КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2008                                                                                           № 37/371

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Іваненко І.П. (дов. від 10.08.2007 р. № І07/4940);

Радзівіло Т.О. (дов. від 27.09.2007 р. № У075994);

від відповідача - Корнієнко В.В. (дов. від 21.11.2007 р. 857/01);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго"

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.10.2007

у справі № 37/371

за позовом                               Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго"

до                                                   Київського національного лінгвістичного університету

про                                                  стягнення 443783,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 15.10.2007 року у справі№ 37/371 за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго” (далі – позивач, АЕК “Київенерго” в особі СВП “Енергозбут Київенерго”) до Київського національного лінгвістичного університету (далі – відповідач, Університет) про стягнення 443 783,63 грн. позов задоволено частково.

Так, стягнуто з Київського національного лінгвістичного університету на користь Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” 2 026,02 грн. інфляційних витрат, 682,80 грн. пені, 63,50 грн. витрат по сплаті державного мита та 1,69 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Акціонерна енергопостачальна компанія “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго”, не погоджуючись з прийняттям судом такого рішення по справі, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що при прийнятті спірного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а саме, суд дійшов помилкового висновку про необхідність державної реєстрації розпоряджень Київської міської державної адміністрації.

Ухвалою від 06.12.2007 року Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго” до провадження та призначив її розгляд на 24.12.2007 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2007 року, у звя’зку з невиконанням вимог ухвали суду, відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 16.01.2008 року.

Київський національний лінгвістичний університет надав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому спростовує наведені в ній доводи та просить залишити апеляційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго” без задоволення, а спірне рішення від 15.10.2007 року – без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2008 року, у звя’зку з необхідністю витребування додаткових доказів, а саме, доказів виконання позивачем пункту 2.2.3 договору від 01.11.2000 року № 530379 при зміні тарифів, відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 30.01.2008 року.

На виконання вимог ухвали суду від 16.01.2008 року позивач надав копії повідомлень про зміну тарифів на теплову енергію від 26.06.2007 року, 03.01.2007 року, 11.12.2006 року, 26.02.2007 року.

30.01.2008 року в судове засідання з’явились представники позивача та відповідача. Представник позивача усно в судовому засіданні повністю підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених в ній підстав та просив її задовольнити повністю. Представник відповідача щодо задоволення апеляційної скарги позивача заперечував та просив апеляційну скаргу АЕК “Київенерго” в особі СВП “Енергозбут Київенерго” залишити без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2007 року – без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмового відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту – ГПК України) апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

01.11.2000 року АЕК “Київенерго” в особі СВП “Енергозбут Київенерго” (Енергопостачальна організація) уклало з Київським національним лінгвістичним університетом (Абонент) договір № 530379 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого Енергопостачальна організація зобов’язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання протягом року в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору, а Абонент зобов’язався своєчасно оплачувати в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді.

Пунктом 2.2.3 договору встановлено, що при зміні тарифів (додаток № 3 до договору) Енергопостачальна організація зобов’язана повідомляти Абонента у п’ятиденний термін з моменту отримання Розпорядження держадміністрації м. Києва про їх зміну.

Згідно п. 5.1 та п. 5.5 договору, облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку. При відсутності приладів обліку або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена Абоненту, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом.

Відповідно до п. 2.1 договору, при виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, сторони договору зобов’язались керуватись тарифами, затвердженими Київською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством.

Крім того, відповідно до п. 1 додатку № 3 до договору, розрахунки з Абонентом за відпущену теплову енергію Енергопостачальною організацією проводяться згідно з Тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2004 року № 2249 за кожну відпущену Гігакалорію без урахування ПДВ.

Пунктом 3.1 додатка № 4 до договору визначено, що Абонент до початку розрахункового періоду сплачує Енергопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується Абонентом самостійно не пізніше 28-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 3.5 додатку № 4 до договору, у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду Енергопостачальна організація нараховує Абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.2007 року № 1786, від 31.01.2007 року № 86, від 12.02.2007 року № 142 та від 30.05.2007 року № 643 було змінено тарифи на постачання теплової енергії.

У зв’язку з невиконанням відповідачем умов договору від 01.11.2000 року № 530379, за період з 01.02.2007 року по 01.06.2007 року у Київського національного лінгвістичного університету виникла заборонність перед АЕК “Київенерго” в особі СВП “Енергозбут Київенерго” в сумі 420 228,16 грн.

Таким чином, АЕК “Київенерго” в особі СВП “Енергозбут Київенерго” просить стягнути з відповідача суму основного боргу – 420 228,16 грн., пеню – 16 720,62 грн., інфляційну складову – 3 850,62 грн. та 3% річних – 2 984,23 грн., всього 443 783,63 грн.

При цьому слід зазначити, що позивач при нарахуванні вартості наданих послуг з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води керувався Тарифами, затвердженими розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.207 року № 1786, від 31.01.2007 року № 86, від 12.02.2007 року № 142 та від 30.05.2007 року № 643.

Оскільки в процесі розгляду справи відповідачем частково було сплачено суму боргу, що підтверджується платіжними дорученнями від 26.06.2007 року № 1126 на суму 21 995,49 грн., від 06.09.2007 року № 1487 на суму 150 000,00 грн., від 07.09.2007 року № 1492 на суму 204 681,58 грн., від 29.08.2007 року № 1466 на суму 12 957,19 грн., від 31.08.2007 року № 1467 на суму 8 320,00 грн., від 03.08.2007 року 3 1339 на суму 50 000,00 грн., належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги.

Згідно уточнень позовних вимог від 27.09.2007 року № 05/1-113, з урахуванням клопотання про зменшення суми позовної заяви від 08.10.2007 року 3 727/01, АЕК “Київенерго” в особі СВП “Енергозбут Київенерго” просило стягнути з Київського національного лінгвістичного університету 411 209,54 грн.

Відповідно до ст.. 173 Господарського кодексу України (далі – ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, згідно ст. 174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які є одним із видів господарських зобов'язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи викладене, судова колегія апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Під час дії договору від 01.11.2000 року, розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.207 року № 1786, від 31.01.2007 року № 86, від 12.02.2007 року № 142 та від 30.05.2007 року № 643 було змінено тарифи на теплову енергію.

Відповідно до п. 2.2.3 договору, при зміні тарифів (додаток № 3 до договору) Енергопостачальна організація зобов’язана повідомляти Абонента у п’ятиденний термін з моменту отримання Розпорядження держадміністрації м. Києва про їх зміну.

АЕК “Київенерго” в особі СВП “Енергозбут Київенерго” на підтвердження виконання вказаного пункту договору надало копії повідомлень про зміну тарифів на теплову енергію від 26.06.2007 року, 03.01.2007 року, 11.12.2006 року, 26.02.2007 року.

Однак, з даних повідомлень не вбачається кому саме вони адресовані, чи були вони отримані адресатом та чи були вони направлені саме в межах п’ятиденного строку з дня отримання Розпорядження Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції не може прийняти до уваги зазначені повідомлення про зміну тарифів на теплову енергію, а, отже, позивачем не надано доказів належного повідомлення Київського національного лінгвістичного університету про зміну тарифів, як того вимагає п. 2.2.3 договору.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо незастосування до спірних відносин тарифів, затверджених розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.207 року № 1786, від 31.01.2007 року № 86, від 12.02.2007 року № 142 та від 30.05.2007 року № 643.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу також на доводи місцевого господарського суду в частині обов’язкової державної реєстрації Розпоряджень Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до ст.ст. 13, 20 Закону України “Про теплопостачання” та пп. “а” пп.. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” встановлення та погодження для відповідної територіальної громади тарифів на теплову енергію віднесено до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Зазначені повноваження є власними (самоврядними) повноваженнями виконавчого органу, який створюється для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 25.12.2003 року № 21-рп/2003 у справі № 1-45/2003, Київська міська державна адміністрація є єдиним в організаційному відношенні органом, який виконує функції виконавчого органу Київської міської ради та паралельно функції місцевого органу виконавчої влади. З питань, віднесених до відання місцевого самоврядування, цей орган підзвітній і підконтрольний Київській міській раді, а з питань здійснення повноважень у сфері виконавчої влади - Кабінету Міністрів України.

Оскільки чинним законодавством України (у тому числі Указом Президента України від 03.10.1992 року № 493/92 “Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади”) не передбачено державної реєстрації актів органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, то суд апеляційної інстанції погоджується з думкою позивача, що розпорядження Київської міської державної адміністрації не підлягають державній реєстрації.

Отже, висновки господарського суду м. Києва щодо обов’язковості державної реєстрації Розпоряджень Київської міської державної адміністрації, не відповідають чинному законодавству, що, однак, не призвело до прийняття неправильного рішення.

Разом з тим, відповідно до п. 1 додатку № 3 до договору, розрахунки з Абонентом за відпущену теплову енергію Енергопостачальною організацією проводяться згідно з Тарифами, затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2004 року № 2249 за кожну відпущену Гігакалорію без урахування ПДВ, які для житлово-експлуатаційних організацій визначені в розмірі 65,30 грн. за 1 Гкал., а також для бюджетних організацій – у розмірі 77,68 гри. за 1 Гкал, отже до спірних правовідносин слід застосовувати саме ці тарифи.

Згідно табуляграм, розрахунків та платіжних доручень, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи, позивачем було надано послуг на суму 287 606,09 гри., а відповідач за надані послуги сплатив 733 414,44 гри.

Тобто на час прийняття рішення у даній справі у відповідача за договором від 01.11.2000 року існувала переплата в розмірі 445 808,65 грн., отже, відповідач виконав умови договору від 01.11.2000 року в повному обсязі.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині стягнення суми основного борі у в розмірі 354 681,58 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з Київського національного лінгвістичного університету інфляційні витрати в розмірі 21 782,96 грн. та 3 % річних – 6 205,97 гри.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з січня 2007 року по травень 2007 року відповідачем прострочено строк виконання зобов’язання за договором від 01.11.2000 року. За період прострочення інфляційні витрати склали 2 026,02 грн., 3 % річних – 682,80 грн. Таким чином в частині стягнення 2 026,02 грн. інфляційних витрат та 682,80 грн. – 3 % річних позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до п. 3.5 додатку № 4 до договору, у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду Енергопостачальна організація нараховує Абоненту пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Однак, ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” визначено, що розмір пені, який обчислюється від суми прострочення платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, ч. 1 ст. 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Таким чином, оскільки розмір пені обмежується законом, а в договорі сторони встановили пеню в розмірі 0,5% заборгованості за кожен день прострочення, яка більша ніж та, що передбачена Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, то пеня нараховується в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення та становила 16.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції розмір пені за період існування заборгованості відповідача з 01.01.2007 року по 01.06.2007 року за договором № 530379 від 01.11.2000 року становить 3 641,60 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог АЕК “Київенерго” в особі СВП “Енергозбут Київенерго” в частині стягнення інфляційних витрат, 3 % річних та пені.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

АЕК “Київенерго” в особі СВП “Енергозбут Київенерго” ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не довела обґрунтованість своїх позовних вимог в частині основного боргу та розрахунку штрафних санкцій.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд повно з’ясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 15.10.2007 року по справі № 37/371 за позовом Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго” до Київського національного лінгвістичного університету про стягнення 443 783,63 грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” в особі Структурного відокремленого підрозділу “Енергозбут Київенерго” – без задоволення.

2.          Справу № 37/371 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

01.02.08 (відправлено)