ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2008 р.

№ 33/184

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого

Н. Волковицької

Л. Рогач

за участю представників:

скаржника

Горбатенко А.О. –довіреність від 21.04.2008 р.

Бардасова І.С. –довіреність від 16.09.2008 р.

Радкевич С.О. –довіреність від 26.11.2007 р.

прокуратури

Івченко І,О. –прокурор відділу Генеральної прокуратури України

позивача

Шапошнікова Т.Г. –довіреність від 01.07.2008 р.

відповідача

Куненко С.В. –довіреність від 14.03.2008 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

та касаційне подання

- Компанія "XXI Century Investments Public"

- Відкритого акціонерного товариства "Комерційний банк "Національний стандарт"

Генеральної прокуратури України в інтересах держави в особі Київського національного університету технології та дизайну

на рішення

від 25.09.2007 господарського суду м. Києва

у справі

№ 33/184 господарського суду м. Києва

за позовом

Київського національного університету технології та дизайну

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський фонд нерухомості"

про

розірвання договору, визнання стороною угод та зобов'язання передати все отримане за договором

та за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський фонд нерухомості"

до

Київського національного університету технології та дизайну

про

стягнення витрат, пов'язаних з виконанням доручення

В С Т А Н О В И В :

У липні 2007 р. Київський національний університет технологій та дизайну звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" про:

- розірвання договору № 154 в редакції 27.11.2005 р. з врахуванням положень Додаткової угоди № 1 від 27.11.2006 р., укладений між сторонами;

- визнання Київського національного університету технологій та дизайну стороною нижчевикладених правочинів (договорів, угод тощо), які були вчинені від його імені ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" в рамках та на виконання Договору № 154 в редакції від 27.11.2005 р. (з врахуванням положень Додаткової угоди №1 від 27.11.2006 р.), та зобов'язати ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" передати Київському національному університету технологій та дизайну все отримане за:

·          Договором на виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації № 11/06 від 28.11.2006 р. (із додатками до нього), укладений із ТОВ "Архітектурне проектування".

·          Договором купівлі-продажу архітектурної концепції та обґрунтування будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями і паркінгом № б/н від 05.03.2007 р., укладений із Юридичною особою за законодавством Республіки Кіпр - Компанією "АRХ LІМITED".

·          Контрактом на виготовлення макету №7/1 від 20.02.2007 р., укладений із ТОВ "Архітектурні макетні майстерні.

·          Договором на виконання робіт №522 від 06.02.2007 р., укладений із Інститутом гігієни та медичної екології ім. О.М. Марзеєва АМН України.

·          Договором на виконання проектних робіт №ПБМ-0707 від 16.02.2007 р., укладений із ТОВ Проектне бюро "Місто-2006.

·          Договором №20-02/07-Ф від 20.02.2007 р., укладений із ТОВ "Форум Сі Ді Сі Україна".

·          Договором на надання консультаційних послуг №б/н від 07.03.2007 р., укладений із Юридичною особою за законодавством Республіки Кіпр - Компанією "АRХ LІМITED".

·          Рахунком-фактурою № 995/02-05 від 05.12.2005 року від ГП «Центр містобудування та архітектури»КМДА на виконання робіт з організації розгляду та погодження проектної документації Позивача, всього на суму 2534,70 грн., про виконання яких складено Акт здачі-приймання робіт від 05.12.2005 р. та отримано Витяг з Протоколу засідання архітектурно-містобудівної ради від 14.12.2005 р.

·          Рахунком-фактурою №1512/02-06 від 28.12.2006 р. від КО "Центр містобудування та архітектури" КМДА на виконання робіт з організації розгляду та підготовки до погодження проектної документації Позивача, всього на суму 3 910,68 грн., про виконання яких складено Акт здачі-приймання робіт від 10.01.2007 року та отримано Витяг з Протоколу засідання архітектурно-містобудівної ради від 27.12.2006 р.

·          Договором на виконання проектно-вишукувальних робіт № 225 від 05.09.2006 р., укладений із Державним підприємством Міністерства оборони України "Центральний проектний інститут".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до умов договору № 154 та заявки на інвестування в розвиток МТБ № 28.11-3 у відповідача виникли зобов’язання здійснити перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом травня –липня 2007 р. Відповідно до положень пунктів 2.1., 2.3., 5.3.15 договору № 154 відповідач зобов’язувався здійснити інвестування таких сум в строки передбачені заявками позивача, направленими заздалегідь у певний строк до моменту початку їх виконання.

Строки надання заявок позивачем були дотриманні, тобто виконані умови договору № 154. Пропозиція відстрочки виконання заявки на адресу позивача від відповідача не надходила, а лист позивача від 10.05.2007 р. № 10.05-1 про виконання умов договору № 154 та здійснення інвестування та надання позивачу документів та пропозицій щодо подальшого виконання умов договору, залишені відповідачем без відповіді та задоволення. Претензія –Пропозиція від 06.06.2007 р. № 06-06/07 позивача про розірвання договору також залишена відповідачем без задоволення.

Крім того, позивач зазначав, що відповідачем за співпраці сторін за договором № 154, а саме в період з 09.02.2005 р. по червень 2007 р. відповідачем були вчинені певні правочини, а саме укладені договори із третіми особами, спрямовані на розробку проекно –кошторисної документації на виготовлення макету об’єкту будівництва тощо.

На вимогу позивача відповідач отримане за договорами з третіми особами передати позивачу відмовився, позивача стороною таких договорів не визнав чим перешкоджає позивачу у реалізації його прав та порушує інтереси.

У відзиві на позовну заяву ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" просило відмовити у задоволенні позовних вимог зазначаючи про те, що позивач має право на розірвання договору лише у разі відшкодування ним відповідачу всіх понесених останнім збитків (витрат), які виникли у нього у зв’язку з виконанням зобов’язань за цим договором.

У липні 2007 р. ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" подало до господарського суду м Києва зустрічну позовну заяву до Київського національного університету технологій та дизайну про стягнення витрат на виконання доручення в сумі 2582345,60 грн., посилаючись на приписи статей 1000 та 1007 Цивільного кодексу України.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ "Київський Фонд Нерухомості", на виконання договору № 154 від 09.02.2005 р. та додатку від 27.12.2005 р. про зміни та доповнення до договору № 154, виконував певні роботи та укладав договори (угоди) з контрагентами в рамках повноважень, якими Київський національний університет технологій та дизайну наділив товариство.

Таким чином, ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" на виконання умов договору уклав низку правочинів та на їх виконання зробив певні платежі на загальну суму 2582345,60 грн.

Крім того, право на відшкодування всіх витрат товариства, які були ним понесені під час виконання зобов'язань за договором № 154 передбачено пунктами 9.3 та 14.1 вказаного договору.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.07.2007 р. прийнято зустрічну позовну заяву ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" до Київського національного університету технологій та дизайну.

У відзиві на зустрічну позовну заяву Київський національний університет технологій та дизайну просило відстрочити виконання судового рішення до 01.01.2008 р., а також розстрочити стягнення суми витрат на виконання доручення в розмірі 2585345,60 грн. на 10 місяців, посилаючись на те, що Київський національний університет технологій та дизайну є бюджетним закладом та фінансується з Державного бюджету України, а видатки, які просить стягнути ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" не були передбачені у складі кошторису на 2007рік.

Рішенням господарського суду м. Києва від 25.09.2007 р. (суддя Мудрий С.М.) первісний позов задоволено частково, а саме:

- розірвано договір № 154 в редакції від 27.11.2005 р. з врахуванням положень Додаткової угоди № 1 від 27.11.2006 р., укладений між Київським національним університетом технологій та дизайну та ТОВ "Київський фонд нерухомості";

- зобов'язано ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" передати Київському національному університету технологій та дизайну все отримане за договором на виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації № 11/06 від 28.11.2006 р., договором купівлі-продажу архітектурної концепції та обґрунтування будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими нежитловими приміщеннями і паркінгом № б/н від 05.03.2007 р., контрактом на виготовлення макету № 7/1 від 20.02.2007 р., договором на виконання робіт № 522 від 6.02.2007 р., договором на виконання проектних робіт № ПБМ-0707 від 16.02.2007 р., договором № 20-02/07-Ф від 20.02.2007 р., договором на надання консультаційних послуг № б/н від 7.03.2007 року, рахунком-фактурою № 995/02-05 від 05.12.2005 р., рахунком-фактурою № 1512/02-06 від 28.12.2006 р., договором на виконання проектно-вишукувальних робіт № 225 від 5.09.2006р.

В частині позовних вимог щодо визнання стороною за вказаними угодами Київського національного університету технологій та дизайну відмовлено.

Зустрічний позов задоволено повністю, стягнуто з Київського національного університету технологій та дизайну на користь ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" витрати на виконання доручення в сумі 2 582 345,60грн.

Мотивуючи рішення в частині розірвання договору № 154, господарський суд, з посиланням, зокрема, на приписи частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України дійшов висновку, що ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" не виконав свої зобов'язання, які передбачені умовами договору № 154 в редакції 27.12.2005 року та заявки на інвестування та розвиток матеріально-технічної бази до договору, а саме не перерахував кошти на поточний рахунок позивача у травні, червні та першій половині липня 2007 року, що є істотним порушенням умов договору, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог Київського національного університету технологій та дизайну про визнання його стороною угод, суд першої інстанції дійшов висновку щодо їх безпідставності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" була надана довіреність № б/н від 7.12.2005 року, на підставі якої останнім вчинялися дії від імені позивача.

Зустрічні позовні вимоги ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" про стягнення з Київського національного університету технологій та дизайну сум витрат, пов'язаних із виконанням доручення позивача, визнані судом обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

До Вищого господарського суду України звернулась Компанія "XXI Century Investments Public" з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду м. Києва від 25.09.2007 р. скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, залучивши скаржника у якості третьої особи , обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судом норм процесуального права.

Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення стосується його прав та обов'язків, як учасника ТОВ "Київський Фонд Нерухомості", оскільки рішенням було розірвано інвестиційний договір № 154, що робить неможливим виконання договору про реалізацію інвестиційного проекту від 08.09.2006 р. та договору позики від 26.09.2006 р., що в свою чергу позбавляє можливості скаржника набувати права та виконувати обов'язки за цими договорами, повернення скаржнику коштів, інвестованих у реалізацію проекту за інвестиційним договором № 154 є фактично неможливим.

Крім того, до Вищого господарського суду України , в порядку статті 107 Господарського процесуального кодексу України, звернулось ВАТ КБ "Національний стандарт" з касаційною скаргою, в якій також просить судове рішення від 25.09.2007 р. скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі банк зазначав, що він не був залучений до участі у справі, хоча прийняте рішення стосується та порушує його права встановлені договором застави та Законом України "Про заставу".

Генеральна прокуратура України подала до Вищого господарського суду України касаційне подання, в якому просить рішення господарського суду м. Києва від 25.09.2008 р. скасувати та направити справу на новий розгляд, обґрунтовуючи доводи касаційного подання порушенням судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

У касаційному поданні зазначається, що задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом та стягуючи з Університету витрати на виконання його доручення на суму 2582345,60 грн., суд виходив з того, що відшкодування витрат, понесених при виконанні договору було передбачено пунктом 9.3 спірного договору, у якому містить посилання на пункт 14.1, який визначає, що цей договір може бути достроково припинений лише за письмовою згодою сторін. Тобто, зміст вказаних пунктів договору свідчить, що згідно з його умовами обов'язок Університету щодо відшкодування збитків Товариству виникає лише у разі розірвання договору за його ініціативи та за наявності письмової згоди сторін.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що розірвання договору відбулось фактично у позадоговірному порядку, зокрема, відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України –за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, у зв'язку з чим підстав для застосування положень пункту 9.3 договору немає.

Крім того, заявник зазначає, що вимогою за зустрічним позовом було стягнення витрат з Університету на підставі 8 укладених договорів, проте, судом першої інстанції не було з'ясовано питання чи відповідало укладення цих договорів змісту наданого Товариству доручення і чи дійсно ці дії здійснювались на виконання інвестиційного договору № 154.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні прокурора, представників скаржників та сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів вважає, що касаційні скар ги Компанії "XXI Century Investments Public" та ВАТ "КБ "Національний стандарт" не підлягає задоволенню, а касаційне подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 09.02.2005 р. між Київський національний університет технологій та дизайну та ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" було укладено договір № 154, за умовами якого ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" зобов'язувалось здійснити інвестування реконструкції стадіону та будівництво житлової споруди на земельній ділянці позивача, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Немировича-Данченка, 2.

27.12.2005 р. між сторонами було укладено Додаток про зміни та доповнення до Договору № 154 від 09.02.2005 року, положення якого повністю змінили положення Договору від 09.02.2005 року. Згідно з умовами Договору Університет замовляє, а ТОВ "Киїський Фонд Нерухомості" зобов'язувалось забезпечити фінансування, будівництво (реконструкцію) стадіону та житлового будинку на земельній ділянці та розвиток матеріально-технічної бази позивача на умовах та в порядку, визначеному договором.

27.11.2006 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до договору, якою було погоджено початок здійснення інвестування в розвиток матеріально-технічної бази позивача з моменту підписання такої додаткової угоди та внесено відповідні зміни до договору.

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що розвиток матеріально-технічної бази позивача передбачає здійснення відповідачем інвестування та організацію виконання відповідних робіт (послуг) та закупівель на користь позивача. Конкретні цілі та об'єкти, що підлягають розвитку (реконструкції, ремонту, закупці) визначаються позивачем шляхом надання письмових заявок відповідно до положень вказаного договору.

Відповідно до п. 3.2. Договору обсяг інвестицій ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" в розвиток матеріально-технічної бази позивача визначено в сумі 10 000 000,00 грн.

Пунктом 5.3.15. Договору закріплено зобов'язання товариства здійснювати інвестування та/або організацію виконання розвитку матеріально-технічної бази відповідно до заявок позивача та положень договору.

Судом під час розгляду справи також було встановлено, що Київський національний університет технологій та дизайну на виконання положень договору та з додержанням порядку і строків, які ним встановлені 28.11.2006 року надав на адресу відповідача заявку на інвестування в розвиток матеріально-технічної бази вих. № 28/11-3 від 28.11.2006 року, на підставі якої та відповідно до положень договору у ТОВ "Київський Фонд Нерухомості" виникли зобов'язання здійснити перерахування грошових коштів на користь позивача протягом травня - вересня 2007 року.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі за первісним позовом є вимога Київського національного університету технологій та дизайну, зокрема, щодо розірвання договору № 154 в редакції від 27.11.2005 р. з врахуванням положень Додаткової угоди № 1 від 27.11.2006 р., з посиланням на приписи частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що під час укладення договору № 154 позивач розраховував на повне та своєчасне інвестування з боку відповідача розвитку МТБ позивача, умови вказаного договору про обсяги та строки інвестування є істотними умовами договору № 154. Невиконання відповідачем своїх зобов'язань з інвестування розвитку МТБ у травні, червні та липні 2007 р. є істотним порушенням договору № 154, так як з вини відповідача позивач втратив можливість своєчасно (згідно з визначеними планами) розвивати МТБ у 2007 році.

06.06.2007 р. позивач направив на адресу відповідача претензію –пропозицію вих. № 06-06/07, якою вимагав договір № 154 в редакції від 27.11.2005 р. з врахуванням положень Додаткової угоди № 1 від 27.11.2006 р. розірвати з 27.06.2007 р. Проте, на день подачі позову, відповіді на вказану претензію –пропозицію відповідач не надав, у зв'язку з чим, на думку позивача, він має право на звернення до суду за захистом своїх прав, що порушені відповідачем.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору та в інших випадках, встановлених законом або договором.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто, йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання чи зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною. Така шкода може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, так і моральної (немайнової) шкоди.

Проте, під час розгляду справи суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, у зв'язку з чим обставини справи стосовно встановлення істотного порушення стороною договору, визначеного приписами частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України, а саме щодо завдання шкоди (її розмір та підстави виникнення) внаслідок якої сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, з'ясовані не були, належна оцінка їм судом не надавалась.

При цьому, звертаючись із зустрічною позовною заявою ТОВ "Київський фонд нерухомості" просило суд стягнути витрат на виконання доручення в сумі 2582345,60 грн., посилаючись на приписи статей 1000 та 1007 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги за зустрічною позовною заявою та стягуючи витрати на виконання доручення в сумі 2582345,60 грн., суд зазначив, що ТОВ "Київський фонд нерухомості" на виконання умов договору № 154 в редакції від 27.11.2005 року під час виконання укладених договорів (угод) із третіми особами зробив певні платежі та поніс витрати загальною вартістю 2 582 345,60 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які наявні в матеріалах справи, які підлягають стягненню відповідно до пункту 9.3 договору.

Як вбачається з матеріалів справи та зі змісту судового рішення Київський національний університет технологій та дизайну є бюджетною організацією та його фінансування здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а зобов'язання з оплати може здійснюватися лише за наявності відповідного фінансування.

Проте, під час розгляду справи поза увагою суду першої інстанції залишились приписи статті 48 глави 8 розділу ІІ Бюджетного кодексу України, якою визначено, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України: операцій з коштами державного бюджету; розрахункового обслуговування розпорядників бюджетних коштів; контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийняття зобов’язань та проведення платежів; бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання державного бюджету.

Відповідно до пункту 2 статті 50 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету.

З урахуванням повноважень, визначених у Положенні про Державне казначейство, відповідний територіальний орган Державного казначейства України повинен залучатися до участі у даній справі в якості відповідача, оскільки чинне процесуальне законодавство не передбачає стягнення будь –яких сум не з відповідачів.

Судом під час розгляду справи та прийняття рішення про стягнення з Київського національного університету технологій та дизайну не було визначено головного розпорядника коштів у спірних правовідносинах.

Таким чином, господарський суд розглянув справу односторонньо, не з’ясував дійсні права і обов’язки сторін стосовно предмету та підстави виникнення спору, не перевірив усі обставини, що мають значення для справи, чим порушили вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а рішення у справі підлягає скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Стосовно касаційних скарг поданих Компанією "XXI Century Investments Public" та ВАТ "КБ "Національний стандарт", які не є сторонами у даній справі, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги Компанія "XXI Century Investments Public" посилалась на те, що судове рішення стосується його прав та обов'язків як учасника ТОВ "Київський фонд нерухомості", оскільки рішенням було розірвано інвестиційний договір № 154, що робить неможливим виконання договору про реалізацію інвестиційного проекту від 08.09.2006 р. та договору позики від 26.09.2006 р., що в свою чергу позбавляє можливості скаржника набувати права та виконувати обов'язки за цими договорами, а повернення скаржнику коштів, інвестованих у реалізацію проекту за інвестиційним договором № 154 є фактично неможливим.

При цьому, ВАТ "КБ "Національний стандарт" обґрунтовуючи доводи касаційної скарги також зазначав, що оскаржуваним судовим рішенням зачіпаються його права, обґрунтовуючи скаргу тим, що відповідно до умов договору застави майнових прав від 14.08.2007 р. у випадку невиконання заставодавцем зобов'язань за цим договором та/або позичальником за кредитним договором, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави та за його рахунок задовольнити свою вимогу, а предметом застави за договором з товариством є майнові права за договором № 154 в редакції від 27.11.2005 р. з врахуванням положень Додаткової угоди № 1 від 27.11.2006 р., укладений між сторонами у даній справі.

Відповідно до статті 107 Господарського процесуального кодексу України касаційну скаргу мають право подати, в тому числі й особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

Згідно зі статтями 1119, 11110 цього ж кодексу касаційна інстанція має право скасувати рішення у справі, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо господарський суд припустився такого порушення процесуальних норм як прийняття рішення, що стосується прав і обов’язків осіб, які не були залучені до участі у справі.

Зі змісту наведених вище норм випливає, що обов’язковою умовою задоволення касаційної скарги особи, яку не було залучено до участі у справі шляхом скасування рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення прийнятим рішенням прав та обов’язків такої особи.

Рішення, оскаржуване такою особою повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто в рішенні суду безпосередньо розглядається й вирішується спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення можна вважати таким, що прийнято про права та обов'язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо: в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов'язки цих осіб; у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки цих осіб.

Будь –який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає прийняте у справі судове рішення від 25.09.2008 р. таким, що не стосується прав та обов’язків Компанії "XXI Century Investments Public" та ВАТ "КБ "Національний стандарт", а тому підстав для задоволення касаційних скарг не вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м. Києва від 25.09.2008 р. у справі № 33/184 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Касаційні скарги Компанії "XXI Century Investments Public" та ВАТ "Комерційний банк "Національний стандарт" –залишити без задоволення.

Касаційне подання Генеральної прокуратури України –задовольнити.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді Н. Волковицька

Л. Рогач