ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2008 р.

№ 14/268

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.

суддів

Заріцької А.О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2007 року

у справі

господарського суду

№ 14/268

Дніпропетровської області

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Важпромкомплекс"

до

відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

про

стягнення 86 089, 34 грн.

за участю представників:

відповідача Шатунова А.О.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 6 листопада 2001 року у справі № 14/268 задоволено позов закритого акціонерного товариства "Тяжпромкомплект" (далі –ЗАТ "Тяжпромкомплект") до відкритого акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»(далі –ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»), стягнуто з відповідача на користь позивача 86 089, 34 грн. збитків згідно із ст. 214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), 929, 89 грн. судових витрат.

Рішення набрало законної сили, на його виконання 15 листопада 2001 року видано наказ. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби в Інгулецькому районі, м. Кривий Ріг (далі –ВДВС) від 30 січня 2002 року було відкрито виконавче провадження, постановою від 7 березня 2002 року виконавче провадження зупинено на підставі ст.ст. 34, 35 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі –Закон № 606-XIV ).

6 липня 2007 року ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»у порядку ст. 117 Господарського процесуального кодексу України (далі –ГПК України) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про визнання наказу арбітражного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2001 року у справі № 14/268 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 15 березня 2007 року закрите акціонерне товариство "Тяжпромкомплект" замінено на його правонаступника –товариство з обмеженою відповідальністю "Важпромкомплекс" (далі –ТОВ "Важпромкомплекс").

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2007 року (суддя Примак С.А.) заяву ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»задоволено.

В обґрунтування ухвали суд послався на ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (зі змінами і доповненнями) (далі –Закон).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2007 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ "Важпромкомплекс" і скасовано ухвалу господарського суду Дніпропетровської області.

В обґрунтування постанови суд апеляційної інстанції посилався на ст. 125 Конституції України та ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” і при цьому вказав, що суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, а також на ст. 6 Конвенції “Про захист прав людини та основних свобод”, якою передбачено право кожного при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В мотивування постанови суд, крім того, зазначив, що системний аналіз практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що виконання судового рішення є невід’ємною складовою частиною судового розгляду, а тому обов’язковість виконання остаточного рішення суду є складовою частиною права на судовий захист інтересів, яке не може бути обмежено.

Не погоджуючись з прийнятою у справі постановою, відповідач подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 14 Закону та ст. 598 ЦК України, ст. 117 ГПК України просить оскаржувану постанову скасувати та залишити в силі ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2007 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 1 лютого 2005 року у справі № Б29/21/05 порушено справу про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а ухвалою суду від 10 серпня 2006 року затверджено реєстр кредиторів і визнано погашеними вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в строк встановлений для їх подання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, 11 березня 2006 року в газеті «Голос України»№ 45 було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Згідно з п. 15 ст. 11 Закону після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від настання строку виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника відповідно до ст. 14 Закону.

Статтею 14 вищевказаного Закону передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, що виникають до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом 30 днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Правові наслідки неподання заяви з грошовими вимогами до боржника у передбачений строк встановлені ч. 2 ст. 14 Закону, відповідно до якої вимоги конкурсних кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі якою затверджує реєстр вимог кредиторів, а зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Грошові вимоги позивача у справі –ТОВ "Важпромкомплекс" до відповідача підтверджені рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області від 6 листопада 2001 року по даній справі і виникли до 1 лютого 2005 року, тобто до дня порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а тому грошові вимоги ТОВ "Важпромкомплекс" відповідно до ст. 1 Закону є конкурсними.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, як конкурсний кредитор по стягненню заборгованості, що виникла до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача, не звертався до господарського суду із заявою про визнання його кредитором ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а тому дана заборгованість вважається погашеною на підставі ч. 2 ст. 14 Закону.

Наявність судового рішення та наказу про його виконання не звільняло позивача від обов’язку звернення із заявою про визнання його грошових вимог до боржника.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2006 року провадження у справі про банкрутство відповідача припинено у зв'язку із затвердженням між боржником та кредиторами мирової угоди (т. 1 а.с. 15).

Таким чином, заборгованість відповідача у справі, відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону, вважається погашеною, у зв'язку з чим підстави для здійснення виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 15 листопада 2001 року відсутні.

Посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на порушення судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови приписів ст. 598 ЦК України є обгрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Поряд із Законом України “Про виконавче провадження” до виконавчого провадження підлягає застосуванню Закон України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

В силу ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, як спеціального нормативно-правового акта.

В даному випадку Закон встановлює додаткові підстави для закінчення виконавчого провадження, зокрема, в зв'язку з припиненням грошових зобов’язань в силу закону відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, ч. 2 ст. 14 Закону, у зв’язку з чим ст. 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону.

За приписами ст. 1 вказаного Закону погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування граничного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону.

Враховуючи наведене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2001 року у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги позивача, які підтверджені рішенням арбітражного суду Дніпропетровської області та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, в постанові від 2 жовтня 2007 року у справі № 6/73.

Оскільки вимоги позивача у справі є погашеними і підстави для поновлення виконавчого провадження відсутні, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції неправомірно скасував законну та обґрунтовану ухвалу.

З аналізу ст. 117 ГПК України вбачається, що у разі, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Відповідно до ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги (подання) має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

З огляду на викладене, Вищий господарський суд України вважає за необхідне постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2007 року скасувати а ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2007 року у справі № 14/268, яка є законною та обґрунтованою, залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24 жовтня 2007 року у справі № 14/268 скасувати.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 27 липня 2007 року у справі № 14/268 залишити в силі.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді                                                    А.О. Заріцька

Л.В. Продаєвич