ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.10.08р.

Справа № 25/245-08

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

до Відповідача-1: Відкритого акціонерного товариства "Криворізький домобудівельник",

м. Кривий Ріг

Відповідача-2: Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Чередко А.Є.

Представники:

Від позивача: Сакало П.А. дор. № 76 від 28.09.07р.

Від відповідача-1: лікв. Завертайний І.Б., ухв. № Б15/40/29/26/2/62/00 від 05.06.2008р., Величко Н.А., дор. № 110 від 10.07.2008р.

Від відповідача-2: Шевченко В.В. - дов. №4694/15 від 24.09.08р., Дяченко О.В. - дов. №5145/15 від 06.11.07р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів та просить суд зобов'язати відповідача-1 передати на баланс відповідача-2 об'єкти нерухомості, що знаходяться на балансі відповідача-1, а саме захисні споруди: сховище 13706, м. Кривий Ріг, вул. Домобудівельників, 19, сховище 80/13427, м. Кривий Ріг, Тернівський район, сел. Хирівське; зобов'язати відповідача-2 взяти на свій баланс об'єкти нерухомості, що знаходяться на балансі відповідача-1, а саме захисні споруди: сховище 13706, м. Кривий Ріг, вул. Домобудівельників, 19, сховище 80/13427, м. Кривий Ріг, Тернівський район, сел. Хирівське.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що під час приватизації на баланс ВАТ "Криворізький домобудівельник" були передані спірні захісні споруди, які внаслідок банкрутства та ліквідації останнього згідно з Законом України „Про цивільну оборону України", Закону України „Про правові засади Цивільного захисту", п. 57 Положення про Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків чорнобильської катастрофи, затвердженого Указом Президента України 10.10.05р. №1430/2005 підлягають передачі на баланс Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Дніпропетровській області, як органу державної влади, що упоноважений управляти спірними об’єктами нерухомості.

Відповідач-1 проти позову заперечує з тих підстав, що управлінське рішення щодо подальшого розпорядження спірними захісними спорудами повинно прийняти саме Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, тому у даному випадку останнє є неналежним позивачем у справі.

Відповідач-2, також не визнає позовні вимоги та зазначає, що розпорядження державним майном, що не увійшло до статутних фондів підприємств під час їх приватизації є компетенцією Фонду державного майна України, а не Головного управління Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи у Дніпропетровській області, яке до того-ж не має відповідних коштів на утримання спірних захісних споруд. Також, чинне законодавство України, зокрема Закон України „Про цивільну оборону України", Закон України „Про правові засади Цивільного захисту", „Положення про Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи», затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 року № 1539 не встановлюють підстав та обов’язків органів Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи щодо прийняття державного майна в управління та на баланс.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство „Криворізький домобудівельник" було створене згідно наказу Фонду державного майна України в процесі приватизації державного підприємства Криворізький домобудівельник.

Ухвалою від 27.02.04р. господарського суду Дніпропетровської області по справі №Б29/26/2/62/00 ВАТ „Криворізький домобудівельник" було визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Ліквідатором зазначеного вище товариства було проведено інвентаризацію майна. За підсумками інвентаризації було складено Протокол від 12.01.06р., в якому зазначено що на балансі ВАТ „Криворізький домобудівельник" обліковується майно, яке в процесі приватизації вищезазначеного товариства не увійшло до статутного фонду, а саме об'єкти цивільної оборони - захисні споруди: Сховище 13706, м. Кривий Ріг, вул. Домобудівельників, 19 та Сховище 80/13427, м. Кривий Ріг, Тернівський р-н, сел. Хирівське.

Для вирішення питання щодо зняття з балансу підприємства вищезазначені об'єкти цивільної оборони ліквідатор ВАТ „Криворізький домобудівельник" звернувся з листом від 19.01.06р. № 8 до позивача в якому просив, крім інших, вирішити питання стосовно прийняття рішення по об'єктам цивільної оборони, які знаходяться на балансі підприємства.

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на адресу ліквідатора було направлено листа від 27.06.07р. №12/10-4829 в якому було зазначено, що всі питання стосовно об'єктів цивільної оборони ліквідатор вирішує самостійно разом з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань цивільної оборони та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади у сфері цивільного захисту визначаються Законами України «Про Цивільну оборону України», «Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру»та «Про правові засади Цивільного захисту».

Так, Законом України "Про правові засади цивільного захисту" визначено, що єдину державну систему цивільного захисту населення і територій складає сукупність органів управління, сил та засобів центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, на які покладається реалізація державної політики у сфері цивільного захисту.

Згідно з вимогами вказаного Закону захисні споруди використовуються у мирний час в порядку, який визначається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань цивільного захисту (п. 2 ст. 9 Закону).

Законом України «Про правові засади Цивільного захисту»(п. 1 ст. 9) визначається, що фонд захисних споруд створюється для укриття населення в містах, селах та селищах.

Законом України «Про Цивільну оборону України»(ст. 8.) визначено, що керівництво підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності і підпорядкування забезпечує своїх працівників засобами індивідуального та колективного захисту, (тобто захисними спорудами цивільної оборони) організовує здійснення евакозаходів, створює сили для ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій та забезпечує їх готовність до практичних дій, виконує інші заходи з цивільної оборони і несе пов'язані з цим матеріальні та фінансові витрати в порядку та обсягах, передбачених законодавством.

Отже, чинним законодавством України встановлено, що захисні споруди повинні утримуватись на балансі тих підприємств, установ, організацій, органів влади, які здійснюють в них укриття персоналу або населення та не передбачено підстав та обов’язку прийняття на баланс сховищ органами Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи.

Також, згідно з пунктом 57 «Положення про Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 листопада 2006 року № 1539, МНС України відповідно до покладених на нього завдань здійснює відповідно до законодавства функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління.

Згідно із Положенням про Головне управління (управління) МНС України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженим наказом МНС України від 24.10.2006 № 686, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 09.11.2006 № 1195/13066 Головне управління МНС України в Дніпропетровській області є територіальним органом управління, який створюється МНС України.

Пунктом 2 Положення визначено, що Головне управління є головним (провідним) органом у системі територіальних органів виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики у сфері цивільного захисту..., яке відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд за дотриманням нормативно-правових актів з питань цивільного захисту..., веде електронний облік захисних споруд цивільної оборони, які знаходяться на відповідній території..., здійснює контроль за створенням фонду захисних споруд цивільної оборони та підтримки їх у стані готовності до використання за призначенням (пункт 4 даного Положення).

Тобто МНС здійснює управління майном, яке передано йому державою для виконання покладених на нього завдань, а захисні споруди ЦО (крім тих, що призначені для укриття працівників МНС) до управління МНС України не належать.

На сьогоднішній день чинним є саме це «Положення про МНС України»прийняте у відповідності до ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України»від 16 травня 2008 року, тому посилання Позивача на Положення про Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи затверджене Указом Президента є безпідставним.

Окрім того, згідно з п. 1.3. Положення про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі (затверджене наказом Фонду державного майна України та Міністерства економіки України № 908/68 від 19.05.1999 р.) (надалі —Положення про управління державним майном), управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, полягає у виборі та забезпеченні уповноваженим органом (державні органи приватизації) способу та умов подальшого використання майна у межах чинного законодавства.

Пунктом 1.4. Положення про управління державним майном, встановлені такі способи управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі:

- здійснення приватизації відповідно до Законів України "Про приватизацію державного майна", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", "Про Державну програму приватизації" та інших нормативно-правових актів;

- передача майна в оренду відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна";

- передача майна у комунальну власність у порядку, передбаченому Законом України

"Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності";

- передача майна в управління центральних та місцевих органів виконавчої влади у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.98 № 1482;

- передача майна господарським товариствам на умовах відповідного договору безоплатного зберігання відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 1.4.1. Положення, при визначенні способу управління попередньо аналізуються висновки інвентаризаційних комісій про результати інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств, але перебуває на їх балансі. Пріоритетним при обранні способу управління державним майном є спосіб його приватизації. Якщо відповідне державне майно не підлягає приватизації, то застосовуються наступні за черговістю способи управління, викладені у п.1.4.

Пунктом 1.4.2. Положення про управління державним майном встановлено, що при потребі обрання іншого з перерахованих способів управління державним майном та за умови відповідності обраного в даному разі способу чинному законодавству державні органи приватизації створюють Комісію, залучаючи фахівців відповідного органу приватизації, відповідного галузевого міністерства (іншого центрального органу виконавчої влади), органу місцевого самоврядування (місцевої державної адміністрації) та представників господарських товариств тощо. На підставі висновку Комісії видається наказ державного органу приватизації, яким визначається спосіб управління майном.

вирішення питань щодо виникають у зв’язку з приватизацією державного майна,

а також здійснення управління та розпорядження майном підприємств, установ і організацій, що перебуває у державній власності покладено на Фонд державного майна України в особі його регіональних відділень (згідно пункту 4 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 412 від 15 червня 1994 р.).

Зазначені повноваження РВ ФДМУ по Дніпропетровській області у прийнятті рішень щодо захисних споруд цивільної оборони підтверджуються листом ФДМУ від 10 липня 2006 року № 10-16-9837.

Таким чином, управлінське рішення щодо подальшого розпорядження спірними захісними спорудами повинно прийняти саме Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, як орган до сфери управління, якого віднесено управління спірними об’єктами нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи відповідного рішення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області в порядку передбаченому Положенням про управління державним майном прийнято не було, отже підстави для передачі спірних захисних споруд з балансу відповідача-1 на баланс відповідача-2 відсутні. Не встановлюють таких підстав та обов’язків відповідачів і норми Законів України «Про Цивільну оборону України», «Про захист населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру»та «Про правові засади Цивільного захисту».

За наведених обставин суд не вбачає достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог позивача. До того-ж, суд враховує, що підставами для звернення до суду та необхідною умовою задоволення позову згідно з ст. 1 ГПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України є порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі, чого суд не вбачає у даному випадку, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 1, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити у повному обсягу.

Суддя

А.Є. Чередко

Рішення підписано