ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2008 р.

№ 2-2/5416-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С.- головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали касаційної скарги

Виробничо-комерційної фірми "Титан"

на постанову

Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.08.2008

у справі

господарського суду Автономної Республіки Крим

за позовом

Виробничо-комерційної фірми "Титан"

до

Державного підприємства України "Міжнародний дитячий центр "Артек"

третя особа

Будівельно - виробниче підприємство "Будівельник-Плюс"

за участю

прокурора Автономної Республіки Крим

про

стягнення 6575683,48 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

від позивача:

не з?явилися

від відповідача:

Степанов Д.Г.- дов. № 01/11-465 від 06.06.2008

від 3-тої особи:

не з?явилися

від Генеральної прокуратури:

Попенко О.С.- прокурор відділу, посв.№ 203 від 17.12.2007

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 05-12.06.2007 позовні вимоги задоволено.

Стягнено з ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек" на користь ВКФ "Титан" –5535036,64 грн. боргу, 470478,07 грн. річних, 570108,77 грн. інфляції, 25500,00 грн. витрат зі сплати державного мита, 118,00 грн. витрат зі сплати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 19.08.2008 рішення від 05-12.06.2007 господарського суду Автономної Республіки Крим скасовано, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова мотивована тим, строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за договором підряду № 5/1 від 20.03.2003 сплив. Позивач вибув з суб'єктного складу правовідносин, які виникли на підставі договору підряду №5/1 від 20.03.2003, тому підстав для звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості за вказаним договором відсутні, у зв'язку з відсутністю порушеного права або законного інтересу позивача.

Не погоджуючись з постановою ВКФ "Титан" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить її скасувати, а рішення господарського суду Автономної Республіки Крим залишити без змін, посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції порушені норми матеріального права зокрема, ст.ст. 526,530,614 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального права при винесенні оспорюваного судового акта, знаходить необхідним в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Господарським судом встановлено, що 28.12.2002 ВБФ "Євробуд" та ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек" уклали договір генпідряду №759 на виконання ремонтно-будівельних робіт і проектних робіт з реконструкції ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек".

20.03.2003 ВБФ "Євробуд" та ВКФ "Титан" уклали договір підряду №5/1, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов?язання з виконання капітального ремонту корпусів "Ізумрудний, "Оранжевий", "Блакитний", "Червоний", "Жовтий", комп'ютерного клубу з поточного ремонту приймального корпусу, залу "Дружба", адміністративного корпусу.

Позивач на виконання умов договору № 5/1 від 20.03.2003 виконав роботи з реконструкції спальних корпусів.

Як встановлено абз.2 п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, а також абзацом 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до господарських та цивільних відносин, що виникли до набрання чинності Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України, положення зазначених кодексів застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до ч.1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання обов'язку. Дана норма права кореспондується з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України.

23.03.2004 ВБФ "Євробуд", ВКФ "Титан" та ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек" уклали договір № 15 про переведення боргу.

Внаслідок укладення цього договору, ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек" прийняло на себе зобов'язання зі сплати суми заборгованості за договором підряду №5/1 від 20.03.2003 в сумі 5535035,64 грн.

Статтями 520, 521 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень ст. 513 цього Кодексу, якою встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Отже, правочин про заміну боржника у зобов'язанні не є новим зобов'язанням у розумінні норм ч. 1 ст.173 Господарського кодексу України та ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України. А заміна сторони у зобов'язанні є лише правовою конструкцією зміни складу учасників правовідносин, яка не змінює суті зобов'язання.

ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек" та прокурор Автономної Республіки Крим заявили клопотання щодо застосування позовної давності до спірних правовідносин.

За вимогами ст. ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Кодексу).

Суд апеляційної інстанції встановив, що спірні відносини виникли у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору підряду №5/1 від 20.03.2003 щодо оплати вартості виконаних робіт, пунктом 3.2 якого встановлено, що розрахунки за виконані роботи здійснюються на підставі актів приймання виконаних робіт форми КБ-2В и довідки КБ-3, підписаних сторонами.

Як встановив суд апеляційної інстанції, довідки форми КБ-3 підписані

сторонами у період з квітня по вересень 2003 року, тобто перебіг строку

позовної давності почався саме у цей період.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом 23.03.2007, про що свідчить штамп господарського суду.

Відповідно з ч.ч. 3,4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 262 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за договором підряду №5/1 від 20.03.2003 сплинув, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, шо ВБФ "Євробуд", ВКФ "Титан", ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек" уклали договір уступки права вимоги від 15.03.2004 за №140.

Предметом вказаного договору є право вимоги щодо сплати сум коштів за договором підряду №5/1 від 20.03.2003.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку.

Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами пункту 1.1 договору підряду №5/1 від 20.03.2003 ВБФ "Євробуд" доручає, а ВКФ "Титан" виконує власними та притягнутими силами та засобами комплекс будівельно-монтажних робіт з реконструкції об'єкта, а ВБФ "Євробуд" зобов'язується прийняти та оплатити ці роботи відповідно до умов вказаного договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нормами цивільного законодавства та умовами договору підряду №5/1 від 20.03.2003 встановлена відсутність права вимоги ВБФ "Євробуд" щодо сплати вартості виконаних робіт за договором підряду №5/1 від 20.03.2003, що свідчить про недійсність договору уступки права вимоги №140 від 15.03.2004.

За висновком судово-бухгалтерської експертизи №2851 від 27.06.2008, ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек" мало дебіторську заборгованість перед ВБФ "Євробуд" за виконані роботи з реконструкції і ремонту, станом на момент укладення договору переведення боргу №15 від 23.03.2004 в сумі 8795570,41 грн.

Господарським судом також встановлено, що 21.02.2005 ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек" (первісний боржник), ВКФ "Титан" (кредитор) та БВП "Будівельник-Плюс" (новий кредитор) уклали договір №178 про переведення боргу, який за його умовами є фактично договором про уступку права вимоги (заміну кредитора).

За умовами п. 1.1 договору №178 від 21.02.2005 ДП України "Міжнародний дитячий центр "Артек" зобов'язано на виконання договору №15 від 23.03.2004, після зарахування коштів на його рахунок за реалізацію пансіонату "Гліцинія" протягом одного банківського дня перерахувати на рахунок будівельно-виробничого підприємства "Будівельник-Плюс" 3500000,00 грн.

Пунктом 2.3 договору сторони обумовили, що після оплати 3500000,00грн., договір про переведення боргу від 23.03.2004 №15 вважається виконаним.

Відповідно до умов пункту 3.4 вказаного договору всі умови договору №15 від 23.03.2004 про переведення боргу, які суперечать даному договору, вважаються такими що втратили чинність.

Як встановив суд апеляційної інстанції, договір № 178 від 21.02.2005 року є дійсним, сторони фактично уклали договір про заміну кредитора у зобов'язанні, що виникло на підставі договору підряду №5/1 від 20.03.2003. Позивач вибув з суб'єктного складу правовідносин, які виникли на підставі договору підряду №5/1 від 20.03.2003, тому підстави для звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення заборгованості за вказаним договором відсутні, у зв'язку з відсутністю порушеного права або законного інтересу позивача.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що Севастопольським апеляційним господарським судом дана правильна юридична оцінка обставинам справи, тому постанова відповідає чинному законодавству України та обставинам справи і підстав для її скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1115, п.1 ст. 1119, ст.11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

В задоволенні касаційної скарги відмовити.

Постанову від 19.08.2008 Севастопольського апеляційного господарського суду зі справи № 2-2/5416-2007 залишити без змін.

Головуючий В.С. Божок

Судді Т.Ф.Костенко

Г.П.Коробенко