ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2008 р.

№ 18/1081

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:

Михайлюка М.В.,

Суддів :

Дунаєвської Н.Г.

Рибака В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк

на постанову

Житомирського апеляційного господарського суду від 27.09.2007 року

у справі

№ 18/1081 господарського суду Хмельницької області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства ВТБ Банк

до

ТОВ "Корпорація Сігма",

ВАТ "Подільський цемент"

про

звернення стягнення на заставлене майно

за участю представників сторін :

позивача

Липська Н.В.,

відповідача 1

відповідача 2

не з’явились,

Антощук О.А.,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 14.06.2007 р. у справі № 18/1081 (суддя: Саврій В.А.), залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного господарського суду від 27.09.2007 року (судді: Пасічник С.С., Гулова А.Г., Філіпова Т.Л.) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нове рішення.

Перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановили господарські суди, АКБ „Мрія” (правонаступником якого є ВАТ ВТБ Банк) та ТОВ „Корпорація Сігма” 24.12.2002 р. уклали кредитний договір №59 (а.с.7, т.1), відповідно до п1.1. розділів 1, 2 банк відкриває позичальнику відкличну кредитну лінію в національній валюті у розмірі 520000 грн. на строк до 24.02.2003р. з розрахунку 30% річних, кредит надається під заставу майна позичальника.

24.12.2002 р. АКБ „Мрія” і ТОВ „Корпорація Сігма” уклали договір застави (а.с.6, т.1) цементу: марки ПЦ 1-500 у кількості 825 т. і марки ПЦ ІІ АШ-400 у кількості 5100 т. в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ „Корпорація Сігма” за кредитним договором №59 від 24.12.2002 року.

ТОВ „Корпорація Сігма" у встановлений кредитним договором строк зобов'язання не виконало, кредит і відсотки за користування кредитом не повернуло.

Борг відповідача за кредитним договором на суму неповерненого кредиту, відсотків і пені, розраховані позивачем станом на 11.04.2003 р., визнано рішенням господарського суду м. Києва 04.06.2003 р. у справі №34/359 (а.с.8-9,т.1), стороною якої були АКБ „Мрія” та ТОВ „Корпорація Сігма”. Зазначене рішення набрало законної сили. Однак, зазначений борг виконавчою службою не стягнуто.

В позові АКБ „Мрія” від 18.01.2007 р. до ТОВ „”Корпорація Сігма” та ВАТ „Подільський цемент” зазначається, що борг ТОВ „Корпорація Сігма” за кредитним договором №59 від 24.12.2002 р. збільшився на суму відсотків, належних банку за період з 11.04.2003 р. по даний час. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити відсотки до моменту повного погашення суми боргу. З урахуванням терміну позовної давності, банк має право стягнути з відповідача плату за користування кредитом (відсотки) за три роки, що при ставці 30% у рік складатиме 468000 грн.

У зв'язку із викладеним, позивач просив звернути стягнення на цемент ПЦ ІІ АШ-400, який знаходиться у ВАТ „Подільський цемент” на підставі договору збереження цементу від 25.09.2002 р. №9104/23 у кількості 5100 т. у рахунок погашення 468000 грн. боргу по відсотках, належних банку за три роки, що передують подачі позовної заяви.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановив місцевий господарський суд, перебіг строку позовної давності зі сплати відсотків за користування кредитом розпочався 15.06.2003 р. і тривав три роки. Разом з тим, позивач подав позов 23.01.2007 р., тобто коли сплив строк позовної давності. Зважаючи на заяву іншої сторони про застосування позовної давності, суд правомірно з урахуванням вимог ст. 267 ЦК України відмовив у задоволенні позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів про те, що позивач пропустив строк позовної давності, а відтак не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обґрунтованою.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Житомирського апеляційного господарського суду від 27.09.2007 року у справі № 18/1081 залишити без змін.

Головуючий, суддя            М. Михайлюк

Судді          :            Н.Дунаєвська

В.Рибак