ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.01.08 р.                     Справа № 26/287

Суддя господарського суду Донецької області Наумова К.Г.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк” (м. Дніпропетровськ) в особі філії „Донецьке регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк” (м. Донецьк, Донецької обл..)

до відповідачів: Відділу Державної виконавчої служби Ясинуватського управління юстиції (м. Яснувата, Донецької обл..),

та Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області (м. Донецьк, Донецької обл..)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції м. Донецька (м. Донецьк, Донецької обл..)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції м. Донецька (м. Донецьк, Донецької обл..)

про стягнення матеріальної шкоди у сумі 73390 грн.

за участю:

Прокурора

Представників сторін:

від позивача: Крук В.Л. за дов. від 25.06.07р.

від першого відповідача: Носач Т.О. за дов. № 101/2006 від 09.11.2006р.

від другого відповідача:Сагірова М.І. за дов. від 29.12.07 р. № 28/2с

від третьої особи: представник не з’явився

від третьої особи: представник не з’явився

Закрите акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк” (м. Дніпропетровськ) в особі філії „Донецьке регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк” (м. Донецьк, Донецької обл..) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Ясинуватського управління юстиції (м. Яснувата, Донецької обл..) про стягнення матеріальної шкоди у сумі 73390 грн.

Ухвалою суду від 14.11.2007 р. у якості другого відповідача було залучено Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області (м. Донецьк, Донецької обл..) та у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ Державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції м. Донецька (м. Донецьк, Донецької обл..) та Відділ Державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції м. Донецька (м. Донецьк, Донецької обл..).

Заявою від 26.11.07 р. позивач зменшив позовні вимоги та просить стягнути з першого відповідача збитки у сумі 16593 грн. 45 коп.

Заявою від 14.11.08 р. позивач зменшив позовні вимоги та просить стягнути з першого відповідача збитки у сумі 8043 грн. 54 коп.

Заявою від 18.01.08 р. позивач змінив предмет позову та просить стягнути з відповідачів збитки у сумі 6334 грн. 50 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступне.

На виконанні у відділі Державної виконавчої служби Ясинуватського управління юстиції (м. Яснувата, Донецької обл..), далі „ВДВС”, знаходиться виконавчий лист виданий Ворошиловським районним судом м. Донецька на виконання вироку суду по кримінальній справі про стягнення солідарно з Мар’єнка О.С. матеріальної шкоди у розмірі 91600 грн. на користь ЗАТ КБ „ПриватБанк”. Під час відкриття провадження по справі ВДВС було відомо, що Мар’єнка О.С. належить на праві власності квартира у м. Яснувата. З метою забезпечення виконання рішення ВДВС постановою було накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження. Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду від 09.06.06 р. за позовом Мар’єнко О.С. зазначену постанову було скасовано у зв’язку з визнанням дій державного виконавця такими, що не відповідають закону. Позивач неодноразово звертався до начальника ВДВС із заявами про прийняття заходів для збереження майна боржника та повторного накладення арешту на квартиру. Усі заяви залишені без відповідних заходів. Одразу після скасування постанови про накладення арешту боржник реалізував квартиру. Дії державного виконавця визнані незаконними наведеним рішенням суду. Відповідно до ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження”, державний виконавець зобов’язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення суду протягом шести місяців з дня відкриття виконавчого провадження. До теперішнього часу майновий стан позивача не відновлено. Внаслідок неправомірних дій та подальшої бездіяльності ВДВС позивачу завдано шкод у вигляді недоотриманого доходу з використання у діяльності банку неотриманих коштів, розмір яких складає за обліковою ставкою НБУ 6334 грн. 50 коп. Шкода заподіяна незаконними діями та бездіяльністю державних органів підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст. 1173 ЦК.

Заяви позивача про зменшення позовних вимог прийняті судом оскільки не порушують законодавство, а також права та охоронювані законом інтереси позивача та інших осіб.

Перший відповідач проти позову заперечує посилаючись на наступне.

Факти неправомірних дій або бездіяльності державного виконавця при виконанні виконавчого документу повинні бути підтверджені рішенням суду. На теперішній час судами не винесено жодного рішення, яким встановлено незаконність дій або бездіяльності ВДВС. Виконавчий лист виданий Ворошиловським районним судом м. Донецька на виконання вироку суду по кримінальній справі про стягнення в з Мар’єнка О.С. та інших боржників солідарно матеріальної шкоди у розмірі 91600 грн. знаходиться на виконанні і державним виконавцем приймаються заходи щодо його виконання. ВДВС стягнуто 15500 грн. У відділах державної виконавчої служби Ворошиловського та Калінінського районних управлінь юстиції м. Донецька також знаходяться на виконанні виконавчі листи, які видані на виконання цього вироку.

Після винесення рішення Ясинуватським міськрайонним судом про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, позивач не звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків, а оскаржував це рішення в апеляційному та касаційному порядку, тобто позивач усвідомлював правомірність дій державного виконавця.

Посилання позивача на те, що рішення суду не виконано протягом встановленого ст. 25 Закону України „Про виконавче провадження” шестимісячного строку не заслуговують на увагу оскільки 15.02.06 р. виконавча провадження було зупинено у зв’язку з розглядом справи у суді. Провадження було поновлено 01.08.06 р., тобто 26.07.06 р. не може бути моментом закінчення шестимісячного строку встановленого для виконання судового рішення.

Рішенням Ясинуватського міськрайонного суду від 09.06.06 р. встановлено, що Мар’єнко О.С. повинен відшкодувати позивачу шкоду у сумі 18320 грн., тому незрозуміло чому позивач розрахував шкоду з суми вартості квартири. Залишок нестягнутої на користь позивача суми складає 2200 грн.

Відповідно до КАС України зазначений спір є справою адміністративної юрисдикції та не підлягає розгляду у господарських судах України.

Одним з принципів бюджетної системи є принцип цільового використання бюджетних коштів. Перелік витрат державного бюджету встановлюється Законами України про бюджет України на відповідний рік та цей перелік є вичерпним. Законом України „Про державний бюджет України на 2007 рік” такі витрати державного бюджету не передбачені. Чинним законодавством на органи Державного казначейства України не покладено повноважень не представлення інтересів Держави. Відповідно до ст. 96 ЦК України, кожна юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов’язаннями належним їй на праві власності майном.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції м. Донецька (м. Донецьк, Донецької обл..) пояснила наступне.

Виконавчий лист на виконання вироку Ворошиловського районного суду м. Донецька по кримінальній справі про стягнення солідарно з Савран В.В. та інших боржників солідарно матеріальної шкоди у розмірі 91600 грн. надійшов до відділу 23.03.06 р., у той же день було порушено виконавче провадження. 28.03.06 р. виконавчий лист було надіслано на виконання до АКБ „ТАС-Комерцбанк” у м. Донецьку. 11.05.07 р. було встановлено, що виконавчий лист до банку не надходив. 20.06.07 р. до відділу надійшов дублікат виконавчого листа. За відсутністю даних про можливе місце роботи боржника, 25.07.07 р. виконавчий лист було направлено до відділу державної виконавчої служби у Ленінському районі м. Донецька за місцем проживання боржника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділ Державної виконавчої служби Калінанського районного управління юстиції м. Донецька (м. Донецьк, Донецької обл..) пояснила наступне.

06.03.06 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, який видано на виконання вироку Ворошиловського районного суду м. Донецька по кримінальній справі про стягнення з Блажевич Л.С., Блажевич Л.С. та інших боржників солідарно матеріальної шкоди у розмірі 91600 грн. Відділом встановлено що у власності Блажевич Л.С., Блажевич Л.С. перебуває квартира. Відділом прийняті заходи щодо визначення часток майна, що належать даним боржникам та приймаються заходи щодо реалізації вищезазначеного реалізованого майна.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

23.12.2005 р. Ворошиловським районним судом м. Донецька видано виконавчий лист на виконання вироку Ворошиловського районного суду м. Донецька по кримінальній справі по ст. 185 ч. 5 КК України, про стягнення з про стягнення з Мар’єнко О.С., Савран В.В., Блажевич Л.С., Блажевич Л.С., Ненецького Д.Ф. солідарно на користь ЗАТ КБ „ПриватБанк” матеріальної шкоди у розмірі 91600 грн. відносно боржника Мар’єнко О.С.

Згідно наведеного вироку, зазначені особи визнанні винними у скоєнні злочину передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення майна розкрадання 23.01.06 р. до Державної виконавчої служби в Ясинуватсько-Авдіївському районі надійшла заява ЗАТ КБ „ПриватБанк” та наведений виконавчий лист, а також заява про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження майна боржника, а саме квартири за адресою м. Яснувата, квартал 103, б.21, кв. 47, що належить Мар’єнко О.С. на підставі договору купівлі-продажу.

Постановою державного виконавця Мерко М.С. від 26.01.06 було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання наведеного виконавчого листа.

Також 26.01.06 р. державним виконавцем Мерко М.С. винесено постанову АА № 536833 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яким накладено арешт на все майно, що належить Мар’єнко О.С., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить Мар’єнко О.С.

Мар’єнко О.С. звернувся до Ясинуватського міськрайонного суду з адміністративним позовом про скасування постанови державного виконавця Мерко М.С. АА № 536833 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою Ясинуватського міськрайонного суду від 09.06.06 р. по справі 2-А-11/2006 даний позов задоволено постанову АА № 536833 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження скасовано. Постанову вмотивовано тим, що державний виконавець починаючи виконувати судове рішення не пересвідчився чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення. Державним виконавцем також не перевірялась наявність у боржника коштів або інших цінностей, достатніх для задоволення вимог кредиторів. Зазначене є порушенням Закону України „Про виконавче провадження”.

ВДВС дане рішення не оскаржувала а ні в апеляційному а не у касаційному порядку.

Судової палатою з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Донецької області розглянута апеляційна скарга ЗАТ КБ „ПриватБанк” на зазначену постанову, ухвалою від 21.07.06 р. дану постанову залишено без змін, а скаргу без задоволення. Постанова суду першої інстанції набрала законної сили.

ЗАТ КБ „ПриватБанк” оскаржив зазначені рішення до Вищого адміністративного суду України, постановою від 27.11.07 р. наведені судові рішення залишені без змін.

З матеріалів справи також вбачається, що 15.02.06 р. державним виконавцем Мерко М.С. винесено постанову, якою зупинено виконавче провадження по виконанню наведеного виконавчого листа. У постанові зазначено, виконавче провадження зупинено на підстав листа Ясинуватського міськрайонного суду від 08.02.06 р. № 341.

У листі Ясинуватського міськрайонного суду від 08.02.06 р. № 341 зазначено, що у зв’язку з розглядом заяви Мар’єнко О.С. на постанову державного виконавця про накладення арешту судом зупинено виконавче провадження в частині реалізації квартири, яка належить Мар’єнко О.С.

Процесуальний документ – ухвала суду про зупинення виконавчого провадження в частині реалізації квартири, яка належить Мар’єнко О.С. в матеріалах виконавчого провадження ВДВС по виконанню наведеного виконавчого листа відсутня.

У наведеному листі суду також відсутнє посилання на ухвалу суду.

Суд також звертає увагу на наступне. З наведеного листа ж вбачається, що у ньому повідомляється лише про зупинення виконавчого провадження у частині реалізації квартири, яка належить Мар’єнко О.С., про повне зупинення виконавчого провадження у ньому не йдеться.

Лише 01.08.06 р. постановою державного виконавця виконавче провадження було поновлено.

01.08.06 р. постановою державного виконавця Білаш О.В. звільнено з під арешту усе майно боржника Мар’єнко О.С.

ЗАТ КБ „ПриватБанк” зверталось до ВДВС із заявами про накладення арешту на майно боржника, заяву від 14.06.06 р. отримано ВДВС також 14.06.06 р., заяву від 19.06.06 р. отримано ВДВС 20.06.06 р. Доказів направлення відповідей на ці листи суду не надано.

Лише 01.08.06 р. ВДВС повідомив ЗАТ КБ „ПриватБанк” про те що на 04.08.06 р. заплановані виконавчі дії які направлені на з’ясування майнового стану Мар’єнко О.С. та виявлення майна, яке належить боржнику Мар’єнко О.С. за адресами м. Яснувата, м-н Центральний, 24-33 та м. Яснувата кв-л. 103, 21-47.

04.08.06 р. ВДВС складено акти державного виконавця. Згідно першого акту було встановлено, що Мар’єнко О.С. за адресою м. Яснувата, м-н Центральний, 24-33 не мешкає, майно на яке можливо накласти стягнення відсутнє. Боржник раніше мешкав в кв. 23 б. 24, приблизно рік тому продав квартиру та переїхав, майно відсутнє.

Згідно другого акту, за місцем мешкання боржника Мар’єнко О.С., а саме м. Яснувата кв-л. 103, 21-47, майно на яке можливо накласти арешт на виконання рішення суду відсутнє.

Листом від 12.08.06 р. РЕВ 22-го МРВ ДАІ м. Яснувата УМВС України в Донецькій області повідомив ВДВС про те, що Мар’єнко О.С. транспорту на праві приватної власності не має.

Листом від 04.08.06 р. № 2251, КП БТИ Ясинуватської міської ради повідомило ВДВС про те, що за Мар’єнко О.С. нерухомого майна на праві приватної власності не зареєстровано.

04.09.06 р. Мар’єнко О.С., що у теперішній час він не працює, коштів ледь вистачає на його утримання, також йому допомагають його родичі. Збільшити розмір виплат він не має можливості.

На запит від 23.10.06 р., КП БТИ Ясинуватської міської ради листом від 27.10.06 р. № 2824 повідомила ВДВС, що власником квартири за адресою м. Яснувата, кв-л. 103, 21-47 є Мар’єнко В.Ф. на підставі договору дарування від 26.07.06 р.

Матеріалами справи підтверджується, що раніше ця квартира належала боржнику Мар’єнко О.С. Зазначену квартиру було відчужено шляхом дарування через декілька днів після набрання законної сили рішенням Ясинуватського міськрайонного суду про скасування постанови про накладення арешту на майно Мар’єнко О.С. (21.07.06 р.). Виконавче провадження у той час було зупинено. Виконавче провадження було поновлено не у день набрання чинності зазначеним рішенням суду, я через декілька днів після цього. Повторно арешт на майно боржника не був накладений.

Ст.. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв’язок між шкодою та заподіювача, вина. Обсяг відшкодування не залежить від того чи завдання ця шкода умисно або необережно, тобто до уваги приймається лише наявність вини, а не її форма. Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода у зменшенні майнової сфери потерпілого, що у свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.

За загальним правилом, встановленим даною статтею, шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі, тобто відшкодовується реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, а також упущена вигода.

Ст.. 24 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду у 10-денний строк.

Ст.. 34 цього закону встановлений перелік обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження. Відповідно до п. 6, даної статті в редакції, що діяла на час прийняття державним виконавцем постанови про зупинення виконавчого провадження, встановлено, що виконавче провадження обов’язково зупиняється у разі зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження посадовою особою, якій законом надано таке право. У листі суду, на який послався державний виконавець у постанові про зупинення виконавчого провадження, мова йдеться лише про зупинення виконавчого провадження у частині реалізації майна боржника.

Відповідно до ст.. 117 КАС України, подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі, не зупиняють дію суб’єкта владних повноважень. Суд у порядку забезпечення позову відповідною ухвалою може зупинити дію рішення суб’єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Таким чином, дія постанови державного виконавця про накладення арешту може бути зупинена лише ухвалою суду. Як зазначалось, процесуальний документ – ухвала суду про зупинення стягнення на підставі виконавчого документа у матеріалах виконавчої справи відсутня, також відсутня ухвала суду будь-якого іншого змісту.

Ст.. 35 встановлені випадки у яких державний виконавець має право зупинити виконавче провадження. Зі змісту даної статті вбачається, що наведені у ній обставини лише надають право зупинити виконавче провадження.

Ст.. 25. Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Відповідно до ст.. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, ВДВС було накладено арешт на майно боржника з порушенням вимог Закону України „Про виконавче провадження”, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, а також допущена бездіяльність, яка призвела до відчуження майна боржника, а саме квартири за адресою м. Яснувата, кв-л. 103, 21-47, на яке могло бути накладено стягнення у разі відсутності у боржника коштів достатніх для погашення боргу. Внаслідок цих дій та бездіяльності вирок суду у частині стягнення завданої шкоди не був виконаний у встановлений Законом України “Про виконавче провадження” строк.

Розмір майнової шкоди позивачем визначений у сумі 6334 грн. 50 коп. Шкода виникла у зв’язку з тим, що банк був позбавлений можливості отримувати прибуток з використання у власній господарській діяльності коштів, які могли бути отримані внаслідок реалізації квартири. Позивач розрахував суму шкоди виходячи з вартості квартири у сумі 51300 грн., яка встановлена постановою Ясинуватського міськрайонного суду від 09.06.2006 р. за період з 26.07.06 р. – з моменту закінчення встановленого ст.. 25 Закону України “Про виконавче провадження” строку виконання судового рішення, по 17.01.08 р. Для розрахунку використана облікова ставка Національного банку, яка є орієнтиром щодо вартості залучених та розміщених коштів на відповідний період та є основною процентною ставкою рефінансування.

Таким чином, матеріалами справи доведена протиправна поведінка заподіювача шкоди, розмір шкоди та причинний зв’язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Посилання ВДВС на те, що вартість зазначений квартири зазначена позивачем не може бути прийнято до розрахунку розміру шкоди оскільки перевищує суму, яка повинна бути стягнута з боржника за наведеними вироком суду, не приймається судом до уваги.

Згідно вироку суду, з осіб визнаних винними у скоєнні злочину, стягнута заподіяна шкода у сумі 91600 грн. солідарно.

Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ст.. 543 цього кодексу, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно зі ст.. 544 цього кодексу боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Таким чином, кожний з наведених боржників повинен відшкодувати заподіяну шкоду у повному обсязі та лише у цьому разі має право зворотної вимоги до інших боржників. Як встановлено, жодний з боржників не виконав цього обов’язку, тобто з ВДВС мала право стягнути з боржника Мар’єнко О.С. шкоду відповідно до вироку суду у повному обсязі.

Відповідно до приписів статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади або органом місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Приписи вказаної статті є спеціальною нормою, тобто передбачає особливість відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності. Отже, необхідною підставою для притягнення органу державної виконавчої служби до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є факти неправомірних дій, бездіяльності органу державної виконавчої служби, тобто невиконання тих дій, які вона зобов'язана вчинити на підставі покладених на неї обов'язків, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями, бездіяльністю органу державної виконавчої служби і заподіяною ним шкодою.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю цих органів, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними повноважень. Як вбачається, наведеною нормою запроваджена публічно-правова відповідальність за незаконні рішення, дії або бездіяльність органів державної влади, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Отже, відповідальність за шкоду, яка завдана органами державної влади несе держава за рахунок грошових коштів, які належать їй на праві власності.

Відповідно до статті 48 Бюджетного кодексу України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами Державного бюджету.

Статтею 25 цього Кодексу встановлено, що Державне казначейство здійснює безспірне списання з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету та місцевих бюджетів.

Тобто, у даній справі, відшкодування позивачеві шкоди, завданої незаконними діями органу виконавчої служби, має здійснюватись державою за рахунок коштів Державного бюджету України.

Такий висновок підтверджується також і рішенням Конституційного Суду України від 03.10.01 у справі № 1-36/2001, прийнятим за результатами розгляду близьких за змістом правовідносин, у якому, зокрема, зазначено, що Конституція України гарантує громадянам право на відшкодування шкоди за рахунок держави.

З огляду на зазначене позовні вимоги Закритого акціонерного товариства- комерційного банку „ПриватБанк” (м. Дніпропетровськ) в особі філії „Донецьке регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк” (м. Донецьк, Донецької обл..) до Відділу Державної виконавчої служби Ясинуватського управління юстиції (м. Яснувата, Донецької обл..) та Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області (м. Донецьк, Донецької обл..) про стягнення з коштів Державного бюджету України матеріальної шкоди у сумі 6334 грн. 50 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій першого відповідача, судові витрати по сплаті держаного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на першого відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись, ст..56 Конституції України, Цивільним кодексом України, Бюджетним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Законом України “Про виконавче провадження”, рішенням Конституційного Суду України від 03.10.01 у справі № 1-36/2001,

ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд –

В И Р I Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з коштів Державного бюджету України з рахунку відкритого на ім’я Головного управління Державного казначейства України у Донецькій області (м. Донецьк, Донецької обл..) на користь Закритого акціонерного товариство комерційний банк „ПриватБанк” (м. Дніпропетровськ) в особі філії „Донецьке регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк” шкоду у сумі 6334 грн. 50 коп.

Стягнути з Відділу Державної виконавчої служби Ясинуватського управління юстиції (м. Яснувата, Донецької обл..) на користь Закритого акціонерного товариство комерційний банк „ПриватБанк” (м. Дніпропетровськ) в особі філії „Донецьке регіональне управління Закритого акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк” витрати по сплаті державного мита у сумі 102 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 30 січня 2008 року.

Суддя Наумова К Г.