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297 відповідач визнає в листі № 13 від 05.01.2000 року. Крім того, зазначена умова відображена також і в Додатковій угоді № 3 від 16.11.2000 року.

Отже суд дійшов висновку про те, що відповідач взяв на себе зобов'язання передати АТ "Укртатнафта" 21 трикімнатну квартиру в будинку № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297.

Судом не приймається до уваги заперечення відповідача проти того, що АТ „Укртатнафта" не виконувало свої зобов'язання за спірним договором, оскільки в матеріалах справи містяться акти відповідно до яких АТ «Укртатнафта»передало, а Кременчуцький ДБК прийняв кошти на дольову участь у будівництві у розмірі, що відповідає 1 556,8 м2 житлової площі, розмір якої визначено умовами договору. Крім того, відповідач своїми листами ( в матеріалах справи) неодноразово гарантував позивачу виконати свої зобов'язання за договором від 19.06.1997 року. При цьому ніяких заперечень щодо невиконання АТ «Укртатнафта»своїх зобов'язань за спірним договором відповідач не висував.

Як встановлено судом, умовами додаткової угоди сторони визначили, що відповідач зобов'язується передати позивачу до 30.09.2001 р. належні йому за договором квартири.

Проте відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, що і змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

В листуванні залученому до матеріалів справи ВАТ "Кременчуцький ДБК" повністю визнавало прийняті на себе договірні зобов'язання та запевняло позивача в їх виконанні.

Позивач направив відповідачу інвентаризаційне повідомлення та отримав відповідь, з якої дізнався, що у відповідача не існує в обліку заборгованості перед АТ „Укртатнафта" за спірним договором.

Позивач вказує, що тільки після отримання інвентаризаційного повідомлення № 224 від 26.12.2006 року. позивач дізнався про те, що будинок № 8 квартал 297 в м. Кременчуці на даний час введений в експлуатацію, про що АТ "Укртатнафта" з боку відповідача поінформовано не було.

Позивач на адресу ВАТ "Кременчуцький ДБК" направив вимогу за № 14/02-276, в якій, відповідно до вимог ст. 530 ЦК України, пропонував відповідачу у семиденний строк передати АТ "Укртатнафта" квартири загальною площею 1556,8 м2 в будинку № 8 квартал 297 у м. Кременчуці. Вказана вимога була отримана уповноваженим представником ВАТ "Кременчуцький ДБК" 13 лютого 2007 року, що підтверджується повідомленням про вручення № 5635-0, однак ніякої відповіді АТ "Укртатнафта" не отримало.

Під час розгляду справи відповідач заявив про застосування строку позовної давності та просив суд на цій підставі відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до умов спірного договору в редакції додаткової угоди № 3 від 16.11.2000 року, відповідач зобов'язався передати позивачу належні йому квартири до 30.09.2001 року.

Проте, виконання зобов'язання за договором в передбачений строк можливе тільки за умови, що таке житло існує на момент настання строку виконання зобов'язання.

Тобто, право позивача може вважатися порушеним у випадку, якщо станом на 30.09.2001 р. квартири у кількості визначеній договором вже існували, а відповідач не здійснив їх передачу позивачу.

Правовідносини щодо здійснення будівельної діяльності та здачі в експлуатацію завершеного будівництва регулюються спеціальними нормативними актами.

Станом на 30.09.2001 р. такі правовідносини регулювались Державними будівельними нормами України „Управління, організація і технологія. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів ДБН А.3.1-3-94" затверджених наказом Держкоммістобудування України від 05.10.1994 р. № 48 /далі Норми/.

Відповідно до основних положень дані Норми встановлюють порядок, основні вимоги і умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від їх форми власності та призначення, способів проведення будівельних робіт і поширюються на нове будівництво, розширення, реконструкцію, технічне переозброєння, реставрацію, капітальний ремонт (далі - будівництво) об'єктів - будівель, споруд, приміщень підприємств, їх окремих черг, пускових комплексів.

Відповідно до п. 3.1. Норм об'єкти, що не є державною власністю приймаються в експлуатацію за рішенням державних технічних комісій в порядку визначеному відповідними облдержадміністраціями.

Крім того, нормами затверджено відповідні форми актів, які мають бути підписані під час прийняття об'єкту в експлуатацію і з моменту підписання яких об'єкт вважається введеним в експлуатацію.

Отже, до моменту введення всього будинку в експлуатацію, майна, яке позивач мав право витребувати у відповідача не існувало. Тобто, до моменту здачі будинку № 8 в експлуатацію АТ „Укртатнафта" не мало можливості вимагати виконання зобов'язання в натурі, а ВАТ „Кременчуцький ДБК", відповідно, фізично не міг порушити право позивача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що положення договору щодо строку передачі квартир (30.09.2001 року) може вважатися такою, що визначила строк виконання зобов'язання відповідача відносно передачі квартир тільки у разі, якщо на момент настання цієї дати квартири існували в натурі. Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи згідно Акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію, що був затверджений рішенням Кременчуцької міської Ради № 679 від 04.07.2003 року будинок № 8 за адресою м. Кременчук, квартал 297 був зданий в експлуатацію лише 27 липня 2003 року.

Дослідивши матеріали первісної позовної заяви, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні первісного позову, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В той же час, згідно вимог п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В ч. 1 ст. 261 ЦК України формулюється загальне правило, відповідно до якого перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась про порушення свого права. Якщо встановити день, коли особа довідалась про це, неможливо, або маються докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг строку позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.

Правило ч. 5 ст. 261 ЦК України є спеціальним стосовно ч. 1 ст. 261 ЦК України. Це означає, що у випадках, коли в зобов"язанні визначено строк виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, хоч би на момент спливу строку виконання управнена особа не знала і не могла знати про порушення права.

Позивач за первісним позовом вказує, що дізнався про порушення свого права з інвентаризаційного повідомлення відповідача за № 224 від 26.12.2006р., яке надійшло на адресу позивача 03.01.2007р.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з додаткової угоди № 3 до договору, строк виконання зобов"язання встановлений в п. 1 цієї угоди - 30.09.2001р.

Таким чином, про порушення свого права позивач за первісним позовом повинен був дізнатися вже 01.10.2001р. Отже, саме 01.10.2001р. Позивач повинен був довідатися про те, що квартири йому не передані, зобов"язання не виконані, його право порушено.

Отже, датою, з якої слід обчислювати строк позовної даявності - є саме 01.10.2001р.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (п. 3 ст. 267 ЦК України).

П. 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосвування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, дослідивши всі фактичні обставини справи та наявні матеріали суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову.

Розглянувши разом з первісним позовом зустрічний позов ВАТ ..Кременчуцький ДБК" до АТ „Укртатнафта" про визнання недійсним спірного договору суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до умов договору на будівництво 10-ти поверхового 119 кв. житлового будинку з окремо-стоячим магазином в кв. 297 м. Кременчука від 19 липня 1997 року. укладеного між АТ "Укртатнафта" та ВАТ "КДК", сторони домовились в порядку долевої участі побудувати 10-ти поверховий 119 кв. житловий будинок з окремо-стоячим магазином в кв. 297 м. Кременчука.

Долею АТ „Укртатнафта" у будівництві передбаченого умовами Договору будинку є, зокрема, не незавершене будівництво, як зазначає позивач за зустрічним позовом, а витрати в розмірі 1 959,1 тис. грн., які здійснені АТ „Укртатнафта" на будівництво будинку. Тобто твердження позивача ґрунтуються на невірному тлумаченні умов договору.

ВАТ „Кременчуцький ДБК" також зазначає, що будівництво здійснювалось Відкритим акціонерним товариством „Кременчукнафтооргсинтез" за державні кошти. Проте таке твердження також не є обґрунтованим, оскільки кошти належали ВАТ „Кременчукнафтооргсинтез" як господарському товариству, що є юридичною особою.

Ст. 1 Закону України „Про господарські товариства" визначає, що господарські товариства є юридичними особами.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу Української РСР (нормативно-правовий акт діяв під час виникнення спірних правовідносин) юридичними особами визнаються організації, які мають відокремлене майно, можуть від свого імені набувати майнових і особистих немайнових прав і нести обов'язки, бути позивачами і відповідачами в суді, арбітражі або в третейському суді.

Здійснюючи будівництво ВАТ „Кременчукнафтооргсинтез" діяло від свого імені, а не від імені держави, а тому результат вчинення дій, направлених на набуття або зміну цивільних прав та обов'язків належить юридичній особі, а не державі.

Крім того, Позивач наполягає на тому, що у зв'язку з тим, що ВАТ „Кременчукнафтооргсинтез" було на 100 % державним підприємством цей будинок будувався за державні кошти та належав державі.

Проте, відповідно до ст. 32 Цивільного кодексу Української РСР засновник юридичної особи або власник її майна не відповідають за її зобов'язаннями, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями власника або засновника. За таких обставин, позиція Позивача щодо належності коштів та результату їх вкладення державі є хибною та необґрунтованою.

При цьому АТ „Укртатнафта" є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Кременчукнафтооргсинтез" і всі активи та пасиви, що належали ВАТ ..Кременчукнафтооргсинтез" були передані АТ „Укртатнафта".

Факт того, що Позивач є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Кременчукнафтооргсинтез" доводиться витягом з Статуту АТ "Укртатнафта". а також Наказами Фонду Державного майна України "Про реорганізацію АТ "Кременчукнафтооргсинтез" від 17.01.1996 року № 3-К та "'Про передачу майнового комплексу АТ "Кременчукнафтооргсинтез" від 05.03.1996 року № 271, копії яких додані до первісної позовної заяви.

Як вбачається із зустрічного позову, в обґрунтування своєї позиції щодо недійсності спірного договору позивач за зустрічним позовом посилається на Закон України „Про приватизацію державного майна".

Відповідно до преамбули даного нормативно-правового акту цей Закон регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, з метою створення багатоукладної соціально орієнтованої ринкової економіки України. За таких обставин зазначений закон не може бути застосовано до спірного договору, оскільки як вказано вище майно, що внесено як доля АТ „Укртатнафта" до будівництва будинку відповідно до умов договору належало підприємству, як самостійній юридичній особі, а не державі.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Проте, як вбачається із змісту зустрічного позову, дії ВАТ „Кременчуцький ДБК" направлені захист інтересів держави, а не своїх власних. Проте доказів надання державою повноважень на вчинення таких дій позивач не надавав суду.

Слід зазначити, що за своєю правовою природою Договір від 19.06.1997р. не є ні бартерним договором, ні договором міни, а є договором долевої участі, про що і зазначено в його предметі.

Діючий на час укладання цього Договору ЦК Української РСР, редакції 1963 р., хоча і не передбачав, але і не забороняв укладення подібних угод, зміст угоди не суперечив вимогам діючого на той час законодавства, внаслідок чого прийняті на підставі цього зобов"язання є обов"язковими для виконання сторонами.

Крім того відповідно до вимог ст. 153 ЦК Української РСР, що діяв на момент укладення договору, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Керуючись ст.ст. 257, 267 ЦК України, ст.ст. 32-33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні первісного позову.

2. Відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Суддя                                                                       Босий В.П.

Згідно з оригіналом.

Секретар Жорняк Т.С.