ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 6/419-1/120-92

23.10.08

За позовом                     Приватної фірми «Юкон-плюс»

До відповідача           Відкритого акціонерного товариства «САН Інвеб Україна»

Про                                визнання недійсним договору

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

Від позивача          Мартинюк С.І. (за дов.)

Від відповідача          Хренов Д.Ю. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду Волинської області звернулася з позовом приватна фірма «Юкон-плюс»до відкритого акціонерного товариства «САН Інвеб Україна» про визнання недійсним договору дистрибуції № 77/07 від 01.01.2007 р.

Ухвалою господарського суду волинської області від 26.08.2008 р. було порушено провадження у справі № 1/120-92.

Ухвалою господарського суду волинської області від 10.09.2008 р. матеріали справи № 1/120-92 було ухвалено надіслати за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва справі було присвоєно № 6/419-1/120 та призначено на 23.10.2008 р..

Позовні вимоги мотивовані тим, що при укладанні договору дистрибуції № 77/07 від 01.01.2007 р. не було додержано вимог щодо нотаріального посвідчення угоди. Також позивач стверджує, що припустився помилки, оскільки його введено в оману щодо обставин укладання угоди.

Представником позивача було надано доповнення до позовної заяви. Зокрема позивач зазначив, що 25.09.2007 р. було здійснено державну реєстрацію внесення змін до установчих документів відкритого акціонерного товариства «САН Інтербрю Україна», які полягали у зміні назви на відкрите акціонерне товариство «САН Інвеб Україна».

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

01.01.2007 р. між відкритим акціонерним товариством «САН Інтербрю Україна»(компанією), правонаступником якого є позивач, та приватною фірмою «Юкон плюс»(дистриб’ютором) було укладено договір дистрибуції № 77/07 (далі –Договір).

Відповідно до умов Договору (п. 2.1) компанія зобов’язується передавати дистриб’ютору у власність та/або на зберігання товар, в строки та на умовах, передбачених даним Договором, а дистриб’ютор зобов’язується приймати товар, оплачувати його вартість, повертати (у випадках, передбачених даним Договором придбати) тару, в термін та на умовах, передбачених Договором.

Згідно з п. 16.1 Договору дія останнього припиняється у зв’язку з закінченням терміну його дії. В разі, якщо за 10 (десять) календарних днів одна сторона не направить іншій стороні повідомлення про припинення Договору, він діє безстроково та може бути припинений достроково відповідно до п. 16.2 Договору.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2007 р. В частині зобов’язання дистриб’ютора щодо оплати товару та повернення зворотної тари цей договір діє до моменту повного виконання зазначених зобов’язань (п. 17.6 Договору).

Підставами для подання позову позивач вважає, те, що при укладенні Договору не було дотримано умови нотаріального посвідчення правочину, Договір укладено внаслідок помилки, позивача навмисно введено в обману, Договір вчинено внаслідок зловмисної домовленості представників сторін.

У той же час, підстави для задоволення позовних вимог відсутні, виходячи з наступного.

Договір дистрибуції № 77/07 від 01.01.2007 р. було укладено в простій письмовій формі, підписано та скріплено печатками уповноваженими особами сторін, зокрема зі сторони відкритого акціонерного товариства «САН Інтербрю Україна»- генеральним директором Наконечною Л.В., зі сторони приватної фірми «Юкон Плюс»- директором Семенком Ю.В.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв’язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно ст. 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірним Договором та нормами чинного законодавства України не передбачено вимогу щодо нотаріального посвідчення договору дистрибуції, який є різновидом договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов’язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Недійсність правочину, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, передбачено ст. 232 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем також не надано жодних доказів того, що Договір було укладено ним під впливом помилки або обману, також відсутні докази зловмисної домовленості представників сторін. Стороною не доведено, у чому полягає помилка та обман при укладанні договору дистрибуції № 77/07 від 01.01.2007 р.

Отже, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                           С.А. Ковтун

Рішення підписано 28.11.2008 р.