ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2008 р.

справа № 5020-3/013

За позовом          Прокурора Ленінського району міста Севастополя в інтересах держави

(99011, м. Севастополь, вул. Вороніна, 11)

в особі          Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради

(99011, м. Севастополь, вул. Луначарського, 5)

до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Страна Дельфиния"

(99011, м. Севастополь, набережна Корнилова, 2)

про розірвання договору оренди нерухомого майна,

суддя Головко В.О.

За участю представників:

прокурора – Верьовкіна Г.П., посвідчення №355 від 25.03.2004;

позивача –Михайлова О.Є., довіреність № б/н від 22.09.2008;

відповідача –Шилюк Д.Ю., довіреність № б/н від 28.07.2008;

Заєць С.А., довіреність № б/н від 08.08.2008.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Ленінського району міста Севастополя (далі –Прокурор) в інтересах держави в особі Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради (далі –Позивач) звернувся до господарського суду міста Севастополя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страна Дельфиния" (далі –Відповідач) про розірвання договору оренди нерухомого майна.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що відповідач, всупереч пункту 5.1 розділу 5 Договору оренди нерухомого майна № 444/3-99 від 20.10.1999, укладеного між сторонами, передав частину приміщень об’єкта оренди певним особам в суборенду без згоди орендодавця. Крім того, за твердженням прокурора, відповідач використовує об’єкт оренди з порушенням санітарних та протипожежних норм, що також суперечить умовам договору оренди (а.с.3-4).

Заявою від 16.10.2008 прокурор змінив підстави позову, доповнивши їх ще однією підставою –відсутністю договору страхування орендованого майна (а.с.126-128).

Відповідач заперечує проти позовних вимог, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вважає, що, по-перше, прокурор не має повноважень щодо подачі даного позову, а, по-друге, відсутні правові підстави для розірвання договору (а.с.82-85, 93-94).

Ухвалою в. о. голови господарського суду м. Севастополя від 22.09.2008 строк вирішення спору у справі продовжено на один місяць –до 22.10.2008.

В судовому засіданні 02.10.2008 оголошувалася перерва до 17.10.2008 в порядку частини третьої статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 17.10.2008 представник позивача надав суду письмове клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення цивільної справи № 2-2882/08, що розглядається Ленінським районним судом м. Севастополя (а.с.148).

Суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання з огляду на таке.

За приписами частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов’язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Таким чином, причиною зупинення провадження у справі є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов’язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Суд не вбачає причин, що унеможливлюють розгляд даної справи до вирішення цивільної справи № 2-2882/08 за позовом Токменіної К.В. до ПП "Біологічна станція" та ТОВ "Страна Дельфиния", тому заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтями 20, 22, 29, 811 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні прокурору та представникам сторін роз'яснені їх процесуальні права та обов'язки.

За клопотанням представників сторін, відповідно до статті 10 Конституції України, статті 10 Закону України "Про судоустрій України", пояснення та клопотання по справі надавалися ними російською мовою.

Заслухавши пояснення прокурора, представників сторін, дослідивши представлені докази, суд -

встановив:

Між Управлінням майном міста Севастопольської міської державної адміністрації (Орендодавець) та приватним підприємством "Полюс-Юг" (Орендар) укладено договір оренди № 444/3-99 від 20.10.1999. Згідно з пунктом 1.1 цього договору Орендодавець здає Орендарю в оренду водноспортивну базу "Нептун" за адресою: м. Севастополь, наб. Корнілова, 2, загальною площею 1419,84 м2, що перебуває на балансі ДКП "Аррікон" для використання під водноспортивну базу (а.с.6-7).

Передача об’єкта оренди згідно з розділом 2 Договору та Актом приймання-передачі відбулася 20.10.1999 (а.с.8).

24.01.2000 сторонами підписано протокол погодження змін до Договору оренди № 444/3-99 від 20.10.1999, згідно з яким змінено цільове призначення об’єкта оренди. Відповідно до даного протоколу, об’єкт оренди використовується для розміщення об’єктів торгівлі та дозвілля жителів і гостей міста. Також цим протоколом договір доповнено Додатком 3 "Перелік споруд ВСБ "Нептун", що передаються в оренду" і Додатком 4 "Перелік споруд, що передаються на відповідальне зберігання" (а.с.10-11).

На підставі протоколу погодження змін до договору оренди № 444/3-99 від 20.10.1999, підписаного 15.09.2000, внесені зміни щодо найменування орендаря: Приватне підприємство "Полюс-Юг" замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Страна Дельфиния" (а.с.12).

Згідно з протоколом погодження змін до договору оренди № 444/3-99 від 20.10.1999, підписаного 04.04.2003, внесені зміни до предмета договору. Так, з урахуванням внесених змін, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення (будівлю, споруду) або індивідуально визначене майно –будівлі загальною площею 474,3 м2 та споруди бази "Нептун": мощення площею 2667,7 м2 і огорожу бази "Нептун" площею 521,4 м2 за адресою: наб. Корнілова, 2, що перебувають на балансі ДКП "Аррікон" для розміщення об’єктів торгівлі та дозвілля жителів і гостей міста (а.с.14).

Передача майна, з урахуванням змін від 04.04.2003, відбулася того ж дня, про що складено Акт приймання-передачі орендованого майна (а.с.16).

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Положення про Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради (нова редакція), Фонд є правонаступником Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації за договорами оренди комунального майна та відносинами, пов’язаними з їх виконанням, а також відносинами, що стосуються виконання Севастопольською міською державною адміністрацією делегованих їй Радою функцій, які передані Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради (а.с.99-107).

Сторони визначили строк дії договору з 20.10.1999 по 31.05.2012 (пункт 9.1 Договору).

Відповідно до статті 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян та держави в судах у випадках, передбачених законом.

Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (із змінами і доповненнями) визначено, що підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Згідно зі статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Конституційний Суд України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999 про офіційне тлумачення статті 2 Господарського процесуального кодексу України вказав, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

В кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтує в позовній заяві необхідність їх захисту та визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, як зазначено в пункті 5 мотивувальної частини вказаного рішення, поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надані повноваження органу виконавчої влади.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ (з наступними змінами і доповненнями) державну політику у сфері оренди майна, яке перебуває в комунальній власності, здійснюють органи місцевого самоврядування.

Як вбачається з пункту 2 Положення про Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради (нова редакція), фонд комунального майна Севастопольської міської Ради є виконавчим органом Севастопольської міської Ради з управління майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Севастополя (а.с.99-107).

Таким чином, прокурор правомірно звернувся до суду з даним позовом, тому суд відхиляє доводи представника відповідача щодо відсутності державного інтересу в діяльності Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради стосовно управління об’єктами комунальної власності як безпідставні.

Суд вважає позовні вимоги прокурора такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правові відносини сторін щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна", власне договором оренди та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до абзацу другого пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав та порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Суд встановив, що правовідносини між сторонами не припинилися, а продовжують існувати після набрання чинності 01.01.2004 Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, тому відповідно до Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України та Прикінцевих положень Господарського кодексу України при розгляді даного спору застосовуються норми цих Кодексів.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що на вимогу однієї з сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму в порядку, встановленому статтею 188 Господарського кодексу України.

Стаття 783 Цивільного кодексу України містить перелік підстав, які надають право вимагати розірвання договору найму (оренди), в тому числі, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі, а також, якщо наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі.

Відповідно до вимог статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Крім того, згідно з частиною третьою статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано у разі невиконання сторонами своїх зобов’язань.

Як зазначено вище, порядок розірвання договору встановлено статтею 188 Господарського кодексу України. За правилами цієї статті сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що позивач повинен був повідомити відповідача про намір розірвати договір оренди з вказаних у позові підстав. Проте, докази надходження заяв та заперечень щодо розірвання договору оренди відсутні. Тому суд приходить до висновку про порушення позивачем встановленого законом порядку розірвання договору.

Поряд з цим статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Виходячи з наведеного, необхідною умовою для застосування господарської санкції у вигляді розірвання договору є матеріальні наслідки у виді реально заподіяної шкоди. Тобто йдеться не про загрозу заподіяння шкоди, не ймовірність її заподіяння, а про вже заподіяну шкоду, наслідком якої є позбавлення сторони за договором чогось, на що та розраховувала при укладенні договору.

Отже, факт заподіяння шкоди має бути доведено прокурором і позивачем. Натомість її не лише не доведено, а й взагалі відсутні будь-які посилання на наявність шкоди.

Є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами твердження прокурора про здавання частини комунального майна в суборенду без дозволу орендодавця. Так, відповідно до Акту перевірки ефективності використання та виконання умов договору оренди об’єкта комунальної власності, розташованого за адресою: м. Севастополь, набережна Корнілова, 2, від 10.07.2008, під час проведення даної перевірки директор ТОВ "Страна Дельфиния" надав копії договорів про спільну діяльність (а.с.36-37). З аналізу норм Цивільного кодексу України можна зробити висновок, що договори про спільну діяльність та суборенду є різними видами договорів. Разом з тим, спільна діяльність полягає у спільному використанні саме торгівельних павільйонів, які не належать до комунальної власності, а є приватною власністю.

Наданий прокурором договір суборенди № 2 від 16.06.2006 між ТОВ "Страна Дельфиния" та ПП "Біологічна станція" укладено за погодженням із Фондом комунального майна Севастопольської міської Ради та комунальним підприємством Севастопольської міської Ради "Аррікон" (а.с.137-140), тобто в повній відповідності з вимогами договору оренди.

Зауваження прокурора щодо того, що об’єкт суборенди, в порушення пункту 8.1 договору суборенди, не повернуто орендарю після закінчення строку суборенди, жодним належним та допустимим доказом не підтверджується.

Суд критично ставиться до тверджень прокурора щодо того, що договір суборенди № 2 від 16.06.2006 за згодою Фонду комунального майна Севастопольської міської Ради не продовжувався і не переукладався, оскільки в Акті перевірки від 10.07.2008 міститься посилання на інший аналогічний договір від 01.11.2007 зі строком дії до 30.10.2010.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Статуту ТОВ "Страна Дельфиния" (нова редакція від 09.11.2000) ПП "Біологічна станція" є засновником, а отже учасником ТОВ "Страна Дельфиния" (а.с.48-53).

Не заслуговують на увагу суду і доводи прокурора щодо порушення відповідачем санітарних норм і правил. Так, відповідно до абзацу 12 пункту 5.1 Договору, Орендар зобов’язаний утримувати приміщення в чистоті, виконувати всі санітарні правила. Перелік зауважень, наведений у позові, в основному, стосується не стану орендованих приміщень, а технологічного процесу. Поряд з цим, порушення технологічного процесу може позначатися на якості продукції, але жодним чином не впливає на стан орендованого майна.

Так само безпідставним є твердження прокурора про порушення відповідачем абзацу 18 пункту 5.1 Договору, згідно з яким Орендар зобов’язаний за власний рахунок проводити всі встановлені протипожежні заходи.

Дана умова Договору не містить посилань на те, ким, коли і яким чином мають бути визначені конкретні протипожежні заходи. Враховуючи, що умова про конкретні протипожежні заходи не деталізована, прокурор не має жодних підстав стверджувати, що відповідач такі умови порушив.

Більше того, окремі порушення вимог протипожежних правил, що виявлені під час перевірки ТОВ "Страна Дельфиния" і зазначені у відповідному акті від 15.05.2008, стосуються конструктивних елементів орендованих приміщень (приміром, висота стелі, висота та ширина дверних отворів тощо) і не залежить від відповідача, а відтак не може ставитися йому у вину.

Останній довід прокурора щодо відсутності у відповідача діючого договору страхування орендованого майна також не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки спірним договором не встановлено порядку і строків інформування зацікавлених осіб про наявність та умови укладеного Орендарем договору страхування об’єкта оренди. На думку суду, відсутність у прокурора та позивача інформації про наявність укладеного Орендарем договору страхування об’єкта оренди ще не є підставою стверджувати факт відсутності такого договору. Будь-яке листування з цього приводу між сторонами не здійснювалось; доказів, що спростовують усне твердження представника відповідача про наявність чинного договору страхування, прокурором або позивачем не надано.

В будь-якому випадку порушення санітарних і протипожежних норм, а так само відсутність договору страхування орендованого майна не можуть визнаватися істотним порушенням умов договору оренди, бо не позбавляють Орендодавця будь-чого, на що той розраховував при укладенні договору. Більш того, відповідач надав суду документи, що підтверджують усунення порушень, виявлених в ході відповідних перевірок (а.с.95, 117, 120-123).

Щодо вимоги прокурора про усунення позивачу перешкод у здійсненні ним права користування водноспортивною базою "Нептун" з боку відповідача суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Правовою підставою користування відповідачем водноспортивною базою "Нептун" є чинний договір оренди № 444/3-99 від 20.10.1999. Отже, відповідач користується об’єктом оренди законно, а відтак у позивача відсутні підстави вимагати усунення перешкод в користуванні майном.

Таким чином, ані прокурор, ані позивач не довели наявність тих обставин, з якими закон пов'язує можливість розірвання угоди та настання відповідних наслідків. Тому вимоги прокурора щодо розірвання договору оренди комунального майна та усунення перешкод в користуванні майном задоволенню не підлягають.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з зазначеного, саме прокурор і позивач повинні були довести наявність підстав для дострокового розірвання договору оренди і, як наслідок, - про усунення перешкод в користуванні майном.

Керуючись статтями 69, 77, 79, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В:

1.          В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                                              В.О. Головко

Рішення оформлено відповідно до вимог статті 84

Господарського процесуального кодексу України

і підписано 24.10.2008.

Розсилка:

1.          Прокуратура Ленінського району м. Севастополя

(99011, м. Севастополь, вул. Вороніна, 11)

2.          Прокуратура м. Севастополя

(99011, м. Севастополь, вул. Павличенко, 1)

3.          Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради

(99011, м. Севастополь, вул. Луначарського, 5)

4.          Товариство з обмеженою відповідальністю "Страна Дельфиния"

(99011, м. Севастополь, Набережна Корнилова, 2)

5.          Справа

6.          Наряд