СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

31 березня 2008 року

Справа № 2-7/17402-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Дугаренко О.В.,

суддів                                                                      Ткаченка М.І.,

Фенько Т.П.,

за участю представників сторін:

позивача: Пасєчник С.В., паспорт СТ 1763522 від 08.09.2006,

відповідача: Сахновський П.В., дов. № 02-29-3371 від 28.12.2007,

розглянувши апеляційну скаргу Виконавчого комітету Феодосійської міської ради на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 24 січня 2008 року у справі №2-7/17402-2007

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Содєйствіє-Крим" (пров. Керченський, 10,Феодосія,98112)

до           Виконавчого комітету Феодосійської міської ради (вул. Земська, 4,Феодосія,98100)

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 січня 2008 року по справі № 2-7/17402-2007 (суддя Дворний І.І.) задоволено позов ТОВ „Содєйствіє-Крим” до Виконавчого комітету Феодосійської міської Ради та постановлено визнати за позивачем право власності на об'єкт нерухомості в цілому –комплекс нежилих будівель та споруд, який розташований за адресою: АРК, м. Феодосія, пров. Керченський, 10, у складі наступних будівель та споруд:

- літ. «А»виробниче загальною площею 507,5 кв.м.

- літ «Б»виробниче загальною площею 20,7 кв.м.

- літ «В»виробниче загальною площею 21,8 кв.м.

- літ «в»виробниче загальною площею 8,6 кв.м.

- літ «Г»адміністративне загальною площею 21,5 кв.м., що складається з першого поверху площею 10,3кв.м. та другого поверху площею 11,2 кв.м.

- літ «Д»навіс

- Літ «У»убірна

- загорожа

- ворота.

Постановлено також стягнути з відповідача на користь позивача 85 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погодившись з рішенням суду, Виконавчий комітет Феодосійської міської Ради звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення господарського суду та прийняти нове рішення про відмову позивачу в позові.

На думку апелянта, при винесенні рішення судом порушені норми процесуального права – не враховано, що позивач не направив відповідачу додані до позову документи (ст. 56, п. 2 ст. 57 ГПК України), не враховано, що позов від імені ТОВ «Содєйствіє-Крим»підписав СПД Пасєчнік С.В. (п.1 ч. 1 ст. 81 ГПК України). Крім того, апелянт вважає, що судом безпідставно захищено право позивач, оскільки позивачем не надано письмових доказів відмови йому відповідачем в оформленні права власності, а також вказує, що позивачем не переоформлений Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,11 га по пров. Керченському в м. Феодосії, на якій розміщений спірний об’єкт нерухомості, що свідчить про відсутність у позивача права на неї, а також зазначає, що спірна земельна ділянка розташована у прибережній смузі, яка призначена тільки для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, і на ній не могло бути побудовано спірний об’єкт нерухомості.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав і наполягав на її задоволенні.

Представник позивача –ТОВ «Содєйствіє-Крим»з доводами та вимогами апеляційної скарги не погодився, оскаржене судове рішення вважає законним та обґрунтованим. У наданому суду відзиві на позов заперечує як порушення судом норм процесуального, так і матеріального права.

Розглянувши справу повторно, в порядку ст. 101 ГПК України, судова колегія встановила наступне.

Зі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Содєйствіє-Крим», вбачається, що воно є правонаступником Малого колективного підприємства «Содєйствіє», якому на підставі рішення 19 сесії 22 скликання Феодосійської міської ради № 303 від 13 березня 1998 року була виділена у постійне користування земельна ділянка загальною площею 0,42га, в тому числі земельна ділянка площею 0,11га по пров. Керченському, 10 в м. Феодосії для будівництва та обслуговування складських приміщень.

Вказане рішення Феодосійської міської ради є чинним, у встановленому порядку недійсним не визнано та не скасовано.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Технічного звіту, ця земельна ділянка представляє собою територію складу промислово-будівельних матеріалів.

Установлення і закріплення меж даної земельної ділянки в натурі оформлено актом, підписаним відповідальними представниками землекористувача і Феодосійським відділом міського кадастру і геодезії, узгодженим із суміжними землекористувачами, про що також зазначено у Технічному звіті.

На підставі даного звіту Виконкомом Феодосійської міської ради МКП «Содєйствіє»було видано Державний акт на право постійного користування землею ІІ –КМ № 000330 від 02 липня 1995 року.

Враховуючи підтверджений документально факт правонаступництва між МКП «Содєйствіє»та ТОВ «Содєйствіє-Крим», яке передбачає перехід до останнього всіх прав та обов’язків свого правопопередника, а також те, що пунктом 6 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року, яким було передбачено обов’язок громадян та юридичних осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них, без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005, судова колегія не погоджується з доводами відповідача про те, що позивач не є законним користувачем земельної діялнки площею 0,11га по пров. Керченському, 10 в м. Феодосії, на якій розташований спірний об’єкт нерухомості.

Судова колегія не погоджується і з доводами апелянта про те, що земельна ділянка під спірним об’єктом нерухомості по пров. Керченському, 10 в м. Феодосії знаходиться в межах прибережної захисної смуги, яка входить до зони санітарної охорони моря і може використовуватися тільки для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, адже вони є необґрунтованими та доказово не підтверджуються.

Стаття 88 Водного кодексу України визначає, що з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Крім того, в силу статті 87 Водного Кодексу зовнішні межі водоохоронних зон визначаються за спеціально розробленими проектами і виконавчі комітети місцевих Рад зобов'язані доводити до відома населення, всіх заінтересованих організацій рішення щодо меж водоохоронних зон і прибережних захисних смуг, а також водоохоронного режиму, який діє на цих територіях.

Будь-яких доказів того, що виділена позивачу земельна ділянка площею 0,11га по пров. Керченському, 10 в м. Феодосії знаходиться в межах прибережної захисної смуги та відповідач доводив це до відома позивача, відповідачем, всупереч статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не надано.

Статтею 90 Водного кодексу дійсно передбачено, що прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією.

Проте, з Акту на право постійного користування землею серії ІІ-КМ № 000330 від 02 липня 1995 року слідує, що земельна ділянка площею 0,11га під спірним об’єктом нерухомості по пров. Керченському, 10 в м. Феодосії була виділена МКП „Содєйствіє” у постійне користування для будівництва та обслуговування складських приміщень.

З Акту також вбачається, що його видано на підставі рішення 19 сесії 22 скликання Феодосійської міської Ради від 13 березня 1998 року № 303 „Про надання земельних ділянок ВКО „Інмо”, МКП „Содєйствіє”.

Вказане рішення Феодосійської міської ради є чинним. Доказів того, що воно було у встановленому законом порядку визнано недійсним чи скасовано, суду також не надано.

Більше того, довідкою Феодосійського міського управління земельних ресурсів за № 801/0708 від 24 січня 2008 року підтверджується, що належна ТОВ „Содєйствіє-Крим” земельна ділянка площею 0,11га по пров. Керченському, 10 в м. Феодосії, відноситься до категорії земель –житлової та громадської забудови, цільове призначення –складські приміщення, економіко-планувальна зона - промислово-складська, функціональне використання –комерційне.

За таких обставин, у судової колегії немає жодних підстав для сумніву стосовно законності перебування земельної ділянки у законному користуванні позивача.

В той же час, відповідно до статті 415 Цивільного кодексу України землекористувач має право використовувати земельну ділянку в обсязі, встановленому договором та набуває право власності на будови (споруди), побудовані на земельній ділянці, переданій для будівництва.

Згідно зі статтею 95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, в тому числі, самостійно господарювати на землі і споруджувати житлові будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Відповідно до пункту 9 інформаційного листа ВАСУ від 31 січня 2001 року № 01-8/98 «Про деякі роз’яснення законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності і його захистом», основним критерієм законності володіння майном є джерело його фінансування.

Будь-яких доказів того, що спірний об’єкт нерухомості створений за рахунок коштів відповідача чи будь-яких третіх осіб, в матеріалах справим немає і суду не надані.

Матеріалами справи підтверджується створення позивачем в межах належної йому на праві користування земельній ділянці за рахунок власних коштів спірного нерухомого майна.

Відповідно до інвентарної справи БТІ, складеної 04 серпня 1995 року, домоволодіння по пров. Керченському, 10 в м. Феодосії, належне МКП «Содєйствіє», складалось з наступних будівель і споруд: літ «А»складське, основна частина площею 507,5 кв.м.; літ «Б»сарай площею 32,8 кв.м., загорожа; ворота, яке в наступному було добудовано та реконструйовано.

З наявних в матеріалах справи Технічних висновків Державного проектно-дослідного інституту „Кримпроектреконструкція” про відповідність та надійність об’ємно-планувальних та конструктивних рішень виробничої ділянки по пров. Керченському, 10 в м. Феодосії у складі наступних об’єктів: слюсарна майстерня площею 20,7кв.м., сушильний цех з навісом площею 21,8кв.м.; складське приміщення площею 11,2кв.м. та деревообробний цех площею 507,50кв.м. вбачається, що вище перелічені об’єкти мають наступні конструктивні характеристики: фундамент монолітний залізобетонний, стіни з дрібних блоків пиляного вапняку або каменю-вапняку, перекриття із залізобетонних плит, односкатний та поєднаний з перекриттям дах, кровлю з металевих листів, дерев’яні двійні вікна, металеві двері, бетонну підлогу тощо, що робить неможливим їх переміщення без спричинення збитків (знецінення), а отже, створені позивачем об’єкти є об’єктом нерухомості в розумінні ст. 181 ЦК України, право власності на яке підлягає державній реєстрації.

Крім того, згідно з даними висновками, всі конструкції виконані відповідно до будівельних норм і правил, конструкції будівель надійні, експлуатаційна надійність достатня, об’єкти придатні до експлуатації, підключені до електричних мереж.

Матеріали справи свідчать про те, що Феодосійським МБРТІ кілька разів проводилась технічна інвентаризація нежилих приміщень по провулку Керченському, 10 в м. Феодосії (04 серпня 1995 року, 19 грудня 2005 року, 12 жовтня 2006 року, 04 січня 2007 року)

Згідно зі ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, у тому числі нерухоме майно, яке створене особою, набувається нею, якщо інше не встановлене законом або договором.

Виходячи з того, що позивач не надав суду доказів наявності у нього дозволу на здійснення будівництва, судова колегія вважає, що здійснене позивачем будівництво об’єктів нерухомості є самочинним.

Частиною 5 статті 376 Цивільного кодексу України визначає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний об’єкт нерухомості знаходиться безпосередньо в межах належної йому на праві постійного користування земельної ділянки, а отже, створення нового об’єкту нерухомості жодним чином не порушує прав інших осіб.

Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухомість, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, передбачена обов’язкова реєстрація власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб шляхом внесення відповідних записів до реєстру прав власності на нерухоме майно (п.п. 1.4, 1.5 Положення), яка здійснюється на підставі правовстановлюючих документів.

Відповідно до підпункту 10 пункту 6 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», облік та реєстрація об’єктів права власності відноситься до делегованих повноважень виконавчих комітетів. Крім того, відповідно до пункту 6.1. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухомість, місцевими органами виконавчої влади, місцевого самоврядування здійснюється оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності за зразком установленої форми.

Згідно з пунктом 1 статті 392 Господарського кодексу України власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою.

При цьому, відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи, що пунктом 1 статті 392 Цивільного кодексу України не вимагає письмової форми заперечення чи невизнання права власності іншою особою, а також те, що своє заперечення права власності позивача відповідач підтвердив в суді, судова колегія не знаходить підстав вважати, що права позивача не були порушені та не підлягають захисту.

Судова колегія вважає, що апелянтом не доведені викладені в апеляційній скарзі обставини незаконності та необґрунтованості рішення суду.

Крім того, будь-яких порушень процесуального законодавства, які б призвели до постановлення судом першої інстанції неправильного рішення, судова колегія також не вбачає.

За таких обставин справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Феодосійської міської ради залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 24 січня 2008 року у справі № 2-7/17402-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  О.В. Дугаренко

Судді                                                                                М.І. Ткаченко

Т.П. Фенько