ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.03.08                                                                                 Справа№ 21/31

Господарський суд Львівської області у складі:

Судді Масловська Л.З.

при секретарі Зубачик Н.

за позовом: Львівського відкритого акціонерного товариства “Елегант”, м. Львів

до відповідача - 1 –Управління архітектури Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача - 2 –Львівське міське управління земельних ресурсів, м. Львів,

третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –ТзОВ “Ельвіс”, м. Львів

про скасування висновку Управління архітектури Львівської міської ради №2-8863/20 від 18.07.2006 р., виданий ТзОВ “Ельвіс”; скасування погодженням Управлінням архітектури і містобудування Львівської міської ради 18.07.2006 р. та Львівським міським управлінням земельних ресурсів 20.02.2007 р. площі, визначеної на плані земельної ділянки, відведеної ТзОВ “Ельвіс” для встановлення земельного сервітуту розміром 0,1442 га.

За участю представників:

від позивача –Яворська А.М. - представник

від відповідачів - Бекесевич Ю.В. –представник

від третьої особи –Ільїнська О. –представник

Суть спору: Позовну заяву подано Львівським відкритим акціонерним товариством “Елегант”, м. Львів, до відповідача - 1 –Управління архітектури Львівської міської ради, м. Львів, до відповідача - 2 –Львівське міське управління земельних ресурсів, м. Львів, за участю третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору –ТзОВ “Ельвіс”, м. Львів, про скасування висновку Управління архітектури Львівської міської ради №2-8863/20 від 18.07.2006 р., виданий ТзОВ “Ельвіс”; скасування погодженням Управлінням архітектури і містобудування Львівської міської ради 18.07.2006 р. та Львівським міським управлінням земельних ресурсів 20.02.2007 р. площі, визначеної на плані земельної ділянки, відведеної ТзОВ “Ельвіс” для встановлення земельного сервітуту розміром 0,1442 га.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 01.02.2008 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на 11.03.2008 р.. В судовому засіданні 11.03.2008 р. оголошено перерву до 13.03.2008 р..

Представникам роз’яснено їх права згідно зі ст. 22 ГПК України. У відповідності до ст. 75 ГПК України, справа слухається за наявними у ній матеріалами.

У судових засіданнях представник позивача позов підтримав з мотивів, зазначених у позовній заяві, поясненнях. Ствердив, зокрема, що позивачу належить право постійного користування земельною ділянкою по вул. Зеленій, 147 у м. Львові площею 1,57 га. На цій ділянці розташовані будівлі позивача. ТзОВ “Ельвіс” користується іншими приміщеннями, які розташовані біля цієї земельної ділянки і проїзд до яких здійснюється через неї. Право користування земельною ділянкою ТзОВ “Ельвіс” не оформило. Позивач створив для ТзОВ “Ельвіс” сприятливі умови для заїзду, однак оспорюваним висновком Управління архітектури Львівської міської ради від 18.07.2006 р. для ТзОВ “Ельвіс” погоджено відведення земельної ділянки –за рахунок земельної ділянки позивача. Відповідні відмітки –погодження були поставлені на плані ділянки. Просить позов задоволити.

Представник відповідачів позов заперечив за безпідставністю. Відзиву по справі, однак, не надав.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору позов заперечив з мотивів, зазначених у поясненнях. Ствердив, зокрема, що оспорювані погодження та відмітки не носять характеру правових актів, не породжують прав чи обов’язків, а тому не порушують прав позивача. Посилається на рішення господарського суду, яким визнано за ТзОВ “Ельвіс” право земельного сервітуту. Просить у позові відмовити.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників, суд встановив.

Позивачу належить право постійного користування земельною ділянкою площею 1,5700 га, розташованою за адресою м. Львів, вул. Зелена, 147, що підтверджується Державним актом на право постійного користування землею від 27.05.1998 р. ІІ-ЛВ №000820.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.2008 р. у справі №1/978-14/303, було частково задоволено апеляційні скарги ТзОВ “Ельвіс” та ЗАТ “Галичина”, частково скасовано рішення господарського суду Львівської області від 03.08.2005 р. у справі №1/978-14/303 та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково, зокрема, зобов’язано ВАТ “Елегант” усунути перешкоди у користуванні ТзОВ “Ельвіс” частиною земельної ділянки шириною 3,18 м, що знаходиться у постійному користуванні ВАТ “Елегант” по вул. Зеленій, 147 для проїзду автомобільним транспортом до власного складського приміщення шляхом приведення земельної ділянки в попередній стан і не вчиняти будь-які дії, які б перешкоджали доступу чи проїзду вантажного й автомобільного транспорту до приміщень ТзОВ “Ельвіс”. Посилання позивача на оскарження цієї постанови у касаційному порядку до уваги не приймається, оскільки рішення господарського суду набрало законної сили.

У відповідності до ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У відповідності до ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. При цьому, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Матеріалами справи підтверджується, що управління архітектури надало ТзОВ “Ельвіс” висновок про наявність містобудівельних обмежень щодо користування земельною ділянкою від 18.07.2006 р. №2-8863/20, яким надано погодження відведення земельної ділянки площею 0,0296 га в довгострокове користування на умовах оренди терміном на 10 років для обслуговування існуючої будівлі. З п. 6 висновку випливає, що частина земельної ділянки площею 0,1442 га надається в сервітутне користування для заключення сервітутної угоди для забезпечення під’їзду і виїзду автомашин для ТзОВ “Ельвіс”, а частина земельної ділянки площею 0,0031 га має обмеження –без права закриття внаслідок оформлення як сервітут проїзду.

На відповідному плані земельної ділянки містяться погодження начальника управління архітектури і містобудування від 18.07.2004 р. та начальника Львівського міського управління земельних ресурсів від 20.02.2007 р..

Згідно із ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов’язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Позивач посилається на порушення таким сервітутом його прав та інтересів, однак, належних доказів їх порушення суду не надано. Крім того, спір щодо встановлення сервітуту вже вирішений судом та не є предметом цього спору. Належних доказів порушення прав позивача оспорюваними ним документами, суду не надано.

У відповідності до п. 1 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26.01.2000 р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів”, акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, регулювання земельних відносин відповідно до законодавства підлягає вирішенню виключно на пленарних засіданнях відповідних рад. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Таким чином, оспорювані документи не носять характеру акту органу місцевого самоврядування, не породжують прав чи обов’язків суб’єктів, а відтак об’єктивно не порушують прав чи охоронюваних законом інтересів позивача.

Згідно із ч. 10 ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, лише акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У відповідності до п. 6.2. вказаного роз’яснення, не підлягають розгляду господарськими судами, зокрема, заяви про визнання недійсними різного роду листів, інформацій, роз'яснень і т.п., які надсилаються державними чи іншими органами на адресу підпорядкованих їм структур тощо з приводу конкретних ситуацій. У разі прийняття такого позову судам слід припинити провадження у справі згідно із пунктом 1 статті 80 ГПК.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ч. 1 п. 1 ст. 80, 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі припинити.

Суддя                                                                                           Масловська Л.З.