Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2008 р. Справа № 15/10-08

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Афанасьєв В.В., судді Бухан А.І. , Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача –не з‘явився

відповідача –Сизоненка В.М. –дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний № 498С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 04 лютого 2008 року у справі № 15/10-08

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми «Кондитероптторг», м. Суми

до Приватного підприємства «Тристан», м. Охтирка Сумської області

про стягнення 206258,58 грн.

встановила:

Позивач, ТОВ ВКФ «Кондитероптторг», звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 193093,35 грн. основного боргу, 4086,93 грн. пені, 8234,63 грн. інфляційних, 843,67 грн. річних, 2063 грн. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Сумської області від 04 лютого 2008 року у справі № 15/10-08 (суддя Резниченко О.Ю.) позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 4086,93 грн. пені, 8234,63 грн. інфляційних збитків, 843,67 грн. річних, 2062,58 грн. витрат по держмиту та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В частині стягнення 193093,35 грн. основного боргу провадження у справі припинено згідно п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідач з даним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 04 лютого 2008 року по справі № 15/10-08 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з‘ясування обставин, що мають значення для справи. Відповідач вказує, що рішення прийняте без участі його представника, якого не було належним чином повідомлено про час та місце засідання суду. Як вважає відповідач, суд зобов‘язаний був відкласти розгляд справи, витребувати та дослідити позицію відповідача та докази, на які він посилається. Також, відповідач вважає, що позивачем свідомо значно завищено розмір позовних вимог, а судом не прийнято до уваги той факт, що відповідачем перераховано на користь позивача частину боргу, позивачем не надано, а судом не витребувано акту звірки розрахунків. Таким чином, на думку відповідача, місцевий господарський суд прийняв рішення, посилаючись виключно на необ‘єктивні дані, надані позивачем.

В судовому засіданні представником відповідача подано клопотання про уточнення вимог апеляційної скарги, в якому він просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені, річних та інфляційних втрат. В частині основного боргу (провадження по якому припинено) відповідач просить рішення суду залишити без змін (тобто, як пояснив представник відповідача, в цій частині він з рішенням погоджується та не оскаржує). В усних поясненнях, що надані представником відповідача в судовому засіданні, ним зазначено, що суми пені, інфляційних та річних оскаржуються з тих підстав, що позивачем та судом не були враховані здійснені відповідачем платежі по погашенню основного боргу.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав. В судове засідання повноважний представник позивача не з‘явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце засідання суду був повідомлений належним чином (ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження представником позивача отримано 11.03.2008 р., про що свідчить залучене до матеріалів справи повідомлення про вручення поштового відправлення).

Враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання апеляційним господарським судом не була визнана обов‘язковою, а також те, що представник позивача не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності у судовому засіданні повноважного представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача, заслухавши у судовому засіданні пояснення його уповноваженого представника, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою, позивач посилався на те, що відповідач, в порушення умов укладеного договору, порушив строки оплати товару, за що, згідно з умовами договору та нормами чинного законодавства, позивачем і нараховані штрафні санкції (пеня), інфляційні та річні.

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині пені, інфляційних та річних, місцевий господарський суд посилався на підтвердженість їх матеріалами справи та відповідність нормам чинного законодавства.

Припиняючи провадження по справі в частині основного боргу, місцевий господарський суд посилався на те, що така сума оплачена відповідачем до прийняття рішення по справі.

Як свідчать матеріали справи, 14 квітня 2004 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу № 96, за умовами п. 1.1. якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар, а відповідач прийняти товар та оплатити його на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, найменування і кількість товару, що поставляється, його асортимент визначається у видаткових накладних на фактичну відпустку товару, що є невід'ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору, передача товару здійснюється по факту його оплати. Продавець має право на дострокову передачу товару. У випадку дострокової передачі товару, відповідач зобов'язаний оплатити товар протягом 10 банківських днів з дня виписки накладної.

Строк дії договору відповідно до п.5.3 сторонами встановлений до повного виконання зобов‘язань або до розторгнення договору. Доказів розторгнення договору сторонами до матеріалів справи не надано.

Як свідчать матеріали справи, в період з липня 2007 року по жовтень 2007 року позивачем на адресу відповідачу здійснювався відпуск товару на підставі договору № 96, про що свідчать залучені до матеріалів справи видаткові накладні (т. 1 арк. справи 27-150, т. 2 арк. справи 1-25).

Таким чином, факт передачі товару на загальну суму 193093,35 грн. на виконання умов договору № 96 та факт несплати цієї суми у встановлені договором строки підтверджується наявними у справі доказами та фактично відповідачем не спростований.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідачем дійсно порушені умови договору щодо своєчасної оплати отриманого товару.

Оплата відповідачем вищезазначеної суми в період з 29.11.2007 р. по 31.01.2008 р. (про що до матеріалів справи додані відповідні платіжні доручення) свідчить про визнання відповідачем суми боргу по договору.

Разом з тим, оскільки суми основного боргу відповідачем погашені після направлення на його адресу позовної заяви та надходження її до суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом правомірно у цій частині позовних вимог провадження у справі припинено, у зв‘язку з відсутністю на час прийняття судового рішення предмету спору по основному боргу.

У цій частині відповідач погодився з рішенням суду та наданим у судовому засіданні клопотанням зазначив, що в частині припинення провадженні по справі в сумі основного боргу він рішення суду не оскаржує.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

П. 3.3 укладеного між сторонами договору передбачено нарахування пені за несвоєчасну оплату товару.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків, ним заявлено до стягнення 843,67 грн. - 3% річних та 8234,63 грн. інфляційних збитків на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та 4086,93 грн. пені, яка нарахована в межах строку позовної давності, з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Враховуючи те, що розрахунок вищезазначених сум позивачем здійснений з моменту фактичного прострочення по кожній накладній по листопад 2007 року (тобто, до дати фактичної оплати заборгованості), колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом обґрунтовано позовні вимоги в цій частині задоволені в повному обсязі.

Твердження відповідача про те, що позивачем та судом не були враховані здійснені відповідачем платежі по погашенню основного боргу спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи усе зазначене вище, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що розмір позовних вимог був свідомо значно завищеним позивачем, що судом не враховано здійснених відповідачем платежів та не витребувано від сторін акт звірки розрахунків.

Також, безпідставними є і твердження відповідача щодо того, що рішення суду прийняте без участі представника відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце засідання суду, та що суд, при наявності таких обставин, зобов‘язаний був відкласти розгляд справи.

Так, як встановлено із матеріалів справи, про належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду свідчать: повідомлення про вручення йому ухвали про порушення провадження у справі, його клопотання про відкладення розгляду справи, так і відзив на позовну заяву, в якому зазначено про повну оплату суми основного боргу (т. 2 арк. справи 31, 33-35).

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, відкладення розгляду справи є правом, а не обов‘язком суду. При цьому, суд відкладає розгляд справи лише у разі неможливості вирішення спору у даному засіданні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв’язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю і відсутністю фактів, які б підтверджували наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення. Твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі, зроблені при довільному трактуванні норм діючого законодавства і дійсних обставин справи, на їх підтвердження не надано відповідно до ст. 33, 36 ГПК України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

постановила:

Рішення господарського суду Сумської області від 04 лютого 2008 року у справі № 15/10-08 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Головуючий суддя Афанасьєв В.В.

суддя Бухан А.І.

суддя Шевель О.В.