ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.01.08 Справа № 9/293

Господарський суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

При секретарі Козак І.Б. ,

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Відкритого акціонерного товариства “Львівобленерго”, м. Львів,

До відповідача: Відкритого акціонерного товариства “ Львівський мехсклозавод”, м. Львів,

Про стягнення 5542 грн. 59 коп. загальної заборгованості та судові витрати.

За участю представників:

від позивача: Чорней О.В., довіреність у справі,

від відповідача: не прибув.

Представнику роз»яснено права і обов»язки передбачені ст. 22 ГПК України та право відводу судді ст. 20 ГПК України. Представники подали письмове клопотання про відмову від технічного запису судового процесу.

Суть спору: розглядається справа за позовом Відкритого акціонерного товариства “Львівобленерго”, м. Львів, до Відкритого акціонерного товариства “Львівський мехсклозавод”, м. Львів, про стягнення 5542 грн. 59 коп., в т.ч. 5122 грн. 26 коп. основного боргу, 214 грн. 38 коп. пені, 170 грн. 06 коп. інфляційних витрат, 35 грн. 89 коп. три відсотки річних та судові витрати.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просить стягнути з відповідача на свою користь 5542 грн. 59 коп., в т.ч. 5122 грн. 26 коп. основного боргу, 214 грн. 38 коп. пені, 170 грн. 06 коп. інфляційних витрат, 35 грн. 89 коп. три відсотки річних та судові витрати.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, відзиву на позовну заяву не надіслав.

Судом було зобов”язано позивача надати довідку з Головного управління статистики у Львівській області, з підтвердженням місцезнаходження відповідача та облік зазначеного підприємства в ЄДРПОУ та його юридичний статус.

Згідно довідки Головного управління статистики у Львівській області від 01.11.2007р. вбачається, що Відкрите акціонерне товариство “Львівський мехсклозавод” є юридичною особою, знаходиться за адресою: п.і. 79039, м. Львів, Шевченківський район, вул.. Шевченка, 60, йому присвоєно .

У ході судового розгляду встановлено наступне:

Між позивачем та відповідачем 06.квітня 2004 року укладено договір № 90072 про постачання електричної енергії з додатками № 2 до нього, додаткова угода про внесення змін до цього договору, додаток № 9, № 10, які в силу п.п. 8.3.,8.4.3., 9.1. є невід”ємними частинаи цього договору.

Договір № 90072 про постачання електричної енергії, з додатками, додаткова угода, до цього договору є підписаними двома сторонами, скріплені печатками, відтак в силу статей 204, 207 ЦК України є правомірними право чинами.

За умовами Договору № 90072 позивач (Електропостачальна організація) здійснює постачання відповідачу (Споживачу) електроенергію в обсязі, передбаченому договором та Додатком № 1 до цього договору, який є невід”ємною частиною договору (п.8.4.3.), а відповідач згідно з п. 2.2.1., 2.2.3., 2.2.4. договору, зобов”язаний оплачувати за спожиту електроенергію шляхом перерахування належних до сплати сум у встановлені терміни.

Позивач свої зобов”язання хза даним договором виконав в повному обсязі. Відповідач, в порушення умов даного договору, не провів оплати за спожиту ним електроенергію станом на 01.08.2007р. заборгував позивачу 5122 грн. 26 коп., що підтверджується матеріалами даної справи.

Стаття 173 ГК України передбачає, що господарським визнається зобов'язання, що вини кає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з під став, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зо бов'язаний вчинити певну дію господарського чи управ лінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від пе вних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому чи слі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сто рони виконання її обов'язку.

2. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-го сподарські зобов'язання.

3. Сторони можуть за взаємною згодою конкретизу вати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановле но інше.

Стаття 174 ГК України визначає, що господарські зобов'язання можуть виникати:

безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність;

з акту управління господарською діяльністю;

з господарського договору та інших угод, передба чених законом, а також з угод, не передбачених зако ном, але таких, які йому не суперечать;

внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок ін шої особи без достатніх на те підстав;

у результаті створення об'єктів інтелектуальної вла сності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Стаття 175 ГК України передбачає, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками го сподарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчи нити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодек сом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

2.Суб'єктами майново-господарських зобов'язань можуть бути суб'єкти господарювання, зазначені у стат ті 55 цього Кодексу, негосподарюючі суб'єкти —юри дичні особи, а також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською ком петенцією. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єк тами господарювання і негосподарюючими суб'єкта ми —юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

3. Зобов'язання майнового характеру, що виникають між суб'єктами господарювання та негосподарюючими суб'єктами —громадянами, не є господарськими і регу люються іншими актами законодавства.

4. Суб'єкти господарювання у випадках, передбаче них цим Кодексом та іншими законами, можуть добро вільно брати на себе зобов'язання майнового характеру на користь інших учасників господарських відносин (благодійництво тощо). Такі зобов'язання не є підставою для вимог щодо їх обов'язкового виконання.

Виходячи з вимог ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов”язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов”язковим для виконання сторонами, а відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов”язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов”язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов”язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особа, яка порушила зобов”язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Стаття 216 ГК України визначає, що учасники господарських відносин несуть гос подарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до право порушників господарських санкцій на підставах і в по рядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

2. Застосування господарських санкцій повинно га рантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування зби тків учасникам господарських відносин, завданих внас лідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

3. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими:

потерпіла сторона має право на відшкодування зби тків незалежно від того, чи є застереження про це в до говорі; передбачена законом відповідальність виробни ка (продавця) за недоброякісність продукції застосовує ться також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі;

сплата штрафних санкцій за порушення зобов'язан ня, а також відшкодування збитків не звільняють право порушника без згоди другої сторони від виконання прий нятих зобов'язань у натурі;

у господарському договорі неприпустимі застере ження щодо виключення або обмеження відповідально сті виробника (продавця) продукції.

Стаття 217 ГК України передбачає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають не сприятливі економічні та/або правові наслідки.

2.У сфері господарювання застосовуються такі ви ди господарських санкцій: відшкодування збитків; штраф ні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підстави господарсько-правової відповідальності визначені у статті 218 ГК України, а саме: Підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання.

2. Учасник господарських відносин відповідає за не виконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення госпо дарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господар ського правопорушення. У разі якщо інше не передба чено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе госпо дарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможли вим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обста винами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для ви конання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 219 ГК України, за невиконання або неналежне виконання госпо дарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає на лежним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного упра вління майном, якщо інше не передбачено цим Кодек сом та іншими законами.

Підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання.

2.Учасник господарських відносин відповідає за не виконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення госпо дарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господар ського правопорушення. У разі якщо інше не передба чено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе госпо дарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможли вим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обста винами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для ви конання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Стаття 230 ГК України передбачає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнають ся господарські санкції у вигляді грошової суми (не устойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відно син зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

2. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 214 грн. 38 коп., яка нарахована відповідно до 4.2.1. договору, частини 6 статті 232 ГК України, частини 2 статті 343 ГК України, статті 3 Закону України “ Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов”язань” в редакції Закону України від 10.01.2002р. № 2921-111. Розрахунок в пені –в матеріалах справи.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 170 грн. 06 коп. інфляційних витрат та 35 грн.89 коп. –три відсотки річних, відповідно до статті 625 ЦК України. Розрахунки в матеріалах справи.

Суд заслухав пояснення представника позивача, оглянув та дослідив докази по справі, вважає позов документально обгрунтованим, відповідачем не спростованим, а отже таким, що підлягає до задоволення.

Судові витрати покласти на відповідача згідно з ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4-3, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 69, 77, 85, 82 –85, 116-118 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Львівський мехсклозавод” п.і. 79039, м. Львів, Шевченківський район, вул. Шевченка, 60, , на користь ВАТ “Львівобленерго” 79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3 ( поточний рахунок із спеціальним режимом використання № 8 в ОПЕРв Філії-ЛОУ ВАТ Держ.ощадбанк України, МФО 325796, ) 5122 грн. 26 коп. основного боргу.

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Львівський мехсклозавод” п.і. 79039, м. Львів, Шевченківський район, вул. Шевченка, 60, , на користь ВАТ “Львівобленерго” 79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3 (рахунок 004 в ЛФ ВАТ Банк “Біг Енергія”, МФО 325008, ) 214 грн. 38 коп. пені, 170 грн.06 коп. інфляційних витрат, 35 грн. 89 коп. відсотків річних, 102 грн. 00 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Накази видати в порядку ст.ст. 116, 117 ГПК України.

Повний текст рішення, прийнято, оформлено відповідно до статті 84 ГПК України, підписано та проголошено 20.11.2007р. Рішення може бути оскаржено в порядку та строки передбачені статтями 91-93 ГПК України. Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя