ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 20/65

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Панової І.Ю.,

суддів

Заріцької А.О.,

Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

на рішення

господарського суду Рівненської області від 24 червня 2008 року

у справі

господарського суду

№ 20/65

Рівненської області

за позовом

державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"

до

закритого акціонерного товариства монтажного управління № 12 "Електропівденмонтаж"

про

стягнення 10 264, 46 грн.

за участю представників:

ДП НАЕК "Енергоатом" Малкова В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство “Національна атомна енергогенеруюча компанія “Енергоатом” (далі –позивач) в особі відокремленого підрозділу “Рівненська атомна електрична станція” звернулося до господарського суду з позовною заявою в якій просить стягнути з закритого акціонерного товариства монтажного управління № 12 “Електропівденмонтаж” (далі –відповідач) заборгованість за подачу питної води з водопроводу та приймання стічної води до каналізації на виконання договору № 3/В від 15 березня 2004 року (далі –договір) у розмірі 4 958, 68 грн., пеню за прострочення виконання зобов’язань у розмірі 4 958, 68 грн. та штраф за прострочку оплати понад 30 днів в сумі 347, 10 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24 червня 2008 року у справі № 20/65 (суддя Василишин А.Р.) в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за подачу питної води з водопроводу та приймання стічної води до каналізації у розмірі 4 958, 68 грн. провадження у справі припинено, в решті позовних вимог відмовлено на підставі ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі –Закон), стягнуто з відповідача на рахунок відокремленого підрозділу позивача “Рівненська атомна електрична станція” 49 грн. державного мита та 57 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позову щодо вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання договору у розмірі 4 164, 76 грн.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права, зокрема: ч. 3 ст. 12 Закону.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 10 листопада 2008 року розгляд касаційної скарги здійснено колегією суддів Вищого господарського суду України у складі: судді Панової І.Ю. –головуючого, суддів Заріцької А.О., Продаєвич Л.В.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 березня 2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на подачу води з водопроводу та приймання стічної води до каналізації (а.с. 10-11). За умовами до цього договору позивач зобов’язувався вчасно забезпечити відповідача питною водою та приймати від відповідача стічну воду і транспортувати її до комунального трубопроводу.

Відповідно до п. 2.4 договору оплата послуг з водопостачання та водовідведення повинна здійснюватися відповідачем на підставі виставлених рахунків протягом місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок в банку позивача. Судом першої інстанції встановлено, що позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату наданих послуг (а.с. 8-9).

Таким чином судом встановлено, що позивач, на виконання договору, за листопад - грудень 2007 року надав відповідачу послуги по подачі питної води з водопроводу та прийманню стічної води до каналізації на загальну суму 4 958, 68 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в процесі вирішення спору відповідач сплатив позивачу основну суму боргу, у зв'язку з чим місцевим господарським судом було правомірно припинено провадження у справі в частині даних вимог і пропорційно розподілено судові витрати.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині стягнення пені за несвоєчасну оплату наданих послуг та штрафу за прострочку оплати понад 30 календарних днів у розмірі 7% від вартості наданих послуг господарський суд Рівненської області послався на ст. 12 Закону і зробив обґрунтований висновок про неправомірність нарахування позивачем згаданих вище штрафних санкцій, оскільки щодо відповідача порушено справу про банкрутство і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою вживати заходи щодо забезпечення вимог кредиторів. Заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації, і призначення керуючого санацією, або до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури, і призначення ліквідатора.

Доводи позивача в касаційній скарзі стосовно порушення судом першої інстанції приписів ч. 3 ст. 12 Закону є необґрунтованими, оскільки стосуються заходів забезпечення вимог кредиторів передбачених ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону, а не мораторію на задоволення вимог кредиторів, який вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство та припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Інших доводів в обґрунтування касаційної скарги та своїх вимог позивач у касаційній скарзі не навів і висновків суду першої інстанції не спростував.

Згідно із ст. 108 ГПК України Вищий господарський суд України рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду переглядає за касаційною скаргою (поданням).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване в касаційному порядку рішення господарського суду Рівненської області від 24 червня 2008 року у даній справі є законним та обґрунтованим, і підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Рівненської області від 24 червня 2008 року у справі № 20/65 залишити без змін.

Головуючий          І. Панова

Судді          А. Заріцька

Л. Продаєвич