ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2008                                                                                Справа №19/401

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вул. Зигіна, 1, м. Полтава, 36000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ательє "Молодіжне", вул. Першотравнева, 45, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 4253 грн. 46 коп.

Суддя Безрук Т.М.

Секретар судового засідання Овсепян А.Г.

Представники:

від позивача: Белько І.В., дор. № 04-10/34 від 08.01.08р.

від відповідача: не з"явився

Суть спору: Розглядається позовна заява про стягнення 4253,46 грн., у тому числі 3975 грн. санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2006 році, та 278,46 грн. пені.

Відповідач пояснень по суті спору суду не надав.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" зі змінами, внесеними згідно Законів від 06.10.2005 р. № 2602-ІУ, від 23.02.2006 р. № 3483 (стаття 19) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Роботодавці самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою ст.19 вищевказаного Закону, і забезпечують працевлаштування інвалідів. при розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно наданого відповідачем "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік" (форма № 10-Ш), середньооблікова кількість штатних працівників становить 10 ос. Норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів складає 1 ос.

Фактично у роботодавця в 2006 році середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 0.

Згідно зі ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи і організації, в тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом. передбаченим статтею 19 вищевказаного Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда, і не зайняте інвалідом. Для роботодавців, де працює від 8 до 15 осіб розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда, і не зайняте інвалідом , визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Середньорічна заробітна плата на підприємстві згідно Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою КМУ № 70 від 31.01.2007 р. та Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів", затвердженої наказом Мінпраці 10.02.2007 року № 42, в 2006 році складала 7950,0 грн., половина середньомісячної заробітної плати - 3975,0 грн.

Позивач на підставі викладеного заявив вимоги про стягнення адміністративно-господарські санкції в розмірі 3975,0 грн. за незабезпечення працевлаштування інвалідів ( 1 робоче місце) та 278,46 грн. пені.

Як свідчать матеріали справи відповідач на виконання п.14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інваліда, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р. №314, інформував про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості. Зазначене підтверджується листом Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості від 11.06.2007р. № 25-16.

Тобто, відповідач вжив передбачених законодавством заходів по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів згідно встановленого нормативу.

Частиною першою ст.18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів.

Аналіз положень вказаного Закону дає підстави для висновку про те, що обов”язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов”язком підбирати й працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов”язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч.1 ст.18 цього Закону. Це підтверджується і змістом Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інваліда, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995р. №314. Зокрема згідно абзацу другого пункту третього Положення завданням Фонду є здійснення контролю за додержанням підприємствами нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Доказів направлення відповідачеві названими органами інвалідів для працевлаштування, доказів того, що інваліди самі зверталися до відповідача, а відповідач їх не працевлаштував, господарському суду не надано.

З огляду на викладене, відсутні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій та пені. Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.94 (п.1), 160-163, підп.3 п.3 та п.6 розділу УІІ “Перехідні положення” КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                      Безрук Т.М.

Повний текст постанови складений: