ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
Господарський суд Чернігівської області
________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

"09" квітня 2008 р.                                        Справа № 17/102а

м. Чернігів                                                                                   «09 »квітня 2008 року

Суддя Кушнір І.В. розглянув у відкритому судовому засіданні за участю:

Секретаря судового засідання: Чепурна О.В.

Представника позивача: Купрієнко О.В. –представник, дов.№34 від 25.03.08р.

Представника відповідача: Леоненко О.В. –начальник юрид. відділу, дов.№06/01 від 03.01.08р.

матеріали справи №17/102а

За ПОЗОВОМ: Приватного багатопрофільного підприємства «ЛМ-Сервіс»

14000, м. Чернігів, вул. Курганна, 5

До ВІДПОВІДАЧА: Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова

14013, м. Чернігів, пр. Перемоги, 141

Про скасування рішення

СУТЬ СПОРУ:

ПБП «ЛМ-Сервис»пред’явлено позов до УПФУ в Деснянському районі м.Чернігова про скасування рішення №931 від 29.12.2007р. про застосування до Позивача 7773,17грн. штрафних санкцій та нарахування 1767грн. пені з підстав невірного визначення Відповідачем граничного строку сплати страхових внесків до Пенсійного фонду та визнання неправомірними дій Відповідача по застосуванню фінансових санкцій до Позивача та нарахуванню пені за несвоєчасну сплату страхових внесків.

Відповідач надав відзив по справі, в якому позовні вимоги заперечує в повному обсязі, вважаючи спірне рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши представників Позивача та Відповідача, дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ :

Згідно ч.ч.1,3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України

“Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.”

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.11 вищевказаного Кодексу:

“Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.”

Відповідно до ч.2 ст.69 зазначеного Кодексу:

«Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.»

Згідно ч.ч.4,5 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.»

Згідно ч.ч.1,2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України:

«1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

2. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.»

Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова було прийнято рішення №931 від 29.12.2007р. про застосування до ПБП «ЛМ-Сервис» 7773,17грн. штрафних санкцій та нарахування 1767грн. пені, за період з 20.02.2004р. (січень 2004 року) по 22.10.2007р. (вересень 2007 року).

В якості законодавчих підстав нарахування штрафних санкцій та пені УПФУ в Деснянському районі м. Чернігова зазначено наступне.

Згідно ч.8 ст.106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.03р. №1058-ІV (далі Закон №1058):

«На недоїмку нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.»

Відповідно до п.2 ч.9 ст.106 Закону №1058:

«Виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції:

2) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, накладається штраф залежно від строку затримки платежу в розмірі:

·          10 відсотків своєчасно не сплачених зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 30 календарних днів включно;

·          20 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати у строк до 90 календарних днів включно;

·          50 відсотків зазначених сум - у разі затримки їх сплати понад 90 календарних днів.

Одночасно на суми своєчасно не сплачених (не перерахованих) страхових внесків і фінансових санкцій нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка зазначених сум коштів, розрахована за кожний день прострочення платежу.»

Згідно ч.12 ст.106 Закону №1058:

«Нарахування пені, передбаченої частинами дев'ятою і десятою цієї статті, починається з першого календарного дня, що настає за днем настання строку відповідного платежу, до дня його фактичної сплати страхувальником, або з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку перерахування (зарахування) відповідних сум, до дня їх фактичного перерахування (зарахування) банками та організаціями, які здійснюють виплату і доставку пенсій.

У разі оскарження страхувальниками, банками та організаціями, які здійснюють виплату і доставку пенсій, вимоги про сплату недоїмки або рішення про накладення штрафу нарахування пені зупиняється з дня подання скарги до органу Пенсійного фонду або позову до суду.»

Відповідно до ч.13 ст.106 Закону №1058:

«Про нарахування пені та накладення штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, посадові особи виконавчих органів Пенсійного фонду в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду, виносять рішення, які протягом трьох робочих днів із дня їх винесення надсилаються страхувальнику, банку чи організації, яка здійснює виплату і доставку пенсій.

Суми пені та штрафів, передбачених частинами дев'ятою і десятою цієї статті, підлягають сплаті страхувальником, банком чи організацією, яка здійснює виплату і доставку пенсій, протягом десяти робочих днів з дня одержання відповідного рішення. При цьому в цей же строк страхувальник, банк чи організація, яка здійснює виплату і доставку пенсій, має право оскаржити зазначене рішення до вищого органу Пенсійного фонду або в судовому порядку з одночасним обов'язковим письмовим повідомленням про це відповідного виконавчого органу Пенсійного фонду, яким прийнято це рішення.

Оскарження рішення виконавчого органу Пенсійного фонду про нарахування пені та накладання штрафів зупиняє строки їх сплати до винесення вищим органом Пенсійного фонду або судом рішення у справі. Строки сплати фінансових санкцій також призупиняються до винесення судом рішення в разі оскарження страхувальником вимоги про сплату недоїмки, якщо накладення фінансових санкцій пов'язано з її виникненням або несвоєчасною сплатою.»

Згідно ч.15 ст.106 Закону №1058:

«Строк давності щодо стягнення недоїмки, пені та штрафів не застосовується.»

Як вбачається з доданих до спірного рішення розрахунків штрафних санкцій та пені, в них повністю з наростаючим підсумком відображені дати та суми нарахування внесків, дати та суми сплат боргу Позивачем, кількість днів прострочки та відповідна сума нарахованих штрафних санкцій та пені за період з 20.02.04р. по 22.10.2007р.

При цьому, суд відмічає, що дати та суми сплат боргу Позивачем, зазначені в доданих до рішення розрахунках штрафних санкцій та пені, картках особових рахунків та довідках про суми надходжень від Позивача окремо по кожному з 2004-2007 років, наданих Відповідачем, відповідають датам та сумам сплат, зазначеним Позивачем у власній довідці про сплату внесків до Пенсійного фонду та у наданих Позивачем копій платіжних доручень про сплату страхових внесків.

Письмових пояснень з відповідними доказами, що спростовують вищевикладене Позивачем не надано.

Фактично, як вбачається з пояснень сторін, даний спір виник стосовно різного тлумачення сторонами норм Закону №1058 щодо визначення граничного строку сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, з наступного календарного дня за яким починається нарахування штрафних санкцій та пені і закінчується фактичним строком сплати.

Так, згідно абз.8 ч.6 ст.20 Закону №1058, на який посилається Позивач:

„Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань.»

Таким чином, вищевказаним абзацом не встановлений конкретний граничний строк сплати страхових внесків.

Разом з тим, згідно абз.1 ч.6 ст.20 Закону №1058, з якого починається дана частина:

„Страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.”

Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, яким в даному випадку є і Позивач - календарний місяць.

Таким чином, на відміну від абзацу 8 абзацом 1 ч.6 ст.20 Закону №1058 встановлений граничний строк сплати страхових внесків, який пов`язаний з базовим звітним періодом, коли нараховані страхові внески, а не з періодом, коли фактично сплачена заробітна плата, та обов`язок страхувальника сплатити страхові внески саме не пізніше цього строку.

При цьому, вищевказаними нормами Закону №1058 не визначено пріоритет виплати заробітної плати перед сплатою страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Крім того, відповідно до ч.ч.10,12 ст.20 Закону №1058:

„10. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

12. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.”

Згідно п.6 ч.2 ст.17 Закону №1058 страхувальник зобов'язаний:

“6) нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.”

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова доведено законність та обґрунтованість своїх дій та прийнятого спірного рішення №931 від 29.12.2007р. про застосування до ПБП «ЛМ-Сервис» 7773,17грн. штрафних санкцій та нарахування 1767грн. пені, за період з 20.02.2005р. (січень 2005 року) по 22.10.2007р. (вересень 2005 року), а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. У позові відмовити повністю.

2. Дана Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в наступному порядку. Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

3. Дана Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

4. Дана Постанова після набрання законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Суддя                               І.В. Кушнір