ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2008
Справа № 5/243

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Чохи Л.В.
(доповідача)

суддів: Сизько І.А., Тищик І.В.

при
секретарі судового засідання: Савіна
В.Ю.

за
участю представників сторін:

від
позивача: Квашук О.Д. представник, довіреність №7  від 01.02.08;

від відповідача: ОСОБА_1.
підприємець, свідоцтво НОМЕР_1  від
12.03.97;

розглянувши
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства
“Таксомоторний парк”, м. Кіровоград на рішення господарського суду Кіровоградської
області від 08.11.2007р. у справі №5/243;

за
позовом відкритого
акціонерного товариства “Таксомоторний парк”, м. Кіровоград

до фізичної особи -підприємця ОСОБА_1,
м. Кіровоград

про визнання недійсною додаткової угоди
до договору оренди

ВСТАНОВИВ:

06.11.2006р. відкрите акціонерне товариство
“Таксомоторний парк” звернулося в господарський суд Кіровоградської області до
приватного підприємця ОСОБА_1. з позовом про визнання додаткової угоди від
08.10.2003р. до договору оренди №56/А-16 від 17.06.2003р. недійсною. Заявлена
позовна вимога обґрунтовувалась невідповідністю додаткової угоди вимогам ст. 48
Закону України “Про господарські товариства”. 18.09.2007р. позивач змінив
підстави позову, вказуючи на те, що звільнення від оплати за оренду приміщення
в випадку невиконання зобов”язань за договором доручення суперечить принципам
зобов”язального права, а саме: ст. 151 Цивільного кодексу УРСР, частинами  1,3 ст. 509 Цивільного кодексу України. (а.
с. 2-3 т.1, а. с. 4 т.2)

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 08.11.2007р. в позові відмовлено з тих підстав, що
голова правління відкритого акціонерного товариства “Таксомоторний парк”
Кононов Ю.В. при укладенні спірної додаткової угоди діяв відповідно до положень
пунктів 9.4.6, 9.4.11 Статуту, затвердженого загальними зборами акціонерів
товариства 15.04.2002р. та статей 47, 48 Закону України “Про господарські
товариства”.

14.01.2008р. Дніпропетровським
апеляційним господарським судом за апеляційною скаргою відкритого акціонерного
товариства “Таксомоторний парк” порушено апеляційне провадження з перегляду
рішення господарського суду Кіровоградської області від 08.11.2007р. Скарга
мотивована слідуючими доводами:

· предметом договору оренди було платне
користування приміщеннями площею 432 м. кв. по АДРЕСА_1;

·в додатковій угоді йдеться про
виконання зобов”язань щодо погашення витрат за договором доручення від
10.10.2002р.;

· звільнення від виконання зобов”язання
за договором оренди в зв”язку з невиконанням зобов”язань по договору доручення
є мірою відповідальності, що суперечить принципам зобов”язального права, а
саме: ст. 151 Цивільного кодексу УРСР, частинами 1, 3 ст. 509 Цивільного
кодексу України.

В судовому засіданні представник
відкритого акціонерного товариства “Таксомоторний парк” апеляційну
скаргу підтримав.

Заслухавши доповідь судді
-доповідача, доводи представників позивача і відповідача, вивчивши матеріали
справи, судова колегія знаходить апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства
“Таксомоторний парк” обґрунтованою з наступних підстав.

Виносячи у справі рішення від
08.11.2007р. по цій справі про відмову в задоволенні позову, господарський суд
Кіровоградської області виходив з того, що голова правління відкритого
акціонерного товариства “Таксомоторний парк” Кононов Ю.В. заключив
спірну додаткову угоду в межах своєї компетенції.

Однак, судом не прийнято до уваги
те, що заявою від 18.09.2007р. позивач змінив підстави позову, які судом
розглянуті не були, в зв”язку з чим рішення підлягає скасуванню.

Розглянувши підстави визнання
додаткової угоди недійсною, викладені в заяві про зміну підстав позову, судова
колегія встановила наступне.

10.10.2002р. між сторонами був
заключений договір доручення, згідно якого приватний підприємець ОСОБА_1. був
зобов”язаний від імені і за рахунок довірителя провести реконструкцію критого
ринку “Автоленд” шляхом добудови додаткових приміщень, за що відкрите
акціонерне товариство “Таксомоторний парк” зобов”язалося сплатити
винагороду в розмірі 20% кошторисної вартості забудови.

Згідно п. 2.2 вказаного договору
довіритель на протязі десяти календарних днів з моменту прийняття виконання відшкодовує
повіреному його витрати, пов”язанні з виконанням цього доручення. В разі
невідшкодування витрат повіреного в строки, визначені договором, право
власності на критий ринок “Автоленд” (бувше побутове приміщення) разом з
добудованими повіреним приміщеннями переходять до повіреного на одинадцятий
день з дня підписання довірителем акту прийому -передачі збудованого об”єкту і
при цьому фінансові зобов”язання довірителя щодо відшкодування витрат
повіреного вважаються виконаними. В разі невідшкодування витрат повіреного
довіритель сплачує повіреному неустойку в розмірі 25% від кошторисної вартості
об”єкта будівництва. (а. с. 51 -53 т. 1)

17.06.2003р. сторони заключили договір
оренди нерухомого майна №56/А-16, згідно умов якого відкрите акціонерне товариство
“Таксомоторний парк” (орендодавець) передав, а
приватний підприємець ОСОБА_1. (орендар) прийняв в строкове платне
користування нежитлове приміщення (торговий комплекс), розташоване в АДРЕСА_1
загальною площею 432 м. кв. для виконання підприємницької діяльності.

Згідно п. 3.2 договору орендна плата
за 1 м. кв. становить 280 грн. з урахуванням ПДВ в місяць. (а. с. 34 -36 т.2)

Додатковою угодою від 08.09.2003р. до
вказаного договору сторонами були внесені слідуючі зміни:

· договір доповнити пунктом 3.7 такого
змісту: “У разі невиконання орендодавцем своїх зобов”язань щодо відшкодування
витрат орендаря на будівництво об”єкту та виплати винагороди за договором
доручення від 10 жовтня 2002р. з 01 січня 2005 р. орендар звільняється від
сплати орендної плати за даним договором на період до повного виконання
орендодавцем визначених в цьому пункті зобов”язань”;

· пункт 7.1 даного договору викласти у
наступній редакції: “Цей договір діє з моменту підписання і до повного
виконання орендодавцем своїх зобов”язань щодо відшкодування витрат орендаря,
понесених у зв”язку з виконанням договору доручення від 10 жовтня 2002 р. та
виплати йому винагороди визначених в акті прийому -передачі об”єкту збудованого
за договором доручення від 08 вересня 2003р.”, але в будь -якому випадку на
термін не менший ніж до 17.06.2008р. (а. с. 8 т.1)

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу
УРСР недійсна угода, що не відповідає вимогам закону.

Спірна додаткова угода не відповідає
жодній цивільно -правовій нормі, що діяла на час її прийняття.

Так відповідно до ст. 151 Цивільного
кодексу УРСР в силу зобов”язання одна особа (боржник) зобов”язана вчинити на
користь іншої особи (кредитора) певну дію.

Згідно зі ст. 161 Цивільного кодексу
УРСР зобов”язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності
таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 256 Цивільного кодексу УРСР
передбачено, що за договором майнового найму наймодавець зобов”язується надати
наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

Оплатність є обов”язковою умовою
договору майнового найму. Наявність вказаної умови і відрізняє цей договір від
договору про безоплатне користування майном (статті 324 -331 Цивільного кодексу
УРСР).

Отже, зобов”язання по договору
оренди повинно виконуватися незалежно від виконання (невиконання) інших
договорів. Невиконання зобов”язань по одному договору не дає підстав для
припинення зобов”язань по іншому договору. Підставою припинення зобов”язання є,
зокрема, належне виконання.

Главою 16 Цивільного кодексу УРСР
не передбачено такого виду забезпечення виконання зобов”язань, як припинення
виконання зобов”язань боржником до повного виконання зобов”язань на його
користь по іншому договору.

Стаття 178  Цивільного кодексу УРСР передбачає, що
виконання зобов”язання може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою
(штрафом, пенею) заставою і поручительством.

Отже, забезпечення зобов”язань
відноситься до конкретного договору. В даному ж випадку, сторони в порушення
вищеназваного закону оговорили умови забезпечення зобов”язання по договору
доручення в договорі оренди. Ці два договори ніяким чином не пов”язані між
собою.

По договору доручення від
10.10.2002р. сторони не передбачили такого забезпечення виконання, як
можливість несплата орендної плати. Пунктом 2.2 встановлені слідуючі за договором
оренди способи забезпечення зобов”язань по даному договору:

· в разі невідшкодування витрат
повіреного в строки визначені цим договором право власності на критий ринок
“Автоленд” (бувше побутове приміщення) разом з добудовами, зробленими
повіреним, переходить до повіреного на одинадцятий день з дня підписання
довірителем акту прийому -передачі збудованого об”єкту та виконання повіреним
цього договору і при цьому фінансові зобов”язання довірителя щодо відшкодування
витрат повіреного вважаються виконаними;

· в разі невідшкодування витрат
повіреного пов”язаних з виконанням цього договору довіритель сплачує повіреному
неустойку в розмірі 25 % від кошторисної вартості об”єкта будівництва
визначеного п. 1.1 цього договору.

Рішенням господарського суду
Кіровоградської області від 15.11.2005р. у справі №15/311 в задоволенні позову
приватного підприємця ОСОБА_1. до відкритого акціонерного товариства
“Таксомоторний парк” про визнання права власності на критий ринок “Автоленд”,
розташований по АДРЕСА_1, відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 06.02.2008р. рішення господарського суду
Кіровоградської області від 15.11.2005р. залишено без змін. Однією з підстав
прийняття такого рішення апеляційний суд в постанові вказав те, що відкрите
акціонерне товариство “Таксомоторний парк” відшкодувало витрати,
понесені приватним підприємцем ОСОБА_1. за договором від 10.10.2002р.

Не може вважатися спірна додаткова
угода і зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, так як протирічить вимогам
ст. 217 Цивільного кодексу УРСР.

Відповідно до ст. 267 Цивільного
кодексу України, яка застосовується до спірних правовідносин, позовна давність
застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним
рішення.

Відповідач з такою заявою до суду не
звертався.

Таким чином, спірну додаткову угоду
слід визнати недійсною, як таку, що не відповідає вимогам чинного закону.

В частині 1 ст. 59 Цивільного кодексу
УРСР встановлено загальне правило, згідно якого кожна угода вважається
недійсною з моменту її укладення.

Отже, спірну додаткову угоду слід
вважати недійсною з моменту її укладення, тобто з 08.09.2003р.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101
- 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відкритого
акціонерного товариства “Таксомоторний парк” задовольнити.

Рішення господарського суду
Кіровоградської області від 08.11.2007р. скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати додаткову угоду до договору
оренди №56/А-16 від 17.06.2003р, укладену між
відкритим акціонерним товариством “Таксомоторний парк” та
приватним підприємцем ОСОБА_1 недійсною.

Стягнути з приватного підприємця
ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства “Таксомоторний
парк” витрати на сплату державного мита 51 грн, витрати за інформаційно
-технічне забезпечення 118 грн, витрати за сплату державного мита за розгляд
апеляційної скарги -42, 50 грн. і державне мито на користь державного бюджету
-34 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом одного місяця
до Вищого господарського суду України.

Головуючий                                                                       Л.В.
Чоха

Судді:
І.А. Сизько

І.В. Тищик