ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

"19" лютого 2008 р. Справа № 10/23

За позовом Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик»м.Кузнецовськ

до відповідача Головного управління МНС в Рівненській області м.Рівне

про визнання недійсним підпункту 7.1.1 договору №553/06 від 13.09.2006р. на пайову участь у будівництві житла

Суддя Павлюк І.Ю.

Представники:

від позивача- Берекета О.Б., голова кооперативу;

Шемет І.К., представник (довіреність б/н від 18.02.2008р.);

від відповідача- Попружук С.І., юрисконсульт (довіреність №701/13-01 від 11.02.2008р.).

В судовому засіданні 19 лютого 2008р. оголошувалась перерва з 11:30 до 12:00.

Представники сторін не заявили клопотань про технічну фіксацію судового процесу. Суддею роз’яснено сторонам статті 20, 22, 91, 107 ГПК України. Відводу судді не заявлено.

Суть спору: Позивач –Обслуговуючий кооператив «ЖБК Енергетик»(м.Кузнецовськ) звернувся до господарського суду з позовом, відповідно до якого просить суд визнати недійсним підпункт 7.1.1 договору на пайову участь у будівництві житла №553/06, укладеного 13.09.06р. з Головним управлінням МНС в Рівненській області. На думку позивача, зазначений підпункт договору, який встановлює відповідальність за невиконання ним взятих зобов'язань за договором, суперечить встановленим Цивільним кодексом України загальним положенням про забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідач у відзиві на позов і його представник безпосередньо в судовому засіданні 19 лютого 2008р. позовні вимоги заперечив в зв'язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю. На думку відповідача оспорюваний позивачем підпункт 7.1.1 договору цілком відповідає чинному законодавству. З підстав, викладених у відзиві (а.с.22-39), просить в позові відмовити.

Позивач в судовому засіданні 19 лютого 2008р. позовні вимоги підтримав повністю.

До канцелярії господарського суду 18.02.2008р. відповідач подав зустрічний позов до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик»про стягнення 10816 грн. 14 коп. пені за порушення взятих на себе договірних зобов’язань згідно договору №553/06 від 13.09.2006р.

Проте, для прийняття зустрічного позову для його спільного розгляду з первісним підстави відсутні.

За правилом ст.60 ГПК України, відповідач має право до прийняття рішення зі спору подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов’язаний з первісним. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Тобто, зустрічна позовна заява повинна відповідати вимогам стст. 54-57 ГПК України.

Проте, при подачі зустрічного позову відповідачем не подано доказів сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до п.12 Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого Постановою КМУ від 21.12.2005р. №1258, документ про оплату витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу додається до позовної заяви, заяви, клопотання, скарги, яку особа подає до суду відповідно до процесуального законодавства.

Документом про оплату витрат є квитанція установи банку або відділення поштового зв'язку, які прийняли платіж, платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. У разі коли оплата витрат здійснюється шляхом перерахування коштів з рахунка вкладника, відкритого в установі банку, додається довідка, засвідчена підписом контролера, скріпленим печаткою фінансової установи.

В даному випадку Головне управління МНС в Рівненській області надало суду ксерокопію платіжного доручення №81 від 12.02.08р. про оплату витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу без необхідних відміток і печатки фінансової установи. Такий документ не є належним доказом в розумінні п.12 Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ, затвердженого Постановою КМУ від 21.12.2005 р. №1258.

Вказана обставина є підставою для повернення відповідачу без розгляду зустрічної позовної заяви і доданих до неї документів згідно з п.10 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

В результаті розгляду матеріалів справи господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Головне управління МНС України в Рівненській області - пайовик та Обслуговуючий кооператив «ЖБК Енергетик»- виконавець на виконання державної програми 3201200 «Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Постанови Кабінету Міністрів України №482 від 11.04.2006р. «Про затвердження Порядку використання у 2006р. коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»13.09.2006р. уклали договір про пайову участь у будівництві житла для потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі в тексті –Договір), згідно умов якого Головне управління МНС України в Рівненській області здійснює відшкодування затрат, понесених виконавцем по будівництву житла, а останній зобов’язаний виконати будівництво 22 (двадцяти двох) житлових квартир у передбаченому генпланом житловому багатоквартирному будинку за адресою: м.Кузнецовськ Рівненської області, мікрорайон Вараш,43 згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією та по завершенню будівництва та введенню державною приймальною комісією в експлуатацію будинку передати у власність (розпорядження) пайовику повністю готові для експлуатації квартири (надалі в тексті –Об’єкт) у встановлений термін (а.с.8-13). Відповідно до пп.2.1, 3.1.2 Договору термін введення Об’єкта в експлуатацію –не пізніше 31 березня 2007р. Згідно підпункту 7.1.1 Договору за порушення терміну введення Об’єкта в експлуатацію виконавець сплачує пайовику за кожен день прострочення неустойку (пеню) в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується неустойка (пеня), від вартості незавершених об’ємів будівництва; за неякісне ведення будівництва Об’єкта виконавцем, він зобов’язаний усунути недоліки за свій рахунок; сплата штрафу не звільняє виконавця від обов’язку належного виконання зобов’язань за цим Договором; у разі порушення виконавцем терміну введення в експлуатацію Об’єкта більш ніж на 30 календарних днів пайовик має право на розірвання Договору, компенсацію збитків і стягнення штрафних санкцій, передбачених Договором та чинним законодавством, що виникли у зв’язку з порушенням термінів введення Об’єкта в експлуатацію. Договір підписаний уповноваженими особами Головного управління МНС України в Рівненській області та Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик»і скріплений відбитками печаток сторін. Договір чинний, змін і доповнень до нього сторони не вносили.

Фактично, на виконання умов вищезазначеного Договору Головне управління МНС України в Рівненській області сплатило Обслуговуючому кооперативу «ЖБК Енергетик»3 895 500 грн. 00 коп., що стверджується платіжними дорученнями №1514 від 29.09.2006р. на суму 1 468328 грн. 45 коп. та №1867 від 30.11.2006р. на суму 2 427171 грн. 55 коп. (а.с.40), проте, позивач свої зобов’язання за Договором виконав з простроченням, що стверджується Актом приймання-передачі квартир від 12.01.2008р., підписаним уповноваженими особами Головного управління МНС України в Рівненській області та Обслуговуючого кооперативу «ЖБК Енергетик»і скріпленим відбитками печаток сторін. (а.с.41).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановивши обставини справи і давши їм оцінку, господарський суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема є договори та інші правочини.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.(чч. 1, 5 ст.203 ЦК України).

Згідно ст.215 ЦК України, - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п’ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, - зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.(ст.526 ЦК України).

Під господарським договором розуміється домовленість майнового характеру між суб’єктами господарювання або між суб’єктами господарювання і негосподарюючими суб’єктами – юридичними особами, яке встановлює, змінює або припиняє права-обов’язки сторін при здійсненні господарської діяльності.

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, перед бачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти в разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нориативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. (ч.7 ст.179 ГК України).

Таким чином, положення ч.7 ст.179 ГК України дають підстави зробити висновок: загальні правила ЦК України щодо укладення договорів застосовуються в разі, коли Господарським Кодексом України не встановлено особливостей щодо укладення договору того чи іншого виду або коли спеціальними законами не передбачено спеціального порядку укладення господарського договору певного виду.

Обгрунтовуючи вимогу про визнання недійсним підпункту 7.1.1 Договору на пайову участь у будівництві житла №553/06, укладеного 13.09.06р. з Головним управлінням МНС в Рівненській області, позивач звертає увагу на ту обставину, що зазначений підпункт договору, який встановлює відповідальність за невиконання ним взятих на себе за договором зобов'язань, суперечить встановленим Цивільним кодексом України загальним положенням про забезпечення виконання зобов'язання.

Зокрема позивач зазначає, що за загальними правилами, встановленими частиною 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею), згідно ст.549 ЦК України, - є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання. Позивач вважає, що встановлення майнової відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне (неналежне) виконання зобов'язання позивачем, яке в свою чергу не є грошовим, а є зобов'язанням, яке підлягає виконанню в натурі (передача житла), суперечить приписам частини 3 статті 549 ЦК України.

Проте, правовий аналіз відносин між Головним управлінням МНС України в Рівненській області та Обслуговуючим кооперативом «ЖБК Енергетик»з точки зору матеріального права, зокрема - ЦК України та ГК України, - дає підстави господарському суду вважати, що між сторонами виникли і існують господарські правовідносини, які регулюються Господарським кодексом України з 01.01.2004р.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня в роз мірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено про строчення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, твердження позивача, що пеня може бути встановлена лише за невиконання грошового зобов’язання спростовується, оскільки, у всякому разі, у правовідносинах господарських, пеня може бути встановлена не тільки за невиконання грошового зобов’язання, але й за невиконання будь-якого зобов’язання.

Вирішуючи даний спір, господарський суд враховує наступні обставини.

Юридична особа бере на себе цивільні права та обов'язки через свої органи управління. Органи управління юридичної особи - це призначені або обрані посадові особи.

Укладення господарської угоди є інтелектуальним процесом, наслідком якого є свідомі юридично значимі дії органу управління юридичної особи, які спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільно-правових відносин.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якшо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З огляду на вищезазначене, твердження позивача про невідповідність оспорюваної умови Договору вимогам законодавства суперечать вимогам, встановленим Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відтак, заявлені вимоги не грунтуються ні на законі, ні на договорі, позивачем не обгрунтовані і не доведені, чим порушено порядок доказування і подання доказів. На підставі ст.33 ГПК України - позов задоволенню не підлягає.

Керуючись стст. 33, 36, 43, 46-49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні первісного позову відмовити.

2. Зустрічну позовну заяву і додані до неї документи повернути відповідачу без розгляду.

Суддя І.Ю. Павлюк

Рішення підписане суддею "22" лютого 2008 р..