ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2008 р.

№
43/677

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді                                    Мамонтової
О.М.

суддів
Коваленка В.М.

Короткевича О.Є.

За участю представників
сторін:

від кредиторів Дубограй
О.В. (дов. від 18.12.07р. № 158), Стасюк Н.М. (дов. від 12.11.07р. № 148)

від боржника ОСОБА_2.
(дов. від 24.12.07р.)

розглянувши
касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва на постанову Київського
апеляційного господарського суду від 26.02.08р.

у
справі  № 43/677

за заявою Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва

до Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1

про визнання банкрутом

В С Т А Н О В И В:

Постановою
господарського суду м. Києва від 19.12.07р. у справі № 43/677 (суддя Пасько
М.В.) суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_1визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором
арбітражного керуючого ОСОБА_3

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 26.02.08р.   (головуючий Дзюбко П.О., судді Дикунська C.Я.,
Сотніков С.В.) вказану постанову скасовано, провадження у справі припинено.

Не
погоджуючись з винесеною постановою суду апеляційної інстанції, ініціюючий
кредитор звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою,
в якій просить постанову від 26.02.08р. скасувати, визнати боржника банкрутом.
В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права,
зокрема, п. 2 ст. 47, п. 1 ст. 52 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст. 56, 64,
п. 1.1 ч. 1 ст. 80, ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно
розпорядження заступника голови Вищого господарського суду України від
08.09.08р. № 02-12/I/167 розгляд касаційної скарги здійснено колегією суддів у
складі: головуючий суддя - Мамонтова О.М., судді -Коваленко В.М. і Короткевич
О.Є.

Колегія
суддів Вищого господарського суду України, на підставі встановлених фактичних
обставин справи, перевіривши застосування судом
норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку що касаційна
скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на слідуюче.

Судами
попередніх інстанцій встановлено наступне.

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 12.11.07р. за заявою Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м. Києва було порушено провадження у справі №
43/677 про визнання суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1банкрутом в порядку ст. 52 Закону
України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання
його   банкрутом" (далі -Закон).

Постановою
господарського суду м. Києва від 19.12.07р. у справі № 43/677 боржника визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного
керуючого ОСОБА_3

Постановою
Київського апеляційного господарського суду від 26.02.08р.   вказану постанову було скасовано,
провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Згідно
частини другої статті 4-1 ГПК України господарські   суди
розглядають справи про банкрутство у порядку провадження,  передбаченому
цим  Кодексом, з урахуванням
особливостей, встановлених  Законом  України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його   банкрутом".

Під
терміном "безспірні вимоги кредиторів" у відповідності з абзацом
восьмим статті 1 цього Закону розуміються вимоги кредиторів, визнані боржником,
інші вимоги кредиторів, підтверджені виконавчими документами чи розрахунковими
документами, за якими відповідно до законодавства здійснюється списання коштів
з рахунків боржника.

Таким
чином, особливістю підстави порушення справи про банкрутство є саме відсутність
спору стосовно суми боргових вимог кредитора, що виключає можливість
застосування судом пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України, за яким
провадження у справі припиняється через відсутність предмету спору.

Частиною
першою ст. 52 Закону визначено, у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник
або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням,
або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової
служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів
бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про
відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про
банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від
розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Отже,
наявність хоча б однієї з ознак відсутнього боржника встановлених частиною
першою даної статті є достатньою для порушення провадження у справі про
банкрутство за правилами ст. 52 Закону № 2343-ХІІ.

Відтак,
суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що приписами даної норми
передбачено обов'язковість сукупності вищеперелічених фактів та необґрунтовано
припинив провадження у справі.

Проте,
не можна залишити в силі і постанову суду першої інстанції, оскільки доведення
відсутності підприємницької діяльності боржника ініціюючим кредитором повинно
відбуватися на підставі доказів, які свідчать про припинення боржником
господарської діяльності.

В
постанові від 19.12.07р. взагалі не зазначені докази, на підставі яких
господарський суд встановив, що СПД - фізична особа ОСОБА_1 відсутній за
юридичною адресою та задовольнив вимоги, викладені в заяві ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва в порядку ст. 52 Закону.

Таким
чином, місцевий господарський суд, в порушення вимог ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України, неповно з'ясував обставини справи та передчасно
визнав боржника банкрутом.

Відповідно
до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання
про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи
вищезазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що
прийнята з порушенням норм процесуального права постанова суду апеляційної
інстанції та неправильним застосуванням норм матеріального права постанова
першої інстанції підлягають скасуванню, а справа -направленню на новий розгляд
до місцевого господарського суду.

При
новому розгляді справи господарському суду м. Києва необхідно дослідити
відсутність боржника, ознаки його неплатоспроможності та припинення останнім
господарської діяльності для ведення провадження у справі за спрощеною
процедурою ліквідації відповідно до статті 52 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Керуючись
ст. ст. 1117, 1119 -11111  Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну
скаргу  Державної податкової інспекції у
Солом'янському

районі
м. Києва задовольнити частково.

Постанову
Київського апеляційного господарського суду від 26.02.08р. та постанову
господарського суду м. Києва від 19.12.07р. у справі № 43/677 скасувати
повністю.

Справу
№ 43/677 передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий
суддя
О.М. Мамонтова

Судді:                                                                                  В.М.
Коваленко

О.Є.
Короткевич