ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2008 р.

Справа № 19/298

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т.В.

При секретарі Гринюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" Кловський узвіз,9/2, м.Київ,01021

до відповідача ТзОВ "Прикарпатська фінансова компанія" вул. Петлюри,10, м.Івано-Франківськ,76000

про стягнення заборгованості в сумі 5897416,69 грн.

Представники:

Від відповідача: Фатула Т.В.-представник, (довіреність № б/н від 03.07.07.)

Від позивача: Римарук Ю.І.-представник, (довіреність № б/н від 15.01.08.)

Від позивача: Гірник О.І.-представник, (довіреність № б/н від 15.01.08.)

СУТЬ СПОРУ: ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" звернулась в суд із позовом до ТзОВ "Прикарпатська фінансова компанія" про стягнення заборгованості на суму 5897416,69 грн.

Представник позивача в судовому засіданні висунуті позовні вимоги підтвердив в повному обсязі, на підставі ст.22 ГПК України подав заяву вх.№856 від 04.02.08. про збільшення позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 3079214,11 грн.- основного боргу, 731483,35 грн. пені, 1375028,89 грн.- інфляційних втрат, 409956,04 грн.- 3% річних та 7% штрафу в сумі 550011,76 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні проти висунутих позовних вимог заперечує з підстав викладених у відзиві на позовну заяву вх.№887 від 05.02.08., а саме стверджує, що позивач не підтвердив позовні вимоги первинними документами бухгалтерського обліку та просить застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з"ясувавши її фактичні обставини, об"єктивно оцінивши докази, судом встановлено:

між ДК «Укртрансгаз»НАК «Нафтогаз України» та ТОВ "Прикарпатська фінансова компанія" укладено договір на постачання природного газу №11-57 від 29.01.04.

Відповідно до п.1.1 договору позивач зобов'язувався передати відповідачу природний газ у власність, а відповідач, в свою чергу, зобов'язувався прийняти газ та сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно умов договору, обсяг газу, що передавався відповідачу у 2004 році, узгоджувався між сторонами договору щомісячно, шляхом укладання додаткових угод до договору, копії яких долучені до матеріалів справи.

На виконання умов договору, позивачем надавалися послуги по поставці природнього газу. Факт передачі газу, а також обсяги та ціна газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ч.2 п.3.3 договору акти приймання-передачі природного газу є підставою для проведення розрахунків.

Станом на 01.04.05. заборгованість відповідача за договором №11-57 перед позивачем за поставлений природний газу у листопаді - грудні 2004 року становила 39286554,39 грн.

15 квітня 2005 року відповідач листом №0256 від 15.04.05. просив позивача надати згоду на укладання з ВАТ "Львівгаз" договору переведення боргу у відповідності до ст.520 ЦК України з метою забезпечення належного виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем. Листом №3996/9-07 від 22.04.07. позивач повідомив відповідача про надання згоди на укладання договору переводу боргу між відповідачем та ВАТ "Львівгаз".

Враховуючи вищезазначене, 29 квітня 2005 року між відповідачем та ВАТ "Львівгаз" укладено договір переведення боргу відповідача, в тому числі, за договором на постачання природного газу №11-57 від 29.01.04 . на загальну суму 39286554,39 грн.

В травні 2005 року, враховуючи умови договору №11-57 щодо визначення суми ПДВ, відповідачу донараховано ПДВ на загальну суму 7857310,88 грн., що є сумою заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений природний газ у листопаді- грудні 2004 року.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно із зазначеною вище статтею претензією №7953/6 від 04.07.07. позивач звернувся з вимогою про погашення заборгованості в сумі 3079214,11 грн., враховуючи заяву №016/1 від 07.08.06. про припиненння взаємних зобов"язань заліком зустрічних однорідних вимог на суму 4778096,77 грн., згідно договору про відступлення права вимоги №У-09. Проте, відповідач залишив вимоги без належної уваги та виконання.

Статтями 526, 530 ЦК України передбачений обов’язок сторін виконувати зобов’язання належним чином та в установлений строк відповідно до умов договору, вказівок закону, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачем зазначені норми закону та умови договору, порушені, оскільки вартість наданих послуг оплачена частково, внаслідок чого станом на день винесення рішення заборгованість за послуги по постачанню природного газу, становить 3079214,11 грн.

Згідно ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Порушення зобов'язань є підставою для застосування санкцій, передбачених чинним законодавством або договором.

Суд вважає підставним, застосування ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, за вимогою кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочки, обгрунтований розмір якого становить 1375028,89 грн., а також 3% річних в сумі 409956,04грн.

Що стосується стягнення пені в сумі 731483,35 грн. та 7% штрафу - 550011,76 грн. за порушення умов договору, то слід зазначити, що приписами ч. 1 ст.223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України , якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Приписами п.3 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Беручи до уваги пояснення представників сторін та матеріали справи, а саме акт звірки розрахунків за період з 01.10.06. по 31.10.06., що підписаний уповноваженими сторонами та скріплений печатками підприємств, суд приходить до висновку, що позивачу стало відомо про порушення свого права щодо своєчасного розрахунку за поставлений газ станом на 01.10.06.

Згідно з положеннями ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В судовому засіданні встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду для захисту порушених прав стосовно стягнення з відповідача штрафних санкцій, а тому відповідно до п.4 ст.267 ЦК України, закінчення строку позовної давності до пред"явлення позовних вимог, про застосування якого заявлено відповідачем, в частині стягнення штрафу та пені, є підставою для відмови у позові.

Позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не наведено жодних підстав в обгрунтування причин пропуску передбаченого законом строку, та не подано клопотання про його поновлення, а отже у суду відсутні підстави для його поновлення, оскільки відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України строк позовної давності підлягає поновленню судом тільки у разі поважності причин його пропуску.

Відповідач не подав суду доказів здійснення сплати заборгованості, яка ним визнана відповідно до заяви №016/1 від 07.08.06. та акта звірки розрахунків, не заперечив її розмір, тому відповідно до приписів встановлених ст.33 ГПК України, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення 3079214,11 грн.- основного боргу, 1375028,89 грн.- інфляційних втрат та 409956,04 грн.- 3% річних , такими, що підлягають до задоволення.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок стягнення з відповідача пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст.258, 261, 267, 526, 530, 601, 625 ЦК України, ст.193, 223 ГК України, керуючись ст.22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатська фінансова компанія" (м.Івано-Франківськ, вул.С.Петлюри,10, код 32605833) на користь Дочірньої компанії "Укртрансгаз України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м.Київ, Кловський узвіз,9/1, код 30019801) - 4864199,04 грн. заборгованості, з яких 3079214,11 грн.- основного боргу, 1375028,89 грн.- інфляційних втрат, 409956,04 грн.- 3% річних , а також 25500,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В частині стягнення 731483,35 грн. пені та 7% штрафу в сумі 550011,76 грн. - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання повного рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

рішення підписане 25.02.08

Виготовлено в АС "Діловодство суду"

________________