ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 15/520-т

25.06.08

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” м. Києва

до Державного комітету України з державного матеріального резерву м. Києва

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання, ціна позову 183985,46 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Кочеванова М.С.,

від відповідача Михайлець О.В.

СУТЬ СПОРУ :

у липні 2007 року Відкрите акціонерне товариство “Укртелеком” звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачем укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № 80/249/17 від 19 вересня 2002 р. Ним виконано в повному обсязі умови вказаного договору та понесені витрати на зберігання матеріальних цінностей державного матеріального резерву за період 1 жовтня 2004 –30 червня 2007 років у розмірі 150168,20 грн.

Всупереч умов договору відповідач не відшкодував понесені ним протягом вказаного періоду витрати на зберігання матеріальних цінностей, заборгувавши 150168,20 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 26133,71 грн., три проценти річних з простроченої суми 7683,55 грн., а також понесені ним по справі судові витати.

У процесі розгляду справи позивач збільшив розмір заявлених до стягнення суми боргу до 150350,20 грн. (заявив також про стягнення оплати послуг 1 липня 2007-31 січня 2008 років), в іншій частині позов підтримав.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги у збільшеному розмірі.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність заявлених вимог.

Справа відповідно до вимог ст. 75 ГПК України розглядається за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2002 р. між сторонами по справі укладено договір № 80/249/17 відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

За умовами зазначеного договору позивач зобов’язався зберігати матеріальні цінності державного резерву, а відповідач –відшкодовувати витрати позивача по їх зберіганню.

Відповідно до умов п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Відшкодування витрат (з урахування податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між комітентом та зберігачем. У разі коли комітет визнає за можливе, відрахування суми витрат проводиться частинами протягом поточного року. Оплата робіт із закладення (поставки) цінностей до мобілізаційного резерву проводиться безпосередньо після отримання комітентом акта встановленої форми.

Строк дії договору відповідно до умов п. 7.3 договору встановлений з моменту його підписання і діє протягом всього строку зберігання цінностей.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини по зберіганню матеріальних цінностей державного матеріального резерву, врегульовані гл. 36 ЦК УРСР, гл. 66 ЦК України, Законом України “Про державний матеріальний резерв”.

Відповідно до умов договору позивач протягом 1 жовтня 2004 –31 січня 2008 років зберігав у себе матеріальні цінності державного матеріального резерву та поніс витрати на їх зберігання в розмірі 150350,20 грн.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача, поданим ним розрахунком, проведеним відповідно до вимог чинного законодавства, наявними у матеріалах справи номенклатурою накопичення матеріальних цінностей, актами форми № 1 про фактичне закладення матеріальних цінностей, актом перевірки наявності, якісного стану, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, які знаходяться на відповідальному зберіганні позивача, звітами про наявність матеріальних цінностей форми № 12, договорами про надання послуг по прийманню, зберіганню та відпуску нафтопродуктів, на охорону об’єкту та централізовану охорону технічними засобами сигналізації, про постачання електричної енергії, на надання послуг по прийманню, зберіганню та відпуску нафтопродуктів, актами здачі-приймання робіт (наданих послуг), податковими накладними, платіжними дорученнями, довідками, зведеними відомостями нарахувань і утримань по працівникам, а також висновком проведеної у справі судово-бухгалтерської експертизи № 1834/1835 від 26 березня 2008 р.

Доказів, які б спростовували указаний розмір понесених позивачем витрат на зберігання матеріальних цінностей, а також несення ним витрат в іншому розмірі, суду не надано.

Доводи з цього приводу є необґрунтованими.

Згідно з вимогами ч. 3. ст. 947 ЦК України при безоплатному зберіганні поклажодавець зобов’язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 11 Закону України “Про державний матеріальний резерв” відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532 “Про порядок відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву” передбачено Державному комітетові з державного матеріального резерву спрямовувати на відшкодування витрат відповідальних зберігачів матеріальних цінностей державного резерву кошти, одержувані як плату (відсотки) за запозичення товарно-матеріальних цінностей.

У п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого вищезгаданою постановою Кабінету Міністрів України передбачено, що відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за встановленою формою за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Таким чином, фінансування витрат підприємств-зберігачів здійснюється як з державного бюджету, так і з інших джерел.

Доказів належної оплати за договором суду не надано.

Строк оплати за договором встановлений не був.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач у семиденний строк з дня пред’явлення йому вимог №№ 18/61 від 20 квітня 2007 р., 18/60 від 25 квітня 2008 р. витрати позивача на відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву не оплатив, з нього на користь останнього відповідно до вимог ст.ст. 530, 622 ЦК України підлягає стягненню 150350,20 грн. боргу.

Вимоги про стягнення сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання та неустойки на підставі ст. 625 ЦК України підлягають частковому задоволенню з урахуванням встановлених обставин початку прострочення через сім днів з дня пред’явлення вимоги № 18/61 від 20 квітня 2007 р., тобто з 28 квітня 2007 р., та в межах заявленого періоду прострочення до 10 липня 2007 р.

Виходячи з наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10949,90 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 6302,10 грн. три проценти річних з простроченої суми.

Оскільки позов задоволено частково, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” м. Києва задовольнити частково.

Стягнути з Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, код 00034016) на користь Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком” в особі Запорізької філії (69000, м. Запоріжжя, пр-т Леніна, 133, код 01184385) 150350,20 грн. боргу, 10949,90 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 6302,10 грн. три проценти річних з простроченої суми, 1503,51 грн. витрат по оплаті державного мита, 96,33 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 7827,43 грн. витрат за проведення судової експертизи.

У позові в іншій частині відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                             П.І.Паламар