ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2008 р.

№
2/236

Вищий
господарський  суд  України
у  складі  колегії
суддів:

головуючого

Козир
Т.П.

суддів
:

Плюшка
І.А.,  Подоляк О.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційні скарги

ЗАТ “Укрхімремобладнання”

на
постанову

від
20.09.2007 р. Київського  апеляційного
господарського суду

у
справі

№ 2/236

за
позовом

АТЗТ
“Інститут ВНДІХІМПРОЕКТ”

до

КП
“Київське міське бюро  технічної
інвентаризації та  реєстрації права
власності  на об'єкти нерухомого
майна”; ЗАТ “Укрхімремобладнання”

третя
особа без самостійних вимог

ОСОБА_1

про

зобов'язання
зареєструвати право власності

за
участю представників:

від
позивача

-  Фугалевич В.О.

від
відповідача-1

-  не з'явились

від
відповідача-2

-  Гордієнко А.О.

від
третьої особи

-  не з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням
господарського суду міста Києва від 25.07.2007 р. (суддя Домнічева І.О.),
залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від
20.09.2007 р. (судді: Андрієнко В.В., Малетич М.М., Студенець В.І.), позов
задоволено: скасовано реєстрацію домоволодіння № 11 по вул. М. Раскової у місті
Києві загальною площею 700 кв. м. на шостому поверсі адміністративного будинку
та права власності на нього, здійснену Київським міським бюро технічної
інвентаризації з права особистої власності на підставі акта передачі від
27.10.1994 р., яка записана у реєстрову книгу за № 4 27 жовтня 1994 року за
Орендним ремонтно-будівельним підприємством "Укрхімремобладнання",
яке було перетворено в ЗАТ "Укрхімремобладнання"; визнано за АТЗТ
“Інститут ВНДІХІМПРОЕКТ” право власності на нежитлові приміщення загальною
площею 700 кв. м, розташовані на шостому поверсі 12-поверхового
лабораторно-інженерного корпусу по вул. М. Раскової, 11 у місті Києві;
зобов'язано КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" зареєструвати
право власності на нежитлові приміщення загальною площею 700 кв. м, розташовані
на шостому поверсі 12-поверхового лабораторно-інженерного корпусу по вул. М.
Раскової, 11 у місті Києві за АТЗТ “Інститут ВНДІХІМПРОЕКТ”; виселено ЗАТ
“Укрхімремобладнання” з нежитлових приміщень загальною площею 700 кв. м, які
розташовані на шостому поверсі 12-поверхового лабораторно-інженерного корпусу
по вул. М. Раскової, 11 у місті Києві, які належать АТЗТ “Інститут ВНДІХІМПРОЕКТ”.

Не
погоджуючись з постановою, ЗАТ “Укрхімремобладнання” звернулось до Вищого
господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення і
постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові, мотивуючи
скаргу порушенням і неправильним застосуванням судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши
пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи
касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського
суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню,
виходячи із наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 30.06.1994 р. між
Регіональним відділенням ФДМУ по місту Києву та Організацією орендарів
"Науково-дослідного і проектного інституту хімічної промисловості
"ВНДІХІМПРОЕКТ" було укладено договір купівлі-продажу № 118 цілісного
майнового комплексу "науково-дослідного і проектного інституту хімічної
промисловості "ВНДІХІМПРОЕКТ".

Відповідно
до положень статуту АТЗТ “Інститут ВНДІХІМПРОЕКТ” останній є правонаступником
Організації орендарів "Науково-дослідного і проектного інституту хімічної
промисловості "ВНДІХІМПРОЕКТ".

Як
досліджено судами, на виконання рішення господарського суду міста Києва від
05.05.2004 р. у справі № 3/295 КП "Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна"
було проведено інвентаризацію цілісного майнового комплексу, який знаходиться
по вул. М. Раскової, 11 у місті Києві та був придбаний позивачем за договором
купівлі-продажу № 118 від 30.06.1994 р.

Проте,
інвентаризацію приміщень площею 700 кв. м, які розташовані у 12-поверховому
лабораторно-інженерному корпусі цілісного майнового комплексу інституту, не
було здійснено з посиланням на те, що останні є власністю Орендно-ремонтного
підприємства "Укрхімремобладнання" на підставі акта від 27.10.1994 р.
і не є власністю позивача.

Приймаючи
рішення та постанову суди підставно не прийняли до уваги твердження ЗАТ
“Укрхімремобладнання” про те, що згаданий акт від 27.10.1994 р. є
правовстановлюючим документом та угодою, яка має наслідком перехід права
власності на спірні приміщення.

При
цьому судами встановлено, що акт від 27.10.1994 р. складено на підставі наказу
Міністра хімічної промисловості СРСР від 20.11.1985 р. № 781, листів заступника
міністра хімічної промисловості СРСР від 11.05.1990 р. № АУ-2940, заступника
голови Державного комітету з хімічної і нафтохімічної промисловості України від
20.01.1992 р. № 3/140 та заступника міністра промисловості України від
08.10.1993 р. № 04-14-2/5906, якими на позивача було покладено обов'язок надати
у користування спірні приміщення відповідачу-2.

Перехід
права власності на спірні приміщення згадані документи не передбачали.

Судами
враховано, що Закон України "Про приватизацію державного майна", який
надавав особам право набувати у власність державне майно, що знаходилося у їх
користуванні, було прийнято тільки 04.03.1992 р., а тому набуття відповідачем-2
спірних приміщень у власність на підставі наказу Міністра хімічної
промисловості СРСР від 20.11.1985 р. № 781, листів заступника міністра хімічної
промисловості СРСР від 11.05.1990 р. № АУ-2940, заступника голови Державного
комітету з хімічної і нафтохімічної промисловості України від 20.01.1992 №
3/140 не могло мати місце.

Лист
заступника міністра промисловості України від 08.10.1993 р. № 04-14-2/5906
передбачав надання спірних приміщень відповідачу-2 в орендне користування з
правом їх подальшої приватизації на підставі положень пункту 8 наказу ФДМУ від
11.01.1993 р. № 4/1, який зазначав, що організації, які займають державні
приміщення на правах оренди, мають право на приватизацію площі і майна, що ними
використовувалася, за станом на 01.07.1992 р.

Як
досліджено судами, ЗАТ "Укрхімремобладнання" своїм правом на
приватизацію спірних приміщень не скористалося, а тому відсутні правові
підстави для висновку про набуття останнім права власності.

Разом
з тим, позивач 30.06.1994 р. уклав з Регіональним відділенням ФДМУ по м. Києву
договір № 118 купівлі-продажу цілісного майнового комплексу
"науково-дослідного і проектного інституту хімічної промисловості
"ВНДІХІМПРОЕКТ" та став його одноосібним власником, в тому числі і
спірних приміщень, які увійшли до складу приватизованого майнового комплексу.

У
матеріалах справи відсутні будь-які угоди, які б підтверджували відчуження
позивачем, як власником, відповідачу-2 спірних приміщень та засвідчували
перехід права власності на них.

Судами
прийнято до уваги, що згідно положення ч. 2 ст. 28 Закону України "Про
приватизацію державного майна" (в редакції від 26.01.1994 р.) заборонялося
відчужувати приватизовані об'єкти шляхом купівлі-продажу, обміну, дарування до
введення власної національної валюти.

Відповідно
до затвердженого розпорядженням РВ ФДМУ по м. Києву № 72-Р від 28.04.1994 р.
акту оцінки та пункту 1.2 договору купівлі-продажу № 118 від 13.06.1994 р.,
позивач придбав цілісний майновий комплекс інституту за 3071030 тис. крб. В
акті оцінки відсутнє визначення вартості кожної будівлі та приміщень, що
входили до складу придбаного позивачем цілісного майнового комплексу, а тому
суди мотивовано не вважали здійснений відповідачем-2 платіж як компенсацію
витрат з викупу спірних приміщень у РВ ФДМУ по м. Києву.

Прийнявши
до уваги положення ст. ст. 4, 41 ЦК УРСР суди першої та апеляційної інстанцій
обґрунтовано не розглядали акт від 27.10.1994 р. як окрему угоду, спрямовану на
набуття чи виникнення прав та обов'язків, пов'язаних з набуттям спірних
приміщень у власність.

Крім
цього судами враховано, що відсутність набуття за ЗАТ
"Укрхімремобладнання" права власності на спірні приміщення
підтверджується також листом Регіонального відділення ФДМУ по місту Києву від
23.08.1995 р. № 30-03/1579, яким останнє відмовило ЗАТ "Укрхімремобладнання"
в укладенні додаткової угоди до договору купівлі-продажу № 109 від 18.06.1994
р. та у видачі свідоцтва про право власності на спірні приміщення.

Враховуючи
викладене, слід визнати обґрунтованими висновки судів про відсутність у
відповідача-2 правовстановлюючих документів, а також про те, що ЗАТ
"Укрхімремобладнання" право власності на нежитлові приміщення
загальною площею 700 кв. м, які розташовані на шостому поверсі 12-поверхового
лабораторно-інженерного корпусу по вул. М. Раскової, 11 у місті Києві, не
набувало.

За
таких обставин, у КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" були відсутні
підстави для визнання за відповідачем-2 права власності на спірні приміщення.

Відповідно
до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а
також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Також,
врахувавши положення ст. ст. 256, 257, 261 ЦК України та встановивши, що про
порушення свого права позивач дізнався після проведення 20.08.2004 р.
інвентаризації належного позивачу цілісного майнового комплексу по вул. М.
Раскової, 11 у місті Києві, господарські суди першої та апеляційної інстанцій
мотивовано спростували твердження відповідача-2 про сплив позовної давності.

Задовольняючи
позовні вимоги суди правомірно вказали на те, що укладення 11.12.2006 р. між
ЗАТ "Укрхімремобладнання" та громадянином ОСОБА_1 договору купівлі-продажу
спірних приміщень не перешкоджає позивачу звернутися за захистом свого
порушеного права до суду. Відповідно до вимог ст. ст. 210, 331, 334, 657 ЦК
України, норм Тимчасового порядку про державну реєстрацію правочинів,
затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 671,
сторони не надали доказів реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна
від 11.12.2006 р., а також доказів реєстрації права власності на спірні
приміщення за третьою особою.

Врахувавши
положення ст. ст. 387, 388, 658 ЦК України, встановивши відсутність доказів
оплати спірних приміщень, прийнявши до уваги, що ОСОБА_1 повинен був знати про
відсутність у відповідача-2 права продавати спірні приміщення, оскільки
останній не був їх власником, суд апеляційної інстанції підставно вказав про
наявність у позивача права вимагати повернення спірних приміщень.

Висновки
судів відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам
матеріального і процесуального права, є законними та обґрунтованими.

Відповідно
до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами
розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної
інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна
скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного
господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Згідно
з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України та частин 1, 2 статті 1117
ГПК України, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних
обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та
постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або
постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання
оскаржувача на інші обставини не приймаються колегією суддів до уваги з огляду
на положення ст. 1117 ГПК України та з підстав їх суперечності
матеріалам справи.

Твердження
оскаржувача про порушення і неправильне застосування апеляційним господарським
судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не
знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись
ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну
скаргу ЗАТ "Укрхімремобладнання" залишити без задоволення.

Постанову
Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2007 р. у справі № 2/236
залишити без змін.

Головуючий,
суддя                                                                      Т.
Козир

С
у д д і
І. Плюшко

О. Подоляк