СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

14 січня 2008 року

Справа № 2-25/1693.1-2005

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Фенько Т.П.,

суддів                                                                      Дугаренко О.В.,

Ткаченка М.І.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Союз-Віктан" ЛТД на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Маргарітов М.В.) від 25.07.2005 у справі №2-25/1693.1-2005

за позовом           Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів (пр. Кірова, 51-52/10-а, місто Сімферополь,95017)

до           Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Союз-Віктан" ЛТД (вул. Ш. Руставелі, 38б-12, місто Київ 23,01023)

про стягнення 457200,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 08.08.2003 року у справі № 2-23/9789-2003 позов Кримського республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення 457200,00 грн. штрафних санкцій задоволено. З фірми „Союз-Віктан" ЛТД на користь позивача стягнуто 457200,00 грн. штрафних санкцій за не створення 30-ти робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2002 році., 1700,00 грн. держмита на користь державного бюджету України, а також 118,00 грн. на користь ДП “Судовий інформаційний центр” (а.с. 21-23 том1).

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.11.2003 року рішення господарського суду АР Крим від 08.08.2003 року скасовано, у позові Кримському республіканському відділенню Фонду соціального захисту інвалідів відмовлено (а.с.50-51 том1).

Постановою Вищого господарського суду України від 24.03.2004 року постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.11.2003 року скасовано, рішення господарського суду АР Крим від 08.08.2003 року залишено без змін (а.с.78-80 том1).

Постановою Верховного суду України від 20.07.2004 року постанову Вищого господарського суду України від 24.03.2004 року, постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.11.2003 року, а також рішення господарського суду АР Крим від 08.08.2003 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.111-112 том1).

Постановою Вищого господарського суду України від 13.11.2007 року, постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 22.12.2005 року скасовано, справу передано до Севастопольського апеляційного господарського суду для розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 25.07.2005 року у даній справі позов задоволено, з ТОВ Фірма „Союз-Віктан" ЛТД на користь позивача стягнуто 457200,00 грн. штрафних санкцій за не створення 30-ти робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2002 році., 1700,00 грн. держмита на користь державного бюджету України, а також 118,00 грн. на користь ДП “Судовий інформаційний центр” (а.с.82-85 том 2).

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ Фірма „Союз-Віктан" ЛТД звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення. Сторона вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що господарським судом при винесені рішення проігноровані вимоги ст.ст. 18, 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в частині розмежування обов'язків та прав державних і громадських органів по соціальному захисту інвалідів, з одного боку та підприємств з іншого боку. Замість того, всі обов'язки визначені цими нормами і по працевлаштуванню, і по створенню робочих місць для інвалідів покладено на відповідача по справі і в зв'язку з таким неправильним застосування норм матеріального права задоволено позов.

Неправильно також судом застосовані норми ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" в частині сплати штрафних санкцій за рахунок прибутку, що залишається в розпорядженні підприємства. За таких обставин і за наявними в справі доказами позов Кримського республіканського відділення Фонду України соціального захисту інвалідів не може бути задоволено.

При прийнятті рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у 2002 році не виконано норматив по створенню 51 робочих місць для працевлаштування інвалідів, штрафні санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів у добровільному порядку не сплачені, що є порушенням вимог Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875 від 21.03.91року, в редакції Закону від 05.07.2001, яка діяла в період виникнення спірних правовідносин, Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №314 від 03.05.1995 року та є підставою для застосування до фірми „Союз-Віктан" ЛТД штрафних санкцій.

В судове засідання представники сторін не з'явились, про місце та час судового засідання були повідомлені належним чином. Позивач надав в суд клопотання про розгляд справи в відсутність свого представника. Судова колегія вважає можливим розглянути спір за відсутністю представників сторін, оскільки матеріалів справи достатньо для розгляду спору по суті, а згідно частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Переглянувши рішення суду, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали адміністративної справи відповідно до вимог статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

Причиною виникнення спору є правомірність стягнення з ТОВ Фірма „Союз-Віктан" ЛТД штрафних санкцій за не створення у 2002 році 30 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875 від 21.03.91року, у редакції Закону України від 05.07.2001 року із змінами на 15.06.2004р. (Закон № 1773), для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлено норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4% від загальної чисельності працівників, де кількість працюючих 25 і більше чоловік.

Згідно з ч.1 статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, працевлаштування інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Із змісту звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2002 рік, наданого 04.02.2003 ТОВ Фірмою „Союз-Віктан" ЛТД до Кримського Республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів за формою 10-ПН, вбачається, що норматив відповідача, у якого працює 1264 чоловік, складає 51 робоче місце для працевлаштування інвалідів, працюючих інвалідів - 21, фонд оплати праці штатних працівників складає 19263,4 тис. грн., середня заробітна плата штатного працівника складає 15240,00 грн., сума коштів штрафних санкцій на нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів становить 457200,00 грн. Таким чином, відповідач погодив зобов`язання зі штрафних санкцій у сумі 457200,00 грн. Даний документ підписано керівником та головним бухгалтером юридичної особи та скріплено печаткою (том 1, а.с.5)

Відповідно до пункту 5 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №314 від 03.05.1995 року, підприємства вживають заходів до створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення і відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення робочих місць для інвалідів.

У пункті 14 Положення №314 від 03.05.1995 року зазначено, що підприємства інформують державну службу зайнятості та місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Пунктом 3 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, передбачено, що робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестовано спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. Таким чином, необхідною ознакою факту створення робочого місця для інваліда є наявність саме працевлаштування його на такому місці. Судова колегія вважає, що в іншому випадку робоче місце для інваліда вважається нествореним, так як органам, визначеним у статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” невідомо, чи створені на конкретному підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів.

У постанові від 20.07.2004 року у даній справі Верховний Суд України виклав правову позицію, згідно з якою суди мають з`ясовувати, чи повідомляло підприємство органи працевлаштування про створені робочі місця для працевлаштування інвалідів; якщо названі органи були повідомлені, то чи направлялись інваліди для працевлаштування, з чиєї вини направлені інваліди не були працевлаштовані або їм було відмолено у працевлаштуванні на вакантні посади.

Отже, працевлаштування інвалідів може здійснюватися органами працевлаштування інвалідів, визначеними у статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, лише за наявності отриманої від підприємства інформації про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до Сімферопольського районного центру зайнятості щомісячно подавалися звіти а формою 3-ПН про наявність вільних робочих місць та потреби у робітниках (том 1 а.с.118-129). Однак, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що звіти форми 3-ПН відображують загальну потребу у працівниках певних посад та не інформують центр зайнятості про кількість створених робочих місць саме для працевлаштування інвалідів, і передбачає проведення конкурсу.

Із змісту повідомлення від 12.08.2004 року вих. № 874 Сімферопольського районного центру зайнятості вбачається, що відповідачем щомісячно подавалися звіти форми 3-ПН про наявність вільних робочих місць для усіх категорій громадян. Інформацію про наявність вільних робочих місць та вакантних посад для працевлаштування інвалідів до 01.09.2002 не надавалося, було надано станом на 01.09.2002 року –10 робочих місць, 25.09.2002 року –7 робочих місць, 01.11.2002 року –3 робочих місця, а також станом на 25.12.2002 року –3 робочих місця (том 1 а.с.117).

Виконання вимог статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” вважається належним, якщо збоку підприємства (об'єднання), установи чи організації мало місце інформування як центральних органів виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, так і органів місцевого самоврядування та громадських організацій інвалідів.

Згідно з повідомленням Управління праці та соціального захисту населення від 06.09.2004 року вих. № 01-02/1499, ТОВ Фірма „Союз-Віктан" ЛТД з питань направлення інвалідів для працевлаштування не зверталося, інформацію про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватись праця інваліда не надавало.

Відомостей щодо інформування центральних органів виконавчої влади та громадських організацій інвалідів про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів не надано.

Таким чином, ТОВ Фірмою „Союз-Віктан" ЛТД не виконано обов`язків, покладених на нього Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та пунктом 5, 14 Положення „Про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів” щодо створення 30 робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв’язку з чим, настають правові наслідки у вигляді сплати штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875 від 21.03.1991 в редакції Закону від 05.07.2001.

Згідно з частиною 1 статті 20 вищезгаданого Закону “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та відповідно до пункту 3 „Порядку сплати підприємствами (об’єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року № 1767, підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша ніж встановлена нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 вказаного Закону, щорічно сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів, не пізніше 15 квітня року, який наступає за звітним, штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньомісячної річної заробітної плати штатного працівника на відповідному підприємстві за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом.

Виходячи із змісту звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2002 рік, наданого фірмою „Союз-Віктан" ЛТД до Кримського Республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів 04.02.2003 року за формою 10-ПН, кількості нестворених робочих місць для працевлаштування інвалідів та середньої заробітної плати штатного працівника –15240,00 грн., сума коштів штрафних санкцій на 30 нестворених робочих місць для інвалідів становить 457200,00 грн., судова колегія вважає позовні вимоги Кримського Республіканського відділення Фонду соціального захисту інвалідів обґрунтованими.

Судова колегія вважає обґрунтованим підрахунок загальної чисельності працюючих у відповідача у 2002 році інвалідів, зроблених судом першої інстанції на підставі п.3.2. Інструкції зі статистики чисельності громадян, зайнятих у народному господарстві, затвердженої Наказом Міністерства статистики України №171 від 07.07.1995 року, згідно з якою, середньооблікова чисельність працівників за звітний місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності праці облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, тобто з 1 по 30 або 31 (для лютого - по 28 або 29 число), включаючи святкові (неробочі) і вихідні дні і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця. Виходячи з цього, господарським судом АР Крим обґрунтовано встановлено, що працевлаштування 2-х інвалідів не підтверджено через відсутність документів про інвалідність, працевлаштування також 2-х інвалідів не підтверджено через неправильне застосування правил округлення, по 26-ти інвалідам не надано доказів прийняття, звільнення або подальшого продовження роботи.

Доводи відповідача, що згідно звіту 10-ПН ним створено шість робочих місць, так як 3 інваліди у 2003 році відпрацювали 1, 2, 4 місяці (а.с.5 - зворот) не приймається до уваги, оскільки відпрацьовані інвалідами у 2003 році 7 місяців прийняті позивачем у сукупності за одиницю. Даний підрахунок зроблений на підставі пункту 3.2. Інструкції зі статистики чисельності громадян, зайнятих у народному господарстві, затвердженої Наказом Міністерства статистики України №171 від 07.07.1995 року, згідно з якою, середньооблікова чисельність працівників за звітний місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності праці облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, тобто з 1 по 30 або 31 (для лютого - по 28 або 29 число), включаючи святкові (неробочі) і вихідні дні і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця.

Посилання відповідача на те, що сплата штрафних санкцій може здійснюватись лише за наявності прибутку не можуть бути прийнято до уваги, так як згідно частини 3 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, за відсутності прибутку штрафні санкції у примусовому порядку стягуються шляхом звернення стягнення на майно підприємства. Вказаний вище закон не ставить в залежність обов`язок щодо сплати санкцій від наявності чи відсутності прибутку, а вказує лише джерело сплати. Сплачені самостійно чи стягнуті за рішенням суду штрафні санкції не можуть бути віднесені підприємством на собівартість продукції чи наданих послуг.

01.01.2004 року набрав чинності Господарський кодекс України.

Відповідно до статті 250 Господарського Кодексу України, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановленого законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Станом на 15 квітня 2004 року ТОВ Фірмою „Союз-Віктан" ЛТД штрафні санкції за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів не сплачені. Дана дата є початком перебігу терміну позовної давності.

Оскільки позивач звернувся з позовом до суду про примусове стягнення означених штрафних санкцій за 2002 рік 09.06.2002 року, судова колегія вважає, що Кримським Республіканським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів дотримано строк застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій.

З урахуванням вищевикладеного позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма „Союз-Віктан" ЛТД залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 25 липня 2005 року у справі № 2-25/1693.1-2005 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого Адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                        Т.П. Фенько

Судді                                                                      О.В. Дугаренко

М.І. Ткаченко