ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
___________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.10.2008 року                                                            Справа № 2/83пд

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Медуниці О.Є.

суддів           Бородіної Л.І.

Іноземцевої Л.В.

Секретар судового засідання:           Шабадаш Д.С.

за участю представників сторін:

від позивача                                          Колотович Д.О., адвокат, довіреність №1

від 20.10.2008;

від відповідача                                Омельченко Д.О., головний юрисконсульт

відділу по проблемним кредитам

корпоративного бізнесу управління по

проблемним кредитам юридичних осіб,

довіреність №4489 від 15.07.2008;

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                                Товариства з обмеженою відповідальністю

„СП Норма”, м. Луганськ

на рішення

господарського суду           Луганської області

від           18.08.2008 (підписано 19.08.2008)

по справі           №2/83пд

(головуючий суддя – Лісовицький Є.А.,

суддів – Москаленко М.О., Яресько Б.В.)

за позовом                                          Товариства з обмеженою відповідальністю

„СП Норма”, м. Луганськ

до відповідача                               Відкритого акціонерного товариства

„Райффайзен банк Аваль” в особі

Луганської обласної дирекції, м. Луганськ

про            розірвання генеральної угоди

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „СП Норма” звернулось з позовними вимогами про розірвання Генеральної угоди про надання кредитних ресурсів від 02.11.2005 №010/09-11/414/Г, укладеної між ним та Акціонерним поштово – пенсійним банком „Аваль” в особі Луганської обласної дирекції (відповідач у справі), оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов’язання за даною угодою і не перераховує кредитні кошти позивачу, проте строк на їх перерахування закінчився 01.11.2007.

Рішенням господарського суду Луганської області від 18.08.2008 у справі №2/83пд у задоволенні позову відмовлено, оскільки позивачем не надано доказів істотного порушення відповідачем умов договору, тоді як згідно ст.651 Цивільного кодексу України - зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач – товариство з обмеженою відповідальністю „СП Норма”, звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 29.08.2008 вих.№596, якою просить рішення господарського суду Луганської області від 18.08.2008 у даній справі скасувати через порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з’ясування обставин, що мають значення для справи, прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник зазначив, що судом першої інстанції:

- порушено норму статті 10 Господарського процесуального кодексу України, а саме: в оскаржуваному рішенні відображені тільки доводи відповідача, без урахування доводів позивача;

- не з’ясовані обставини, про які зазначав позивач і не надано їм оцінки, зокрема, „посилання суду, що Кредитний договір №010/09-11/414/Г/4 є невід’ємною частиною Генеральної угоди про надання кредитних ресурсів №010/09-11/414/Г від 02.11.2005 не відповідають дійсності; в рамках Генеральної угоди не було укладено жодного Кредитного договору; Кредитний договір укладений через один рік після укладання Генеральної угоди.”;

- „заборгованість позивача виникла з Кредитного договору №010/09-11/414/Г/4 в забезпечення якого було укладено Договір застави майнових прав №010/09-11/414/Г/5 від 02.11.2006, в якому чітко зазначено, що він забезпечує виконання Кредитного договору, а ніяк не укладений в рамках Генеральної угоди.”

Відповідач – Відкрите акціонерне товариство „Райффайзен банк Аваль” в особі Луганської філії, відзивом №21.10.2008 від 02-11/530 просить рішення господарського суду Луганської області залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, оскільки наведені доводи в скарзі вважає безпідставними.

Розпорядженням від 02.09.2008 першого заступника голови Луганського апеляційного господарського суду відповідно до ст. 28 Закону України “Про судоустрій України” для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „СП Норма”, м. Луганськ, від 29.08.2008 вих.№596 на рішення господарського суду Луганської області від 18.08.2008 у справі №2/83пд призначена судова колегія у складі: Якушенко Р.Є. - суддя – головуючий, Бородіна Л.І., Іноземцева Л.В. – судді.

У зв’язку з виходом з відпустки судді Медуниці О.Є., розпорядженням від 22.09.2008 голови Луганського апеляційного господарського суду, виключено із складу колегії головуючого суддю Якушенко Р.Є. та введено в судову колегію головуючого суддю Медуницю О.Є.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України в процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СП НОРМА" (позивач у справі) було створено у зв”язку з реорганізацією шляхом перетворення Спільного підприємства „Норма” (п.1.1 Статуту ТОВ „СП Норма” - а.с.27).

05.07.2006 здійснено державну реєстрацію ТОВ „СП Норма” до ЄДРПОУ, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію юридичних осіб серія АОО №713931 (а.с.22) та Довідка Головного управління статистики у Луганській області №49104 з ЄДРПОУ (а.с.23).

Відкрите акціонерне товариство „Райффайзен Банк Аваль” (відповідач у справі) є правонаступником за всіма правами та обов’язками акціонерного поштово – пенсійного банку „Аваль” (п.1.1 Статуту ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” – а.с.85).

02.10.2006 здійснено державну реєстрацію ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” до ЄДРПОУ, про що свідчить Свідоцтво про державну реєстрацію юридичних осіб серія АОО №798290 (а.с.95) та Довідка Головного управління статистики у Луганській області №17769/06 з ЄДРПОУ (а.с.94).

Луганська обласна дирекція ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” є структурним підрозділом ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” та діє на підставі Положення про Луганську обласну дирекцію ВАТ „Райффайзен Банк Аваль” (а.с.89-93).

02.11.2005 між спільним підприємством „Норма” та акціонерним поштово – пенсійним банком „Аваль” було укладено Генеральну угоду №010/09-11/414/Г (а.с.8,9).

Відповідно до п.1.1 Генеральної угоди – Кредитор (відповідач) зобов’язався надавати Позичальнику (позивачу) кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках цієї Угоди і які є її невід’ємними частинами.

Пунктом 1.2 Генеральної угоди передбачено, що загальний розмір позичкової заборгованості Позичальника за наданими у рамках даної Угоди кредитами не повинен перевищувати 1500000 грн.

Термін користування кредитними коштами за даною Угодою встановлено до 01.11.07, якщо інше не передбачено кредитними договорами, укладеними в рамках даної угоди (п.1.4 Генеральної угоди).

Кредитор надає Позичальнику кредитні кошти на умовах їх забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування, інші умови надання та погашення кредиту регулюються кредитними договорами укладеними в рамках даної Угоди (п.2.1 Генеральної угоди).

Конкретні строки користування кредитом, відсоткові ставки за користування кредитними коштами, об'єкти кредитування визначаються окремо в кожному кредитному договорі (п.2.4 Генеральної угоди).

Кредитор зобов'язується .... перераховувати в безготівковій формі кредитні кошти, в межах розмірів кредитів, визначених в кожному окремому кредитному договорі, при умові оформлення відповідного забезпечення ... (п.4.1 Генеральної угоди).

Позичальник зобов'язується використовувати кредитні кошти і забезпечити повернення одержаних кредитних коштів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках цієї Угоди (п.5.1 Генеральної угоди).

Сторони домовились, що договір набуває чинності з часу підписання (02.11.2005) та діє до часу повного погашення Позичальником кредитної заборгованості (позики, відсотків за користування, штрафів, пені) (п.9.1 Генеральної угоди).

Позивач звернувся з позовом про розірвання Генеральної угоди про надання кредитних ресурсів від 02.11.2005 №010/09-11/414/Г у зв”язку з тим, що відповідач не виконував взяті на себе зобов’язання за даною Угодою і не перераховував кредитні кошти позивачу, жодного кредитного договору на виконання Генеральної угоди не укладалося.

Відповідач заперечує проти розірвання Генеральної угоди та посилається на Кредитні договори, які були укладені на виконання Генеральної угоди та є її невід’ємною частиною.

02.11.2005 між відповідачем та позивачем укладено Кредитний договір №010/09-11/414/Г/1 (з урахуванням додаткової угоди №1 від 19.06.2006) (а.с.67-70).

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору №010/09-11/414/Г/1 Кредитор (відповідач) відкрив Позичальнику (позивачу) відновлювальну кредитну лінію у сумі 1500000 грн. 00 коп. (один мільйон п'ятсот тисяч) грн. для придбання товарів, строком до 01.11.2006 із сплатою 19 % річних.

За цим кредитним договором СП “Норма” позивачу було надано відповідну суму кредитних коштів, які були повернуті Відповідачу, зобов’язання є погашеним.

02.11.2006 між відповідачем та позивачем укладено Кредитний договір №010/09-11/414/Г/4 (а.с.71-73).

Відповідно до п.1.1 даного договору Кредитор (відповідач) відкрив Позичальнику (позивачу) відновлювальну кредитну лінію у сумі 1500000 грн. 00 коп. для придбання товарів, строком до 01.11.2007 із сплатою 19 % річних (а.с.74-83).

Станом на 01.07.2008 ТОВ "СП НОРМА" має заборгованість за кредитним договором №010/09-11/414/Г/4 (за кредитом та відсотками).

Аналізуючи надані сторонами матеріали, судова колегія приймає до уваги наступне.

Згідно ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України розірвання договору можливе лише за згодою сторін.

Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (п.2 ст.651 Цивільного кодексу України).

Позивач наполягає на тому, що Генеральна угода не виконувалася, оскільки йому не було перераховано грошові кошти на підставі даної угоди.

Але Генеральна угода не передбачала надання кредиту безпосередньо за результатами її укладення.

Сторони за цією угодою домовились, що Генеральна угода не регулює правовідносини щодо певних строків, розміру кредитного траншу, розміру відсотків за користування кредитом (кредитною лінію), порядку сплати цих відсотків, тощо.

Навпаки, Генеральна угода передбачала, що всі ці питання будуть врегульовані кредитними договорами.

Так, згідно п.4.1 Генеральної угоди кредитор зобов’язаний перераховувати кредитні кошти в межах кредитів, визначених в кожному окремому кредитному договорі (п.4.1 Генеральної угоди).

Відповідно позичальник за умовами даної угоди зобов’язувався повертати одержані кредитні кошти і нараховані відсотки „відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках цієї угоди” (п.5.1 Генеральної угоди).

Відсилочними є також норми Генеральної угоди щодо умов надання і погашення кредиту, строків користування кредитом, відсоткові ставки (пункти 2.1; 2.4 Генеральної угоди).

Тобто мета укладення Генеральної угоди – встановити основні принципи правовідносин між банком та особою, яка має одержувати кредитні кошти у певний термін часу за певними кредитними угодами, що спрощує процедуру видачі коштів за окремими відновлювальними кредитними лініями.

Отже Генеральна угода не є самостійним договором, що врегулювала відносини сторін з питань кредитування та повернення кредиту. Договори кредитування є реалізацією даної Генеральної угоди, яка сама по собі не містить і не повинна містити (за взаємним волевиявленням сторін) всіх істотних умов договору кредитування.

Приймаючи до уваги сказане вище судова колегія враховує, що 02.11.2005, тобто в той самий день, сторонами було укладено і Генеральну угоду і кредитну угоду №010/09-11/414/Г/1 строком до 01.11.2006, що свідчить про єдність намірів сторін за обома угодами.

02.11.06 після сплинення дії кредитної угоди №010/09-11/414/Г/1 сторонами було укладено наступний кредитний договір №010/09-11/414/Г/4 про відкриття відновлюваної кредитної лінії строком до 01.11.2007.

Те, що кредитний договір №010/09-11/414/Г/4 був укладений через рік після Генеральної угоди не тільки не протирічить умовам Генеральної угоди, а відповідає домовленостям сторін за п.1.1 і п.1.4 Генеральної угоди.

Судова колегія бере до уваги також наступне.

Сторонами було укладено договори застави:

- від 02.11.2005, який посвідчений приватним нотаріусом Антонець Г.Д., про що зроблено запис у реєстрі за №2066 (а.с.10,11);

- на майнові права від 02.11.2005 №010/09-11/414/Г/1 (а.с.14,15);

- на грошові кошти на рахунках в банку від 02.11.2005 №010/09-11/414/Г/2 (а.с.18,19);

- на товар від 02.11.2005 №010/09-11/414/Г/3 (а.с.12,13).

Ці договори повинні були забезпечити вимоги заставодержателя (банку), що випливають з Генеральної угоди, за умовами якої банк зобов’язується надати боржнику кредитні кошти в порядку і на умовах визначених у кредитних договорах... (п.1.1 договорів застави – а.с.10,12,14,18).

Позивач наполягає на тому, що Генеральна угода не виконувалась, кредитні кошти йому не було надано, що зобов’язання він мав тільки за кредитним договорами, а не за Генеральною угодою.

Отже, за доводами скаржника, протягом, майже, трьох років майно позивача знаходилось в заставі, але кредиту йому банк не надавав і позивач цього не вимагав.

Позивач не надав суду докази того, що він вимагав від відповідача виконання вимог Генеральної угоди, укладення кредитних договорів та надання йому кредитних коштів.

На запитання суду в судовому засіданні 21.10.08 представник відповідача також не дав з цього приводу будь – яких пояснень.

Крім того позивач не надав також доказів, що ним здійснювалися заходи щодо врегулювання майнових відносин за договорами застави його майна, які всі три роки забезпечують не існуючи (за наполяганням позивача) його зобов’язання за Генеральною угодою.

Враховуючи наявність договорів застави що існують і на даний час з часу їх укладення судова колегія не може прийняти до уваги доводи скаржника про невиконання відповідачем Генеральної угоди, ненадання йому кредитних коштів.

Крім того, в матеріалах справи мається виконавчий напис приватного нотаріусу Алейнікова М.В. від 22.01.2008, який зареєстровано в реєстрі за №108, про звернення стягнення на майно (транспортні засоби) за договором застави від 02.11.2005 реєстр №2066 з метою задоволення вимог ВАТ „Райффайзен банк Аваль” за кредитом 1500000 грн. та відсотками, штрафом, тощо (а.с.112).

Даний напис позивачем не оскаржувався.

Зазначений в ньому договір застави укладався на виконання Генеральної угоди.

Отже, даний доказ також свідчить, що кредитні договори укладались на виконання Генеральної угоди.

Судова колегія також враховує ту обставину, що пунктом 1.4 Генеральної угоди строк надання кредитних коштів встановлено до 01.11.2007, якщо інше не передбачено кредитними договорами, укладеними в рамках згідно даної угоди.

Разом із тим позивач наполягає на тому, що зазначені в Генеральній угоді зобов’язання банк не виконав, кредитні кошти не надавав, Генеральна угода (за доводами позивача) не виконувалася, кредитні угоди на її виконання не укладалися, і наполягає на розірванні Генеральної угоди.

Разом із тим, розірвати можна Генеральну угоду тільки тоді, якщо строк її дії не сплинув 02.11.2007, що можливе лише за наявності кредитних правовідносин між сторонами, оскільки лише тоді генеральна угода діє до часу повного погашення кредитної заборгованості за кредитними договорами, як зазначено в п.9.1. Генеральної угоди.

В такому разі немає підстав вимагати розірвання Генеральної угоди, оскільки строк його дії сплинув, враховуючи відсутність кредитної заборгованості (за доводами скаржника).

Подання позивачем позову щодо розірвання Генеральної угоди свідчить (на думку судової колегії) про непевність його позиції, невідповідність його доводів обставинам справи.

Судова колегія також враховує ділове листування сторін.

Так листом №9 від 24.01.2007 ТОВ „СП Норма” звернулось до банку про відстрочення сплати процентів за кредитним договором №010/09-11/414/Г від 02.11.2005 на два місяці (а.с.121).

Отже, зміст даного листа підтверджує той факт, що позивач одержував кредитні кошти за кредитними договорами, які були укладені саме на виконання Генеральної угоди від 02.11.2005 №010/09-11/414/Г, на яку і посилається скаржник у своєму листі, як на підставу правовідносин із відповідачем.

Згідно листа №64 від 20.10.2005 ініціатива укладення Генеральної угоди на суму 1500000 грн. строком на два роки виходила від позивача.

В даному листі він також просив надати кредитну лінію строком на 12 місяців, що і було реалізовано сторонами.

Позивач також пропонував в даному листі забезпечення кредиту, яке було потім реалізовано в договорі застави №010/09-11/414/Г/5 від 02.11.2006 (див. додаток до відзиву №02-11/530 від 21.10.08).

Наявність забезпечення зобов”язань також і за кредитним договором, безпосередньо, не протирічить вимогам п.2.5 Генеральної угоди.

Судова колегія враховує доводи позивача, що договір застави майнових прав №010/09-11/414/Г/5 від 02.11.2006 був лише додатковою заставою – до договорів застави (№010/09-11/414/Г/2 від 02.11.2006, №010/09-11/414/Г/3 від 02.11.2005, №2066 від 02.11.2005), раніше укладених в рамках Генеральної угоди №010/09-11/414/Г від 02.11.2005.

В матеріалах справи мається ухвала господарського суду Луганської області від 01.08.08 №22/13б, яка свідчить, що відносно позивача по даній справі порушено справу про банкрутство.

На підставі ст.14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі – Закон про банкрутство) із заявами про грошові вимоги до боржника звернулись кредитори, в тому числі відповідач по даній справі.

Вимоги банку були розглянуті та визнані господарським судом в сумі 1752986 грн. 32 коп., з них 127775 грн. як забезпечені заставою.

Суд першої інстанції по справі №22/13б базував своє рішення на наявності укладеної сторонами генеральної угоди від 02.11.2005 №010/09-11/414/Г, кредитного договору №010/09-11/414/Г/4 від 02.11.2006, договорів застави майна, майнових прав від 02.11.2005 відповідно №2066, №010/09-11/414/Г/3 від 02.11.2002, №010/09-11/414/Г/2 від 02.11.2005, №010/09-11/414/Г/5 від 02.11.2006.

Таким чином предметом розгляду суду першої інстанції у справі №22/13б були тіж самі обставини, що і у даній справі, правовідносини між сторонами з підстав укладення Генеральної угоди кредитних договорів та договорів щодо забезпечення кредитного зобов’язання. Доводи ТОВ „СП Норма”, його заперечення були також аналогічними, але суд першої інстанції прийшов до висновку, що і кредитні договори і договори застави укладались на виконання Генеральної угоди.

Дана ухвала не оскаржувалась сторонами, набрала законної сили.

Враховуючи всі обставини справи судова колегія вважає, що позивач учинивши даний позов намагається вплинути на статус вимог банку у справі про банкрутство.

Отже, доводи скаржника про те, що висновки суду першої інстанції про єдність Генеральної угоди і кредитних договорів не відповідають дійсності є не обґрунтованими, такими, що протирічать матеріалам справи.

В Генеральній угоді не міститься посилання на надання їй сили попереднього договору (ст.635 Цивільного кодексу України), але з її змісту вбачається, що сторони мали за мету одержати гарантії встановлення між ними правовідносин з надання і одержання кредитів на більш тривалий термін (2 роки), ніж той на який можуть відкриватися кредитні лінії (12 місяців). Ініціатором встановлення таких відносин, в тому числі за Генеральною угодою, був позивач (лист №64 від 20.10.2005 – див. додаток до відзиву на апеляційну скаргу).

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Луганської області від 18.08.2008 у справі №2/83пд ґрунтується на повному та всебічному розгляді всіх обставин справи, прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права та відповідає обставинам справи.

Підстав для скасування або зміни рішення не вбачається.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника – Товариство з обмеженою відповідальністю „СП Норма”, м. Луганськ.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України за згодою представників сторін присутніх у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „СП Норма”, м. Луганськ, від 29.08.2008 вих.№596 на рішення господарського суду Луганської області від 18.08.2008 у справі №2/83пд залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Луганської області від 18.08.2008 у справі №2/83пд залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Відповідно ч.3, ч.5 ст.105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий                                                                      О.Є.Медуниця

Суддя                                                                                Л.І. Бородіна

Суддя                                                                                Л.В. Іноземцева