ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2008 Справа № 39/600-07(16/81-07(25/84)

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Павловського П.П. (доповідача)

суддів: Швеця В.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання Мацекос І.М.

За участю представників сторін:

Представники сторін не з’явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Організації орендарів орендного підприємства “Завод Луч”, м. Павлоград на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.07 р. у справі

за позовом Організації орендарів орендного підприємства “Завод Луч” м. Павлоград

до відповідачів:

1- Колективного підприємства “Луч” м. Павлоград

2- Товариства з обмеженою відповідальністю “Міленіум” м. Павлоград

третя особа: Західно-донбаська об’єднана державна податкова інспекція, м. Павлоград

про визнання договору купівлі –продажу недійсним.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2004 року Організації орендарів орендного підприємства “Завод Луч” м. Павлоград звернулось в господарський суд Дніпропетровської області з позовом до відповідачів: 1- КП Луч”, м. Павлоград, 2- ТОВ “Міленіум”, м. Павлоград про визнання договору купівлі –продажу недійсним.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.2007 р. по справі (колегія суддів у складі головуючого судді: Ліпинського О.В, суддів: Манько Г.В, Рудь І.А.) - в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що господарським судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, неповно з’ясовні обставини справи. Просить суд скасувати прийняте господарським судом рішення та прийняти постанову, якою позов задовольнити, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18.04.2001 року, реєстраційний № 04/12-НД, укладений між Колективним підприємством „Луч” (надалі Відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Міленіум” (надалі Відповідач-2), за яким приміщення контори, позначене на генеральному плані під № 1, загальною площею 350,3 кв.м., підвал загальною площею 180,9 кв.м., прохідну, позначену на генеральному плані № 7 загальною площею 7,7 кв.м, огорожу позначену на генеральному плані під № 8 та № 9, що знаходиться в м. Павлоград Дніпропетровської області по вул. Горького 145, були відчужені Відповідачем-1 на користь Відповідача-2.

Від відповідачів-1,2 відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Враховуючи те, що залучені до справи докази дозволяють визначитись відносно законності оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, вивчивши апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, між відповідачем-1 та відповідачем-2 18.04.2001 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з умовами, якого продавець продав, а покупець купив приміщення контори, визначеної на генеральному плані під № 1, загальною площею 180,9 кв.м., прохідної, визначеної на генеральному плані під № 7, загальною площею 7,7 кв.м., огорожа, визначена на генеральному плані під № 8 та № 9, які знаходяться в м. Павлограді Дніпропетровської області по вул. Горького, 145. Зазначений договір було укладено на Промисловій товарній біржі.

Зі змісту зазначеного договору вбачається, що відчужуване майно належить Відповідачеві-1 на підставі свідоцтва про право власності від 13.04.2001р., виданого на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради від 14.02.2001р. за № 73 та зареєстрованого Павлоградським БТІ за № 16-191 від 18.04.2001р.

Згідно рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.04.2004 р. по справі № 8/14, яке набрало законної сили - рішення виконкому Павлоградської міської ради № 73 від 14.02.2001р. визнано недійсним в частині оформлення права власності Відповідача-1 на майно, яке є предметом спірного договору по справі № 39/600-07(16/81-07(25/84), та встановлено, що Відповідач-1 не набув права власності на зазначене майно.

Окрім того, зазначеним рішенням встановлено, що згідно договору купівлі-продажу державного майна від 03.07.96 р., укладеного між Позивачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Позивач придбав у власність цілісний майновий комплекс орендного підприємства “Завод “Луч”, який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Горького, 145 (юридична адреса–заводоуправління) на земельній ділянці 0,86 га.; вул. Харківська, 3 (цех № 1) на земельній ділянці 4,5 га.; вул. Інтернаціональна, 28 (дільниця № 2) на земельній ділянці 0,35 га.; вул. Інтернаціональна, 28 на земельній ділянці 0,22 га.; вул. Горького, 164 на земельній ділянці 0,33 га., сплативши за нього ціну у відповідності до умов, визначених договором.

Зазначеним рішенням суду також встановлено, що на загальних зборах Позивача від 11.12.97 було прийнято рішення про реорганізацію у зв’язку з викупом орендованого майна у Колективне підприємство “Луч” (Відповідач-1), але доказів передачі Позивачем у встановленому чинним законодавством України порядку спірного майна Колективному підприємству „Луч” до справи не надано.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.05.2006 р. у справі № 31/367(32/203) визнано недійсним свідоцтво про право власності на об’єкти нерухомого майна, що розташовані за адресою: м. Павлоград, вул. Горького, 145 за КП „Луч”, що видане Павлоградською міською радою 13.04.2001р.

Таким чином, рішеннями суду, які мають преюдиціальне значення для розгляду даного спору в силу ч. 2 ст. 35 ГПК України, встановлено, що на час укладення спірного договору Відповідач-1 не являвся власником майна, відчужуваного за вказаним договором.

В силу вимог ст. 225 ЦК УРСР, який був чинним на час укладення спірного договору, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власнику. Якщо продавець майна не є його власником. Покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно зі ст. 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Відповідно до ст. 145 ЦК УРСР, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна можливий шляхом пред’явлення віндикаційного позову, якщо є підстави встановлені ст. 145 ЦК УРСР (ст. 388 ЦК України), оскільки права такої особи не може бути захищено шляхом визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є, незалежно від того чи відповідає така угода вимогам закону, адже визнання угоди недійсною вимагає застосування судом відповідних наслідків, зокрема, у вигляді зобов’язання сторін повернути другій стороні все одержане за угодою, тобто ці наслідки стосуються виключно сторін угоди і не поширюються на права особи, яка вважає себе власником майна, відчуженого за спірним договором.

Також, в Рекомендаціях Президій Вищого господарського суду України від 27.06.2007 № 04-5/120 „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам”, в п. 27.3. яких зазначено, що господарським судам слід мати на увазі, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, в якій така особа не є стороною. Захист прав такої особи можливий шляхом подання віндикаційного позову.

Колегія суддів погоджується з думкою господарського суду, що у визначений Позивачем спосіб, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що правові підстави для скасування рішення господарського суду відсутні. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи і при його прийнятті судом не порушено норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Організації орендарів орендного підприємства “Завод Луч”, м. Павлоград на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.07 р. у справі - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.12.07 р. у справі № 39/600-07(16/81-07(25/84) - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя П.П. Павловський

Суддя                                                             В.В.Швець

Суддя О.В.Чус