ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2008 р.

№ 48/21

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:

Шевчук С.Р.,

суддів:

Владимиренко С.В.,

Барицької Т.Л.

розглянув касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Обімет" підприємства з іноземними інвестиціями

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р.

та рішення

господарського суду м. Києва від 17.04.2008р.

у справі

№48/21

за позовом

Донецького державного науково-дослідного та проектного інституту кольорових металів

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Обімет" підприємства з іноземними інвестиціями

про

стягнення 186803,55грн.,

за участю представників:

-          позивача: не з'явились;

-          відповідача: Когут О.В., дов. б/н від 12.05.2008р.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2008р. Донецький державний науково-дослідний та проектний інститут кольорових металів звернувся до господарського суду м.Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Обімет" підприємства з іноземними інвестиціями про стягнення проіндексованої суми боргу в розмірі 175152,6грн., та процентів (9%) із розрахунку 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 11650,95грн., всього 186803,55грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.04.2008р. у справі №48/21 (суддя Сулім В.В.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Обімет" підприємства з іноземними інвестиціями на користь Донецького державного науково-дослідного та проектного інституту кольорових металів проіндексованої суми боргу в розмірі 175152,6грн., та проценти (9%) із розрахунку 3% річних від простроченої суми боргу 11650,95грн., а всього 186803,55грн., а також 1868,03грн. витрат по сплаті державного мита та 118грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р. у справі №48/21 (колегія суддів у складі головуючого судді Острюха Б.В., суддів Верховця А.А., Тищенко А.І.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Обімет»підприємства з іноземними інвестиціями задоволено частково. Рішення господарського суду м.Києва від 17.04.2008р. у справі №48/21 змінено. Резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: «Позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обімет»підприємства з іноземними інвестиціями на користь Донецького державного науково-дослідного та проектного інституту кольорових металів заборгованість по виплаті дивідендів в розмірі 28300грн., індексу інфляції 3792,2грн., та 3% річних 848,99грн., 328,77грн. витрат по сплаті державного мита за подання позовної заяви та 20,77грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог відмовити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Обімет»підприємства з іноземними інвестиціями на користь Донецького державного науково-дослідного та проектного інституту кольорових металів 164,4грн. витрат за подання апеляційної скарги. Видачу наказів доручено господарському суду м.Києва.».

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р., рішення господарського суду м. Києва від 17.04.2008р. у справі №48/21 та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Позивач не скористався правом, наданим ст.1112 ГПК України, та не надіслав відзив на касаційну скаргу відповідача, що не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових актів в касаційному порядку.

Представники позивача в судове засідання 06.11.2008р. не з’явились, хоча про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені заздалегідь належним чином. Суд касаційної інстанції вважає, що неявка представників позивача не перешкоджає розгляду скарги за наявними матеріалами відповідно до ст.ст.75, 1115 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій з статуту відповідача встановлено, що позивач є одним із засновників відповідача, доля якого у статутному фонді товариства становить 5,5% (еквівалентно 1258097грн.).

Відповідно до п.б п.4.2 Статуту відповідача кожен із засновників товариства має право: приймати участь у розподілі прибутку товариства та отримувати його долю (дивіденди).

Суд першої інстанції, розглянувши заявлені позивачем вимоги, застосувавши до спірних правовідносин сторін приписи ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст.526, 625 Цивільного кодексу України, встановивши припущення відповідачем прострочки виконання грошового зобов'язання зі сплати дивідендів від його господарської діяльності у розмірі 129455грн., погодився зі здійсненим позивачем розрахунком інфляційних втрат на суму несплачених дивідендів за період 31.12.2004р. по 31.12.2007р., з урахуванням яких сума боргу становить 175152,6грн., а також з сумою нарахованих процентів (із розрахунку 3% річних) за період з 31.12.2004р. по 31.12.2007р. у розмірі 11650,95грн., внаслідок чого задовольнив заявлені позивачем вимоги.

Натомість суд апеляційної інстанції, переглядаючи в апеляційному порядку рішення у даній справі, дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог та стягнув з відповідача на користь позивача 28300грн. заборгованості по невиплаченим дивідендам, індексу інфляції 3792,2грн. та 3% річних в розмірі 848,99грн.

Зазначених висновків суд апеляційної інстанції дійшов з наступних підстав.

Відповідно до ст.53 Закону України «Про господарські товариства»вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників.

Пунктом 6.4 Статуту відповідача встановлено, що збори засновників (учасників) товариства являються його вищим органом управління.

До виключної компетенції зборів учасників товариства, крім інших, відноситься затвердження річних звітів, висновків та бухгалтерських балансів, розподілення прибутків і збитків товариства, а також дочірніх підприємств, порядок виплати частки прибутку (п.е) п.6.5 Статуту).

З питань, зазначених в пунктах а); б); в); г); е); є); з) рішення вважається прийнятим, якщо за нього одноголосно проголосують всі засновники (учасники), по іншим питання рішення приймається простою більшістю голосів (п.6.6 Статуту).

Відповідно до п.8.2 Статуту відповідача розподілення чистого прибутку між засновниками (учасниками) товариства здійснюються по підсумкам роботи за рік відповідно до рішення загальних зборів товариства.

Поряд з цим судом апеляційної інстанції прийняті як належні докази надані позивачем в підтвердження позовних вимог копії протоколів зборів учасників відповідача від 12.09.1999р. та від 08.06.1999р., підписаних головою зборів, всіма учасниками зборів, скріплених печатками, за якими позивачу нараховано до виплати дивіденди у розмірі 15000грн. та 13300грн.

Водночас апеляційним господарським судом не прийнято як належний доказ подану позивачем копію протоколу погодження результатів фінансово-господарської діяльності відповідача по підсумкам фінансово-господарської діяльності за 2-й квартал 1999р. за вересень 1999р. без дати складання та не підписаного всіма учасниками.

Апеляційний господарський суд також встановив, що 22.12.2006р. позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №01-8/03-1649 про виплату дивідендів у розмірі 129455грн., яка отримана останнім 25.12.2006р., але відповідач відповідь на претензію не надіслав, та дивіденди не сплатив, внаслідок чого з урахуванням приписів ст.530 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у відповідача з 26.12.2006р. виник обов’язок зі сплати заборгованості позивачу, строк сплати якої закінчився через 7 днів, а у позивача з 02.01.2007р. виникло право нараховувати індекс інфляції та 3% річних на суму заборгованості, внаслідок чого суд стягнув з відповідача на користь позивача 28300грн. заборгованості по невиплаченим дивідендам, інфляційних втрат в розмірі 3792,2грн. та 3% річних в розмірі 848,99грн.

Але водночас суд апеляційної інстанції зазначивши про недоведення позивачем належними та допустимими доказами нарахування дивідендів на загальну суму 129455грн., дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, при цьому, змінивши рішення суду першої інстанції, стягнув суму несплачених дивідендів у розмірі 28300грн.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції визнані необґрунтованими доводи позивача та висновки місцевого господарського суду щодо підтвердження відповідачем заборгованості по невиплаченим дивідендам в розмірі 129455грн., виходячи із змісту листа №23 від 24.02.2004р., підписаного генеральним директором відповідача та головним бухгалтером, із зазначенням, що зі змісту цього листа вбачається наявність у відповідача перед позивачем кредиторської заборгованості станом на 01.02.2004р. в розмірі 129455грн., яку відповідач зобов'язується погасити до кінця поточного року, і не вбачається, що зазначена заборгованість є заборгованістю саме по виплаті дивідендів.

Однак колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись з вищенаведеними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Аналізуючи висновки, зроблені місцевим та апеляційним господарськими судами при прийнятті оскаржуваних судових актів, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про недотримання ними вимог зазначеної норми закону, що призвело до неповноти встановлення фактичних обставин справи та незастосування судами належних норм матеріального права у контексті спірних правовідносин сторін.

Місцевий господарський суд з обставин наведених в листі відповідача №23 від 24.02.2004р. встановив визнання відповідачем суми основної заборгованості в розмірі 129455грн.

Натомість суд апеляційної інстанції з обставин наведених в цьому листі встановив лише наявність у відповідача перед позивачем станом на 01.02.2004р. кредиторської заборгованості на суму 129455грн., а не заборгованості по виплаті дивідендів.

Однак зазначених висновків суди попередніх інстанцій дійшли передчасно без витребування у відповідача первинних бухгалтерських документів, обґрунтовуючих наявність у відповідача перед позивачем вказаної заборгованості, що свідчить про неповне з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, всупереч приписів ст. 43 ГПК України.

Тоді як згідно п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні складатись під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових результатів.

Нормою, запровадженою статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.2.4 цього Положення, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Ці положення щодо обов’язкових реквізитів первинного документа зазначені і в ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Натомість зазначені приписи залишилися поза увагою судів попередніх інстанцій.

Приймаючи у справі оскаржувані судові акти щодо стягнення з відповідача невиплачених позивачу дивідендів суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки положенням статуту відповідача в редакції на момент нарахування дивідендів щодо порядку та строків їх виплати.

Крім того, судом апеляційної інстанції надавалася оцінка обставинам, викладеним в протоколі зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Обімет" підприємства з іноземними інвестиціями від 08.06.1999р., щодо нарахування позивачу дивідендів на суму 13300грн. та в протоколі зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Обімет" підприємства з іноземними інвестиціями від 12.09.1999р. щодо нарахування позивачу дивідендів на суму 15000грн.

Однак протокол зборів учасників товариства датований 12.09.1999р. в матеріалах справи відсутній. Натомість в матеріалах справи наявний протокол загальних учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Обімет" підприємства з іноземними інвестиціями від 12.10.1999р., якому суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки.

Водночас, судом апеляційної інстанції при стягненні з відповідача вказаних дивідендів не перевірено, чи належить здійснити їх стягнення без утримання та зарахування до бюджету податку на прибуток у відповідності до норм податкового законодавства.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції частково задовольняючи заявлені позивачем вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, не навів обґрунтованого розрахунку здійсненого ним перерахування сум річних та індексу інфляції.

При цьому, судом апеляційної інстанцій всупереч вимог п.6 ч.2 ст.106 ГПК України не наведено та не надано належної оцінки доводам відповідача, викладеним в апеляційній скарзі з уточненням до неї щодо пропуску позивачем строку позовної давності у 2002р. з посиланням на приписи ст.80 Цивільного кодексу Української РСР та з урахуванням пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин сторін.

Оскільки передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції (ст.ст. 1115, 1117 ГПК України) не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення у справі та постанова підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду, доводи та заперечення сторін, і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Обімет" підприємства з іноземними інвестиціями задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2008р. та рішення господарського суду м. Києва від 17.04.2008р. у справі №48/21 скасувати.

Справу №48/21 передати на новий розгляд до господарського суду м.Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя:

С. Шевчук

Судді:

С. Владимиренко

Т. Барицька