СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29.02.08                                                                                 Справа № 15/381н-ад.

Суддя Пономаренко Є.Ю.,

при секретарі судового засідання Буймірській О.В.,

розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Тітан ЛТД», м. Лисичанськ

до Державної податкової інспекції в м. Лисичанську, м. Лисичанськ

про скасування рішення № 0

За участю представників сторін:

від позивача: Мельникова А.Ф., представник по довіреності від 11.02.2008р. №33; Мухаметчін А.Т., представник по довіреності від 11.02.2008р. №34;

від відповідача: Жадан О.О., ст. державний податковий інспектор по довіреності від 08.01.2008р. №94/10.

встановив наступне.

Позов заявлено на підставі Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, виходячи з суб’єктного складу сторін та предмету судового розгляду суд розглядає зазначений позов відповідно до порядку встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про скасування рішення ДПІ у м. Лисичанську Луганської області про застосування до ТОВ «Тітан ЛТД»штрафних (фінансових) санкцій від 20 червня 2007 року № 0 у сумі 9727,50 грн.

Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав наведених у відзиві на позовну заяву та поясненні по справі від 27.02.2008р. №2765/10.

В ході судового розгляду справи судом досліджено всі надані до матеріалів справи пояснення та документи як докази.

Сторони не досягли примирення.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

14.05.2007. працівниками Державної податкової адміністрації у Харківській області проведено перевірку належної позивачу господарської одиниці –зал гральних автоматів, розташованої за адресою: м. Харків, проспект 50 річчя СРСР, 12, про що складено акт № 20403187/2340.

Місцезнаходженням позивача є м. Лисичанськ Луганської області, він обліковується як платник податків в ДПІ в м. Лисичанську.

В акті перевірки зазначено, що не використовувався реєстратор розрахункових операцій при здійсненні розрахунків на загальну суму 1949 грн., не видано чеки на руки споживачеві.

У висновку перевірки вказується на порушення п. 1,2 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” (надалі Закон про РРО).

На підставі даного акту ДПІ в м. Лисичанську прийнято рішення від 20.06.2007. № 0, яким відповідно до ст. 17 п. 1 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” до ТОВ “Титан ЛТД” застосовано штрафну санкцію в сумі 9727 грн. 50 коп.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що податковий орган необґрунтовано вважає, що на гральні автомати з монетоприймачами застосовуються РРО.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2001р. № 121 "Про терміни проведення суб’єктів підприємницької діяльності на облік розрахункових операцій у готівковій та безготівковій формі із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій" визначено термін переведення суб’єктів підприємництва на облік розрахункових операцій з використанням гральних автоматів 31 грудня 2006 року.

При цьому, згідно п. 2 цієї постанови Міністерство економіки зобов'язано забезпечити розроблення технічних вимог до автоматів з продажу товарів (послуг), а Міністерство промислової політики - забезпечити організацію розроблення автоматів з продажу товарів (послуг), які відповідатимуть зазначеним вимогам, а також запам'ятовуючих пристроїв (фіскальної пам'яті) для оснащення автоматів, що вже діють.

На даний час технічні вимоги розроблені тільки для гральних автоматів при грі на яких використовуються жетони або їх замінники –кредити.

Для монетних гральних автоматів такі вимоги не розроблені.

Крім того, позивач вважає, що не можна розцінити як вартість проданих товарів (послуг) суму 1949 грн. Також неможливо застосувати розрахункові книжки і книги обліку розрахункових операцій, оскільки діючим порядком, який затверджений наказом ДПА України від 01.12.2000р. № 614 і зареєстрований в Міністерстві юстиції 05.02.2001р. за № 105/5936, не встановлений порядок реєстрації розрахункових операцій для гральних автоматів.

При задоволенні позову суд виходить із наступного:

Відповідно до пункту 1 статті 3 Закону про РРО суб’єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов’язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Згідно статті 2 Закону про РРО реєстратор розрахункових операцій –це пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, комп'ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо. Фіскальні функції за змістом цієї статті - це здатність реєстраторів розрахункових операцій забезпечувати одноразове занесення, довготермінове зберігання у фіскальній пам'яті, багаторазове зчитування і неможливість зміни підсумкової інформації про обсяг розрахункових операцій, виконаних в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо), або про обсяг операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Розрахункова операція Законом про РРО визначена як приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця. У відповідності зі статтею 2 Закону про РРО автомат з продажу товарів (послуг) –це реєстратор розрахункових операцій, який в автоматичному режимі здійснює видачу (надання) за готівкові кошти або із застосуванням платіжних карток, жетонів тощо товарів (послуг) і забезпечує відповідний облік їх кількості та вартості.

Таким чином, гральні автомати з монетоприймачами за своїм призначенням є реєстраторами розрахункових операцій, проте моделі, що використовувались позивачем не мали фіскальних функцій.

Згідно статті 2 Закону про РРО розрахунковий документ –це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Надання послуг грального бізнесу має свої особливості. Гральні автомати є автоматами з продажу товарів (послуг), однак моделі, що використовуються позивачем, не забезпечують реалізації фіскальних функцій.

Таким чином, при вирішенні даного спору судом враховується відсутність нормативно обґрунтованих технічних вимог до автоматів з продажу товарів (послуг), а також запам'ятовуючих пристроїв (фіскальної пам'яті) для оснащення діючих автоматів.

Також, враховуючи специфіку надання послуг грального бізнесу, не можна вважати суму 1949 грн., яка була використана перевіряючими для початку гри, вартістю покупки (послуги).

За результатами дослідження судом обставин справи, зокрема встановлено, що оскаржуване рішення прийнято: необґрунтовано, тобто не враховано усі обставини, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; без повного дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 87, ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, здійснені позивачем у складі судового збору присуджуються йому з державного бюджету у розмірі 03 грн. 40 коп.

Щодо судових витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн. представник позивача в судовому засіданні зазначив, що він не наполягає на їх стягненні. Представник відповідача заперечив проти стягнення судових витрат про надання правової допомоги. Вказані судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 1000 грн. не підтверджені належним чином, оскільки суду не надано допустимих доказів, що підтвердили б зв'язок сплаченої суми 1000 грн. з договором на правову допомогу (в платіжному дорученні відсутнє посилання на договір від 20.06.2007р.). Також, заявлений позивачем до стягнення розмір витрат 1000 грн. 00 коп. не доведено з урахуванням принципів адекватності, розумності та забезпечення збалансованості інтересів сторін. Клопотання ж про визначення належного розміру судових витрат відповідно до ст. 97 КАС України позивачем не заявлено.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати Рішення Державної податкової інспекції у м. Лисичанську від 20.06.2007р. № 0 про застосування фінансових санкцій у сумі 9727 грн. 50 коп.

3. Стягнути з Державного бюджету України з поточного рахунку 0006, МФО 804013, , одержувач –УДК у м. Луганську ГУ ДКУ у Луганській області, банк –ГУ ДКУ в Луганській області, код бюджетної класифікації 22090200 державне мито в сумі 3 грн. 40 коп. на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Титан ЛТД”, м. Лисичанськ, вул. Чекістів, 3/17, ідентифікаційний код 21784342.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 05.03.2008р.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя

Є.Ю. Пономаренко