ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 лютого 2008 р.

№ 9/228/06-26/51/07-9/173/07

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:

Першиков Є.В.

суддів

Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

розглянувши  матеріали касаційної скарги

державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" в особі Івано-Франківської дирекції
залізничних перевезень

на постанову

Запорізького апеляційного
господарського суду від 16.11.2007р.

у справі
господарського суду

№9/228/06-26/51/07-9/173/07
Запорізької області

за позовом

державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" в особі Івано-Франківської дирекції
залізничних перевезень

до

закритого акціонерного товариства
"Пологівський олійноекстракційний завод"

про
за участю  представників сторін:
позивача - відповідача -

стягнення штрафу  Чумакевич Л.В. дов.№ НЮ-23 від 01.01.2008
Цуркан К.А. дов. № 69/04 від 11.01.2008.

В С Т А Н О В
И В:

У червні 2006 року Державне
територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" в особі
Івано-Франківської дирекції залізничних перевезень звернулось до господарського
суду Запорізької області з позовом до Закритого акціонерного товариства  "Пологівський олійноекстракційний  завод" про стягнення 33875 грн. штрафу
за неправильно зазначену
вантажовідправником масу вантажу в залізничній накладній у 5-кратному
розмірі провізної плати на підставі п.122 Статуту залізниць України.

Позовні вимоги були обґрунтовані
тим, що під час переважування вагону з вантажем на станції призначення на
вимогу одержувача  було встановлено
неправильно зазначену масу шроту соняшникового, що підтверджено комерційним
актом. Пункт 122 Статуту залізниць України встановлює, в тому числі, за
неправильно зазначену в накладній масу вантажу штраф в розмірі п'ятикратного
розміру провізної плати(тарифу).

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 20.06.2007 (суддя Нечипуренко О.М.), залишеним в силі
постановою від 16.11.2007 Запорізького апеляційного господарського суду (судді
Колодій Н.А., Кричмаржевський В.А.Юхименко О.В.) в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що
комерційний акт не є належним доказом по справі, оскільки містить неправдиві
відомості. Крім того, суд мотивував рішення тим, що залізниця має право
здійснювати перевірку лише у випадках, якщо одному одержувачу адресовано два і
більше вагонів, інакше у станції призначення відсутнє право  для перевірки
маси вантажу у вагоні.

Не погоджуючись із висновками суду
першої та апеляційної інстанцій, Державне територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця" в особі Івано-Франківської дирекції залізничних
перевезень звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою , в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального
права, просить рішення судів попередніх інстанцій скасувати та прийняти нове,
яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В касаційній скарзі Львівська
залізниця посилається на дійсність комерційного акту, право залізниці
перевірити будь-який вантаж, який перевозиться по залізницях, вважає підстави
для стягнення штрафу доведеними. Порушенням норм процесуального права залізниця
вважає розгляд справи у відсутності її представника та неврахування заперечень,
викладених у відзиві на позов.

У відзиві на скаргу відповідач
проти доводів касаційної скарги заперечує.

Заслухавши пояснення присутніх
представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет
правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в
постанові і доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку
судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується матеріалами справи, предметом спору є стягнення
штрафу в розмірі п'ятикратної провізної плати за неправильно зазначену  вантажовідправником масу вантажу в
залізничній накладній на підставі п.122 Статуту залізниць України.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць
України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі неправильності,
неточності відомостей зазначених ними в накладній.

Відповідно до пункту 122 Статуту
залізниць України за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з
відправника стягується штраф у розмірі згідно із п.118 цього Статуту, в якому
зазначено, що штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі провізної плати
за всю відстань перевезення.

Пунктом 129 Статуту залізниць
України встановлено, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної
відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів
під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами
загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно із пунктом 5.5 Правил оформлення
перевізних документів( розділ 4 Правил перевезень вантажів), якщо під час
перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне
зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву
вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно з  п.122 Статуту залізниць України. Факт
неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом
загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Судами встановлено, що 06.04.2006
зі станції Пологи Придніпровської залізниці по залізничній накладній № 45783122
Закрите акціонерне товариство "Пологівський олійноекстракційний  завод"
відвантажив на адресу ЗАТ "Авангард" на станцію
Івано-Франківськ Львівської залізниці
шрот соняшниковий 69120  у вагоні
№ 95649208.

На станції призначення
Івано-Франківськ Львівської залізниці  на
підставі листа-вимоги № 189 від 10.04.2006 ЗАТ "Авангард" залізницею
було переважування вагону та виявлено невідповідність даних, зазначених у
накладній: маса вантажу була меншою на 1040 кг.

За виявленими розбіжностями
залізницею складений комерційний акт АХ № 322073/1 від 11.04.2006.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції мотивував рішення тим, що залізниця має право
здійснювати перевірку лише у випадках, якщо одному одержувачу адресовано два і
більше вагонів,інакше у станції призначення відсутнє право  для перевірки
маси вантажу у вагоні.

Однак, такий висновок суду не
ґрунтується на чинному транспортному законодавстві та суперечить, зокрема,
пункту 24 Статуту залізниць України, який надає право залізниці перевіряти
правильність відомостей, зазначених відправником у накладній, більш того,
зобов'язує залізницю періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що
зазначаються вантажовідправником у накладній ( контрольне переважування).

Залізниця має право здійснювати
контрольні переважування вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до
видачі вантажоодержувачу.

Апеляційним судом встановлено, що
підставою для перевірки кількості вантажу та комісійної видачі вагону став
лист-вимога № 189 від 10.04.2006 ЗАТ "Авангард". Однак, лист-вимога №
189 від 10.04.2006 був підроблений
посадовою особою цього товариства, відносно якого набув сили вирок
Тисменицького районного суду від 23.02.2007, яким визнано ОСОБА_1. винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України вирок суду з кримінальної справи, що набрав
законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з
питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені. Отже, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку про те, що лист-вимога про комісійну  видачу вагону № 95649208 не може бути
належним доказом по справі, тому залізницею не доведено наявність підстав для
переважування вагону та складання комерційного акту.

Правила складання актів (розділ 28
Правил перевезення вантажів) передбачають, що дані в комерційному акті
зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Особи, які склали або підписали
комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають
дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність

За таких умов суди мали право
визнати комерційний акт, в якому зазначено, що комісійна видача вантажу
здійснювалась на вимогу вантажоотримувача, хоча фактично на момент видачі
вантажу така вимога була відсутня, - неналежним доказом по справі та відповідно
відмовити в задоволенні позовних вимог, які ґрунтуються на цьому комерційному
акті.

Статтею 1117
Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у
касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи
апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, та керуючись
ст.ст.1115, 1117, 1119
11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного
територіально-галузевого об'єднання
"Львівська залізниця" в особі Івано-Франківської дирекції
залізничних перевезень залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного
господарського суду від 16.11.2007р. у справі № 9/228/06-26/51/07-9/173/07
господарського суду Запорізької області залишити без змін.

Головуючий
Є. Першиков

Судді
Т.
Данилова

І. Ходаківська