СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа №

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

представник позивача, Попков Олександр Анатолійович, довіреність № 11 від 01.02.08, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву;

представник відповідача, Хорошунова Тетяна Олександрівна, довіреність № 23/01-1 від 23.01.08, Закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця";

представник відповідача, Кузнецова Євгенія Миколаївна, довіреність № 28 від 29.01.08, Закрите акціонерне товариство "Санаторій "Алушта";

представник 3-ої особи, не з'явився, Фонд майна Автономної Республіки Крим;

представник 3-ої особи, не з'явився, Сімферопольське міжрайонне бюро реєстрації та технічної інвентаризації;

представник 3-ої особи, не з'явився, Виконавчий комітет Алуштинської міської ради;

представник 3-ої особи, не з'явився, Відкрите акціонерне товариство "Завод "Ленінська кузня" ;

представник 3-ої особи, не з'явився, Фонд державного майна України ;

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Ковтун Л.О.) від 15 листопада 2007 року у справі № 2-1/11195.1-2007

за позовом           Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (б-р Шевченка, 50-г, Київ, 01032)

до

1. закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (вул. Ш. Руставелі, 39/41, місто Київ, 01023)

2. закритого акціонерного товариства "Санаторій "Алушта" (вул. Глазкрицького, 8, Алушта, 98500)

3-ті особи:

1. Фонд майна Автономної Республіки Крим (вул. Севастопольська, 17, Сімферополь, 95015)

2. Сімферопольське міжрайонне бюро реєстрації та технічної інвентаризації (вул. Некрасова, 11, Сімферополь, 95000)

3. виконавчий комітет Алуштинської міської ради (пл. Радянська, 1, місто Алушта, 98500)

4. відкрите акціонерне товариство "Завод "Ленінська кузня" (вул. Електриків, 26, Київ, 04176)

5. Фонд державного майна України (вул. Кутузова, 18/9, Київ, 01133)

про визнання права власності та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»та закритого акціонерного товариства «Санаторій «Алушта»про визнання права власності на спальні корпуси № 6 і № 7, які розташовані на території ЗАТ «Санаторій «Алушта»за адресою: м. Алушта, вул. Глазкрицького, 8, та про повернення за актом приймання-передачі майна –вказаних спальних корпусів відкритому акціонерному товариству «Завод «Ленінська кузня»як балансоутримувачу вказаного державного нерухомого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно, яке було передано товариством лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»до статутного фонду ЗАТ «Санаторій «Алушта»є об'єктом державної власності, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ «Завод «Ленінська кузня».

Справа неодноразово розглядалася судами різних інстанцій.

Востаннє, рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 листопада 2007 року у справі № 2-1/11195.1-2007 (суддя Л.О. Ковтун) відмовлено у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця", закритого акціонерного товариства "Санаторій "Алушта" про визнання права власності та повернення майна.

Не погодившись з рішенням суду, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення, мотивуючи скаргу тим, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 04.02.2008 р. у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі у складі колегії було замінено суддю Плута В.М. на суддю Голика В.С.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги й наполягав на скасуванні судового рішення, оскільки воно базується на невірних висновках суду першої інстанції.

Представники відповідачів просили залишити оскаржуване рішення без змін як таке, що прийняте у повній відповідності до норм чинного законодавства, вказуючи, що за актом від 24.01.1992 р. першому відповідачу були передані у власність санаторно-курортні заклади, у тому числі й ті, які входили до складу Алуштинського територіального об'єднання санаторно-курортних закладів профспілок, до складу якого входив Санаторій «Алушта». У подальшому виконавчим комітетом Алуштинської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке є предметом спору за дійсним позовом; зазначене майно належить санаторію на праві власності, як внесок засновника до статутного фонду товариства.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в порядку й на підставах статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

Постановою Ради міністрів УРСР від 23.04.1960 р. № 606 всі санаторії, в тому числі й санаторій «Алушта»були безкоштовно передані у відання Української Республіканської ради профспілок (Укрпрофради), який став єдиним органом, уповноваженим розпоряджатися та володіти санаторіями, будинками відпочинку.

Правонаступником Укрпрофради із 1991 р. стала Федерація незалежних профспілок України.

04.12.1991 р. Радою Федерації незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України на базі санаторно-курортних закладів та організацій Української республіканської ради з управління курортами профспілок було створено Акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця».

Згідно з актом від 24.01.1992 р. на підставі Постанови Президії Ради Федерації незалежних профспілок України від 22.11.1991 р. «Про створення акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця»у власність останнього було передано майно територіальних санаторно-курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку, тощо, згідно переліку до акту від 24.01.1992 р.

У подальшому, рішенням виконавчого комітету Алуштинської міської ради від 27.04.2001 р. № 396 «Про оформлення права власності» на підставі листів ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця»від 22.11.2000 р., від 24.11.2000 р. та інструкції, затвердженої наказом Державного комітету будівництва та житлової політики України від 09.06.1998 р. № 121, було вирішено оформити право власності за ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця»на об'єкти нерухомого майна філій Алуштинського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». До складу зазначеного майна, увійшло також й майно санаторію «Алушта»по вул. Глазкрицького, 8 у м. Алушта.

На підставі зазначеного рішення, Алуштинською міською радою було видано свідоцтво про право власності на об'єкт в цілому, розташований у м. Алушта по вул. Глазкрицького, 8.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Як було встановлено, вищезазначене рішення виконавчого комітету Алуштинської міської ради від 27.04.2001 р. № 396 не оспорювалось й не було визнано недійсним у встановленому законом порядку. Відомостей щодо його скасування під час розгляду справи сторони не надали.

Тобто, висновок суду першої інстанції стосовно того, що за нормами діючого законодавства ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця»набуло право власності на нерухоме майно по вул. Глазкрицького, 8 у м. Алушта з часу державної реєстрації права власності на таке майно є вірним й обгрунтованим.

Також судом першої інстанції був досліджений договір № 1216/пр від 04.03.1985 р. «Про продовження виділення путівок Київському заводу «Ленінська кузня»в санаторій «Алушта»на курорті загальнодержавного значення», за яким встановлено, що забудовником (ВАТ «Завод «Ленінська кузня») на підставі договору від 20.07.1959 р. з Південнобережним управлінням курортів, санаторіїв та будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР на території санаторію «Алушта»загальнодержавного значення за рахунок власних коштів та лімітів збудований капітальний літній корпус № 7 на 136 місць, який у подальшому згідно акту від 16.09.1961 р. безкоштовно переданий на баланс «Советкурорту»(Алуштинської територіальної ради з управління курортами профспілок).

Як основний доказ в обґрунтування позову, позивач зазначає ті обставини, що за відомостями ВАТ „Завод „Ленінська кузня” майно- спальні корпуси № 6 та № 7 у м.Алушті, вул. Глазкрицького, 8 обліковуються та перебувають на балансі вказаного товариства, про що свідчить інвентарна картка № 2 обліку основних засобів.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, дійсно, відповідно до п. 3 Договору на період капітального ремонту корпусу № 7 санаторію «Алушта», останній передавався на баланс Забудовника.

Згідно умов договору № 1216/пр «Забудовник»щорічно отримував путівки в спальний корпус №7. Відповідно до розділу 1 Договору «Про передачу спальних корпусів №№ 6,7 з балансу ВАТ «Завод «Ленінська кузня»на баланс санаторію «Алушта», який є доповненням до договору № 1216/пр від 04.03.1985 р., ВАТ «Завод «Ленінська кузня»передає, а санаторій «Алушта»приймає на баланс спальні корпуси №№ 6,7, які передавалися на баланс товариства «Завод «Ленінська кузня»на період реконструкції.

За актом прийому-передачі від 31.10.1994 р. про передачу спальних корпусів №№ 6,7 з балансу ВАТ «Завод «Ленінська кузня»на баланс санаторію «Алушта»зазначені корпуси були передані санаторію «Алушта»після проведення будівельних монтажних робіт з реконструкції.

Отже, як було цілком правомірно зазначено судом першої інстанції, передача зазначених спальних корпусів на баланс товариства «Завод «Ленінська кузня»відбулася в рамках виконання договору та носила суто бухгалтерський характер, що не тягне за собою виникнення права власності у заводу на таке майно, здебільшого, як таке, що було повернуто на баланс санаторію «Алушта».

При цьому колегія суду погоджується з твердженням представників відповідачів, що помилки в веденні бухгалтерського обліку, допущені посадовими особами товариства „Ленінська Кузня” й своєчасно не виправлені, не можуть вважатися підставами для позбавлення права власності на спірне майно його належного власника.

Таким чином, судова колегія визнає безпідставним посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що спірні об'єкти нерухомості перебувають на балансі АТ «Завод «Ленінська кузня», оскільки із 1994 р. зазначені об'єкти були передані санаторію «Алушта», який у подальшому був переданий у власність першому відповідачу.

Ані на час розгляду спору, ані на час укладення договору № 1216/пр від 04.03.1985 р. проведення капітального ремонту на договірній основі та передача на баланс забудовнику нерухомого майна замовником не були підставами для припинення права власності або його переходу.

Таким чином, у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України позивачем не було надано належних доказів у підтвердження права власності держави на зазначені спірні спальні корпуси.

Також, як встановлено, на підставі рішення загальних зборів акціонерів ЗАТ «Укрпрофоздоровниця»№ 4/18 від 18.04.2003 р., протоколу № 1 від 24.06.2003 р. зборів засновників ЗАТ «Санаторій «Алушта»до статутного фонду останнього були передані й спірні корпуси, що підтверджується, зокрема, актом прийому-передачі від 04.11.2003 р.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до норми статті 12 Закону України «Про господарські товариства»ЗАТ «Санаторій «Алушта»цілком на законних підставах набув право власності на спірні об’єкти нерухомості, а тому вважає, що рішення господарського суду прийнято у повній відповідності до норм діючого законодавства, у зв’язку з чим підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 101, 102, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 листопада 2007 року у справі № 2-1/11195.1-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді