ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.02.08р.

Справа № 25/24-08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій", м. Дніпропетровськ

до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антомонопольного комітету України, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним рішення

Суддя Чередко А.Є.

Представники:

від позивача: директор Разводов В.И. - наказ №33к-5 від 28.02.03р. Соломахіна Г.Г. - дов. №05/186 від 18.02.08р.

від відповідача: Кравченко В.М. - дов. №145 від 22.08.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просить господарський суд визнати недійсним рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.12.2006р. № 13.5./22-п у справі № 26.1/5 в частині пунктів 1, 2, 3, 4, 7.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач неправомірно визнав позивача підприємством, що займає монопольне становище на ринку автостанційних послуг, оскільки ним не було враховано, що послуги пов’язані з перевезенням пасажирів здійснюють багато первізників, які здійснюють відправлення автобусів та їх прибуття не з автостанцій та автовокзалів. Також, відповідач безпідставно визнав дії позивача по включенню до розрахунку вартості автостанційних послуг витрат усіх автостанцій, що входять до структури позивача та встановлення вартості автостанційних послуг залежно від доходу перевізника за реалізовані квитки порушенням ст. 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції", оскільки визначення вартості автостанційних послуг є компетенцією позивача, а зазначені дії не суперечать чинному законодавству.

Відповідач позов не визнає та зазначає, що позивач звернувся з позовом до суду про недійсним рішення адміністративної колегії Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.12.2006р. № 13.5./22-п з порушенням строку, встановленого ст. 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції", що є підставою для відмови у позові.

У судовому засіданні по справі оголошувалась перерва з 24.01.2008р. по 19.02.2008р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2006р. адміністративною колегією Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було прийнято рішення № 13.5./22-п у справі 26.1/5 “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу”.

У п. 1 резолютивної частини зазначеного рішення, відповідачем було визнано, що відкрите акціонерне товариство "Дніпропетровське обласне лприємство автобусних станцій" у 2004 році займало монопольне (домінуюче) становище на ринку автостанційних послуг в межах своїх автовокзалів та автостанцій з містах Дніпропетровськ, Кривий Ріг, Нікополь, Новомосковськ, Павлоград, Тернівка, Першотравенськ, Орджонікідзе, Дніпродзержинськ, Верхньодніпровськ, Зільногірськ, Жовті Води, П'ятихатки, Апостолове, , Вільногірськ, Перещепине Новомосковського району селищах міського типу Солоне, Магдалинівка, Петропавлівка, Межова, Покровське, Васильківка, Томаківка, Софіївка, Кринички, Царичанка, Петриківка з часткою 100 %.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення визнано, що відкрите акціонерне товариство "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій" у 2005 році займало монопольне (домінуюче) становище на ринку автостанційних послуг в межах своїх автовокзалів та автостанцій з містах Дніпропетровськ, Кривий Ріг, Нікополь, Новомосковськ, Марганець ( з лютого 2005 року) Павлоград, Тернівка, Першотравенськ, Орджонікідзе, Дніпродзержинськ, Верхньодніпровськ, Вільногірськ, Жовті Води, П'ятихатки, Апостолове, Вільногірськ, Перещепине Новомосковського району селищах міського тішу Солоне, Магдалинівка, Петропавлівка, Межова, Покровське, Васильківка, Томаківка, Софіївка, Кринички, Царичанка, Петриківка з часткою 100 %, в м. Марганець, частка Товариства на ринку надання автостанційних послуг перевищує 35%.

Пунктом 3 резолютивної частини рішення визнано дії відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій" щодо включення до розрахунку вартості обов'язкових автостанційних послуг, прямих витрат від діяльності всіх автостанцій автовокзалів), розташованих в межах області, а не тієї автостанції (автовокзалу), на якій безпосередньо надається послуга та встановлення вартості автостанційного збору з пасажирів в залежності від вартості квитка, а не від фактичних витрат автостанцій та автовокзалів порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом другим статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", визначеним пунктом першим та другим частини другої статті 13 цього Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на, ринку автостанційних послуг шляхом встановлення таких цін придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку та застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод із суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин.

За п. 4 резолютивної частини рішення було визнано дії відкритого акціонерного товариства "Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій" щодо встановлення вартості автостанційних послуг, які надаються перевізникам, залежно від доходу перевізника за реалізовані квитки на його маршрут, а не від фактичних витрат автостанцій та автовокзалу на обов'язкові автостанційні послуги для перевізника порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом другим статті 50 Закону України „Про захист економічної конкуренції", визначеним пунктом першим другим частини другої статті 13 цього Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку автостанційних послуг шляхом встановлення таких цін придбання чи реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку та застосування різних цін чи різних умов до рівнозначних угод із суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин.

Пунктом 7 резолютивної частини спірного рішення було зобов'язано відкрите акціонерне товариство «Дніпропетровське обласне підприємство автобусних станцій» у двохмісячний термін припинити порушення зазначені у пунктах 3, 4, 5.

Спірне рішення було отримано позивачем 27.12.2006 року разом із супровідним листом від 25.12.2006 року № 29.3/866-П, про що свідчить відповідний запис у цьому листі.

У спірному рішенні зазначалось про можливість оскарження цього рішення, а також про строк його оскарження.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Позивач звернувся з позовом до господарського суду про визнання недійсним спірного рішення –04.12.2007р., тобто за межами встановленого Законом строку.

При цьому, суд враховує, що строк на оскарження рішення органів Антимонопольного комітету України, встановлений ст. 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції" є присікальним, а сам зазначений Закон є спеціальним, який регулює правовідносини у сфері захисту економічної конкуренції та обмеження монополізму в господарській діяльності, отже саме його норми слід застосовувати до спірних правовідносин і щодо строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України.

Також, суд вважає безпідставним посилання позивача на ст.ст. 223, 249 ГК України та ст. 257 ЦК України щодо строку позовної давності, оскільки ст. 249 ЦК України не встановлює строків оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, а ст. 223 ГК України має загальний характер та визначає строки реалізації господарсько-правової відповідальності суб’єктів господарювання, а не строки оскарження відповідних рішень контролюючих органів. Статтєю ж 257 ЦК України, також встановлено загальний строк позовної давності. Між тим, ст. 258 ЦК України передбачає встановлення законом спеціальної позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якою заявлено стороною у спорі, є підставою для відмові у позові.

З огляду на вищенаведене у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Судові витрати слід віднести на позивача.

Керуючись Законом України «Про Антимонопольний комітет України»№ 3659-ІІ від 26.11.1993р., Законом України України «Про захист економічної конкуренції»№ 2210-ІІІ від 11.01.2001р., ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя

А.Є. Чередко

Рішення підписано