ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 39/138

21.01.08

За позовом Відкритого акціонерного товариства "Західенерго"

до Державного підприємства "Вугілля "України"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство “Шахтоуправління “Південнодонбаське №1”

про стягнення 55050,40 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

Від позивача: Месеренко Л.С. (дов. № 08-30 від 02.01.2008р.)

Від відповідача: Пилипчук О.С. (дов. № 11-01/3-Д від 11.01.2008р.)

Від третьої особи: Ігнатов С.Є. (дов. № 2909 від 05.11.2007р.)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 55050,40 грн. збитків, завданих поставкою вугілля неналежної якості. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р., укладеним між позивачем та відповідачем, позивач поніс збитки. Позивач також просить покласти на відповідача судові витрати, пов‘язані з розглядом цієї справи.

Ухвалою суду від 22.11.2007р. порушено провадження у справі № 39/138 та призначено справу до розгляду на 10.12.2007р.

Ухвалою суду від 10.12.2007р., на підставі ст. 27 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство “Шахтоуправління “Південнодонбаське №1”, та, відповідно до ст. 77 ГПК України, відкладено розгляд справи на 24.12.2007р.

Представник відповідача в судовому засіданні подав відзив на позовну заяву, яким проти заявлених позовних вимог заперечив в повному обсязі.

В судовому засіданні, призначеному на 24.12.2007р., розгляд справи було відкладено на 21.01.2008р., відповідно до ст. 77 ГПК України.

Представник третьої особи у судове засідання з‘явився, надав письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, в яких зазначив про відвантаження вугілля позивачу, при цьому вказав, що згідно з посвідченням про якість відвантаженого вугілля вміст золи складав 22,7%, що є допустимим показником.

В судовому засіданні, призначеному на 21.01.2008р., за згодою представників сторін, оголошувалися вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.2007 року між Відкритим акціонерним товариством “Західенерго” (позивачем) і Державним підприємством “Вугілля України” (відповідачем) укладено договір № 9-02/1-П постачання вугільної продукції, відповідно до якого постачальник (відповідач) зобов’язався поставити покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах і з якісними характеристиками, приведеними в цьому договорі (п. 1.1.), а покупець (позивач) –зобов’язався прийняти вугілля, оплатити його вартість на умовах, встановлених цим договором (п. 1.2.).

Умовами договору було встановлено, що вугілля постачається партіями залізничним транспортом у відкритих напіввагонах вантажною швидкістю на умовах DDP залізнична станція призначення, згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів “Інкотермс” в редакції 2000р. за реквізитами покупця, вказаними в Додатках до договору. Мінімальна норма відвантаження –4 напіввагони (п. 2.1.).

Термін дії договору було визначено сторонами з 01.02.2007р. до 31.03.2007р., а в частині проведення розрахунків –до повного виконання зобов’язань (розділ 8).

Додатковою угодою № 05-03/07 від 31.03.2007р. до договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р. дію договору було продовжено до 30.06.2007р. а в частині проведення розрахунків –до повного виконання зобов’язань.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 1 від 01.04.2007р. до договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р. сторони погодили викласти п. 3.1. договору в наступній редакції: якість вугільної продукції, що поставляється за цим договором, повинна відповідати ДСТУ 4083-2002 “Вугілля кам‘яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 “Вугілля буре, кам‘яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування”, ДСТУ 3472-96.

За домовленістю сторін (п. 4.1. договору) приймання вугілля по кількості і якості здійснюється у відповідності з вимогами Інструкції держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та від 25.04.1966р. № П-7 з подальшими змінами і доповненнями, ГОСТ 1137-64 “Угли бурые, каменные, антрацит, горючие сланцы и брикеты. Правила приёмки по качеству”, ДСТУ 4083-2002 “Вугілля кам‘яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях. Технічні умови”, ДСТУ 4096-2002 “Вугілля буре, кам‘яне, антрацит, горючі сланці та вугільні брикети. Методи відбору та підготовки проб до лабораторного випробування”, ГТР 34.09.110-2003 “Вхідний контроль палива на ТЕС та організація претензійної роботи” та/або іншими нормативними документами України, прийнятими на заміну або доповнення вищевказаних в частині, що не суперечить даному договору.

На виконання умов договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р. та згідно додатку № 05/07-Б від 29.05.2007р. до договору Центральною збагачувальною фабрикою “Октябрська” 27.05.2007р. (вантажовідправником) на адресу Бурштинської ТЕС за залізничними накладними: № 49405623 (вагони: № 67171710, № 67174557, № 67655373, № 63325963, № 67379321, № 67173963, № 65735243, № 68488238), № 49405625 (вагони: № 67040063, № 60910130, № 67918748) направлено вугілля марки ДГСШ.

Пунктом 4.9. договору було встановлено, що якщо показники якості вугілля, визначені в лабораторії вантажоотримувача відрізняються від посвідчень якості на величину більше допустимої похибки, вантажоотримувач, протягом 24 годин з моменту отримання результатів, зобов’язаний викликати вантажовідправника та постачальника для проведення спільного опробування вугілля. У разі неприбуття представника вантажовідправника на протязі 24 годин з моменту отримання повідомлення, до розрахунку приймаються показники якості визначені лабораторією вантажоотримувача.

У випадку порушення покупцем вимог п. 4.1. та п. 4.9. його претензії щодо якості та кількості вугілля постачальником не приймаються (п. 4.15. договору).

Відповідно до п. 4.12. договору сторони передбачили, що постачальник і покупець мають право перевірити якість поставленої партії вугілля шляхом спільного випробування та проведення хіманалізу. Хіманаліз виконується у лабораторії ТЕС вантажоотримувача. Дані, отримані в результаті спільного випробування та проведення хіманалізу приймаються до розрахунку обома сторонами.

Крім того, на підставі п. 4.13. договору постачальник і покупець мають право погодити між собою та залучати до контролю якості і кількості вугілля, що поставляється, незалежного експерта, проводити взаємні перевірки справності ваг, хімічних приладів, правильності відбору проб вугілля. При участі у прийманні вугілля за кількістю та якістю у покупця незалежного експерта, результати його експертизи приймаються до розрахунку беззаперечно обома сторонами.

Згідно п. 4.10. договору у випадку постачання вугілля, якісні показники якого перевищують граничний рівень, встановлений цим договором в п. 3.1., покупець має право відмовитися від прийняття та оплати такого вугілля.

Позивач стверджує, що при прийманні вугілля за якістю на Бурштинській ТЕС встановлено, що поставлене вугілля за своїми якісними характеристиками не відповідає вимогам пункту 3.1. договору. Так, фактичний вміст золи у вугіллі становив від 46,0% проти 25% гранично допустимого вмісту золи для збагаченого вугілля згідно додаткової угоди № 1 від 01.04.2007р. до договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р. В підтвердження викладеного позивач посилається на Акт приймання вугілля на Бурштинській ТЕС: № 3598 від 28.05.2007р., який був складений та підписаний представниками вантажоодержувача, ДП “Вуглехімічна лабораторія” ТОВ Підприємства енергетичного призначення “Горенерго” та ДП “Укрвуглеякість”. Позивач зазначає, що представник вантажовідправника –Третяк О.В., яку відповідно до довіреності за № 886 від 04.05.2007р. ВАТ “ЦЗФ “Октябрська” (вантажовідправник) уповноважило представляти інтереси ЦЗФ “Октябрська” з питань, пов‘язаних із якістю вугільної продукції, що відвантажується ЦЗФ “Октябрська” на адресу Бурштинської ТЕС, шляхом проведення спільного опробовування, визначення результатів хімічного аналізу, а також з оформленням актів по визначенню якості палива, що надійшло на Бурштинську ТЕС, відмовилася від підписання Акту приймання вугілля на Бурштинській ТЕС № 3598 від 28.05.2007р., а також від підписання Акту про відбір проб вугілля № 3598 від 27.05.2007р.

Зібрані у справі докази свідчать, що Акт приймання вугілля на Бурштинській ТЕС № 3598 від 28.05.2007р. та Акт про відбір проб вугілля № 3598 від 27.05.2007р. представником вантажовідправника не підписані.

В ході судового розгляду судом встановлено, що за довіреністю № б/н від 28.04.2007р. Державне підприємство “Вугілля України” (відповідач) надало право Державному підприємству “Шахтоуправління “Південнодонбаське №1” (третій особі) проводити від імені ДП “Вугілля України” звіряння якості і кількості вугілля, брати участь у зважуванні вугілля у вагонах, проводити сумісне опробовування вугілля, поставленого, зокрема, на теплові електричні станції (ТЕС) ВАТ “Західенерго” в рахунок договору поставки № 9-02/1-П від 01.02.2007р., та підписувати у зв‘язку з цим відповідні акти та виконувати всі необхідні дії, пов’язані з виконанням цієї довіреності.

Доказів того, що Державним підприємством “Шахтоуправління “Південнодонбаське №1” було передоручено ВАТ “ЦЗФ “Октябрська” проводити від імені ДП “Вугілля України” звіряння якості і кількості вугілля, брати участь у зважуванні вугілля у вагонах, проводити сумісне опробовування вугілля, поставленого, зокрема, на теплові електричні станції (ТЕС) ВАТ “Західенерго” в рахунок договору поставки № 9-02/1-П від 01.02.2007р., суду не надано, як і доказів того, що представник вантажовідправника –ВАТ “ЦЗФ “Октябрська” був уповноважений виступати від імені ДП “Вугілля України” перед третіми особами під час здійснення дій, обумовлених, зокрема, договором поставки № 9-02/1-П від 01.02.2007р.

Про поставку на Бурштинську ТЕС залізничних вагонів із вугіллям неналежної якості вантажовідправник був повідомлений вантажоотримувачем телеграмою № 583 від 27.05.2007р., якою був також попереджений про повернення вантажу. Доказів повідомлення постачальника (відповідача) про поставку на Бурштинську ТЕС залізничних вагонів із вугіллям неналежної якості суду не надано.

Оцінюючи подані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 5.3. договору було встановлено, що вугілля, якісні показники якого перевищують гранично допустимий рівень, встановлений цим договором в п. 3.1., покупцем не приймається, не оплачується і повертається назад на адресу вантажовідправника з дотриманням вимог п. 6.4. цього договору.

Відповідно до п. 6.4. договору сторони встановили, що за постачання неякісного вугілля, вугілля пошарово завантаженого в вагони з домішками продукції інших класів чи сортів, або вугілля, асортимент якого не відповідає вимогам договору, постачальник несе відповідальність у вигляді повного відшкодування всіх збитків покупця, зв‘язаних з постачанням такого вугілля (витрати по транспортуванню вугілля до вантажоотримувача, переадресація вагонів, плата за використання вагонів, витрати на подачу-прибирання вагонів, витрати на проведення хіманалізу вугілля, витрати по вивантаженню вагонів, витрати по складуванню, зберіганню, реалізації вугілля та ін.).

Позивач зазначає, що вугілля неналежної якості загальною масою 748000,00 кг було повернуто вантажовідправнику 30.05.2007р. в залізничних вагонах: № 67171710, № 67174557, № 67655373, № 63325963, № 67379321, № 67173963, № 65735243, № 68488238, № 67040063, № 60910130, № 67918748. Факт повернення вантажовідправнику вугілля не оспорюється сторонами і вважається судом доведеним, оскільки підтверджується квитанцією про приймання вантажу № 35999135 від 30.05.2007р., виданою залізничною станцією Бурштин Львівської залізниці.

З метою досудового врегулювання господарських відносин, позивач на адресу відповідача направив претензію від 11.06.2007р. № 119-141 на суму 55050,40 грн. з вимогою відшкодувати завдані збитки.

Відповідач направив на адресу позивача відповідь на претензію за № 7897/06 від 23.08.2007р., якою відхилив претензію позивача щодо якості вугілля, а відповідно і претензійні вимоги, оскільки позивачем не було дотримано умов п. 4.9. договору.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав, можуть бути, зокрема, відшкодування збитків, припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб‘єкт господарювання має право на захист своїх прав і охоронюваних законом інтересів, зокрема, шляхом відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються, зокрема, витрати зроблені управленою стороною.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов’язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов’язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов’язання. Відповідачем не надано доказів, що підтверджують відсутність його вини у порушенні зобов‘язань.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов’язання, доказується кредитором. При визначені недержавних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, обов’язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов’язання.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 623 ЦК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв‘язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність за порушення зобов‘язання у вигляді відшкодування збитків настає за наявності таких умов:

- протиправної дії чи бездіяльності особи;

- заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи;

- причинного зв‘язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками;

-          вини боржника.

Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов‘язання. Позивачем не доведено протиправність дії чи бездіяльності відповідача у порушенні договірного зобов‘язання. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не виконав належним чином умови договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р. щодо виклику постачальника, якщо показники якості вугілля, визначені в лабораторії вантажоотримувача, мають розбіжності з показниками якості постачальника.

Під збитками, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України, розуміють, витрати, яких особа зазнала.

Заподіяння збитків позивач обґрунтовує тим, що внаслідок поставки вугілля неналежної якості позивач поніс витрати по поверненню вугілля неналежної якості.

Позивач зазначає, що у зв’язку із поверненням вугілля неналежної якості він поніс витрати на загальну суму 55050,40 грн., в тому числі: витрати на сплату провізної плати з перевезень повернутого вугілля від станції Бурштин Львівської залізниці до станції Родінська Донецької залізниці в сумі 51002,40 грн., згідно квитанції про приймання вантажу № 35999135 від 30.05.2007р. та переліку № 38 від 30.05.2007р., виданими залізницею; витрати на оплату за користування вагонами за час простою вагонів на території Бурштинської ТЕС в сумі 3730,32 грн., згідно відомості плати за користування вагонами: № 1024/1007 від 30.05.2007р. та переліку № 32 від 01.06.2007р., виданими залізницею; витрати на оплату за оформлення документів на відправлення вантажу в сумі 317,68 грн., згідно накопичувальної картки для додаткових зборів: № 30.05.0301 від 30.05.2007р. та переліку № 32 від 01.06.2007р., виданими залізницею.

Однак, позивачем не доведено, що йому були заподіяні збитки саме в результаті дій чи бездіяльності відповідача.

Позивачем не доведено наявності причинного зв‘язку між протиправною бездіяльністю відповідача та збитками позивача, оскільки, по-перше, не доведено протиправність дій відповідача; по-друге, не доведено, що зазначені збитки заподіяні саме в результаті дій або бездіяльності відповідача; по-третє, не надано доказів поставки вугілля неналежної якості.

Щодо вини, то у цивільному праві діє презумпція вини особи, яка вчинила правопорушення. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов‘язання. Оскільки позивач не довів суду наявність протиправних дій відповідача у заподіянні збитків в результаті таких дій відповідача та причинного зв‘язку між діями відповідача та заподіяними збитками, на відповідача не може бути покладено обов‘язок доводити відсутність його вини.

Таким чином, позивачем не доведено наявність порушення зобов‘язань зі сторони відповідача, а тому відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з відповідача збитків.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Позивач доказів в обґрунтування позовних вимог не надав.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 55050,40 грн. збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем умов договору № 9-02/1-П постачання вугільної продукції від 01.02.2007р., необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, при відмові в позові витрати по сплаті державного мита та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя Гумега О. В.

Дата підписання

повного тексту рішення: 25.01.2008р.