ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2008 р. Справа № 47/614-07

вх. № 13062/5-47

Суддя господарського суду Светлічний Ю.В.

при секретарі судового засідання Малахова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з"явився; відповідача - Осьмухін С.А. за довіреністю №2 від 01.01.2008р., Хоменко О.О. за довіреністю №3 від 01.01.2008р.

розглянувши справу за позовом Закритого акціонерного товариства "Лозівське хлібоприймальне підприємство" смт. Орілька

до Товариства з обмеженою відповідальністю НВФ "Сінтал, Д" м. Харків

про стягнення 104115,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою щодо стягнення з відповідача 93 260,70 грн. заборгованості, яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов’язань на підставі договору № 005/2006-КСЗ купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 05.10.2006 р., 8 517,36 грн. встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 2 337,90 грн. трьох процентів річних від простроченої суми. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати у вигляді державного мита у розмірі 1 041,16 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує з підстав зазначених у відзиві, на підставі чого просить суд відмовити позивачу в позові повністю, по кожній із заявлених вимог.

Представник позивача у судове засідання не з’явився, але 19.02.2008р. надав через канцелярію суду документи для залучення до матеріалів справи.

Надані сторонами документи були досліджені судом та залучені до матеріалів справи.

Справу розглянуто за наявними обставинами у порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників відповідача, судом встановлено наступне.

Між позивачем та відповідачем 05.10.2006 р. був укладений договір № 005/2006-КСЗ купівлі-продажу сільськогосподарської продукції.

Відповідно до статей 1-4 договору, позивач (продавець по договору) зобов’язався передати у власність відповідача (покупець по договору) товар – цукровий буряк врожаю 2006 р. у заліковій вазі у кількості 1000,0 тн. в строк до 20.11.2006 р., а відповідач зобов’язався прийняти товар та сплатити за нього встановлену договором грошову суму.

Відповідно до статті 14 договору, виплата ціни цього договору здійснюється відповідачем позивачу шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача (попередня оплата), за кожні 200 (двісті) тон цукрового буряку.

Відповідно до статті 39 договору, відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання по цьому договору.

Відповідно до статті 40 договору, відповідач, який прострочив виконання грошового зобов’язання по цьому договорі, на вимогу позивача зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми а також пеню, розмір якої встановлений законодавством України.

Позивач передав у власність відповідача за накладною № 9003 від 31.10.2006 р. та накладною № 1362 від 14.11.2006 р. цукровий буряк у кількості 1 188,09 тн. на суму 273 260,70 грн.

Відповідач прийняв у власність цукровий буряк та оплатив його частково, перерахувавши позивачу 30 000,00 грн. за платіжним дорученням № 1518 від 24.10.2006 р., 50 000,00 грн. за платіжним дорученням № 1565 від 25.10.2006 р., 50 000,00 грн. за платіжним дорученням № 1655 від 02.11.2006 р., та 50 000,00 грн. за платіжним дорученням № 1732 від 08.11.2006 р., усього на суму 180 000,00 грн.

Заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий у власність цукровий буряк складає 93 260,70 грн.

Згідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов’язку невстановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 14 договору визначено, що виплата ціни цього договору здійснюється відповідачем позивачу шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача попередньою оплатою.

Таким чином, як вбачається із змісту статті 14 договору, в цій статті відсутня вказівка на конкретну дату (строк), із настанням якої пов’язано виконання зобов’язання по сплаті грошових коштів за отриманий відповідачем від позивача цукровий буряк.

Як свідчать матеріали справи, позивач за накладною № 9003 від 31.10.2006 р. та накладною № 1362 від 14.11.2006 р. передав відповідачу цукровий буряк у кількості 1 188,09 тн. на суму 273 260,70 грн. до моменту отримання від відповідача попередньої оплати, хоча стаття 14 договору передбачає передання позивачем цукрового буряку у власність відповідача лише після отримання грошових коштів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, попередня оплата це встановлений договором обов’язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем покупцю.

Як свідчать матеріали справи, позивач, в супереч ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, не пред’явив відповідачу вимогу про сплату грошових коштів за отриманий у власність цукровий буряк. Також в матеріалах справи відсутній і сам доказ надсилання позивачем відповідачу вказаної вимоги, яким в даному випадку є опис вкладення в цінний лист або фінансовий чек поштового відділення, а тому сплив пільгового семиденного строку, передбаченого ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, на виконання грошового зобов’язання у відповідача (боржника) перед позивачем (кредитором) не почався.

Слід зазначити, що надсилання позивачем відповідачу копії позовної заяви є лише виконанням стороною процесуального обов’язку, покладеного на нього статтею 56 Господарського процесуального кодексу України, а не є пред’явленням вимоги боржникові.

Згідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України, у разі невиконання покупцем обов’язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Згідно до ч. 3 ст. 538 Цивільного кодексу України, у разі невиконання однією із сторін у зобов’язанні свого обов’язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов’язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов’язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, у зв’язку з тим, що конкретний строк (дата) виконання відповідачем грошового зобов’язання статтею 14 договору не передбачений, позивачем не надано суду доказу пред’явлення відповідачу вимоги та не надано суду доказу надсилання відповідачу самої вимоги, позовні вимоги позивача, враховуючи ст. 526, ст. 530, ст. 538, ст. 625, ст. 693 Цивільного кодексу України, по стягненню з відповідача 136 783,74 грн. визначених позивачем як заборгованість, 10 030,15 грн. визначених позивачем як встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та 3 844,93 грн. визначених позивачем як трьох процентів річних від простроченої суми не підлягають задоволенню судом та суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами.

Суд зазначає, що після пред’явлення позивачем відповідачу вимоги про виконання боржником обов’язку в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України, позивач вправі звернутися до господарського суду з позовною заявою про захист порушеного права.

Відповідно до статті 44 та 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення підписаний 21.02.2008р.

Суддя Светлічний Ю.В.