ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

07.10.2008

Справа №2-12/8024-2008

За позовом : Кримського республіканського підприємства «Протизсувне управління», м. Ялта, вул. Горького 30

До відповідачів : 1. Алуштинської міської ради, м.Алушта, пл. Радянська 1

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Дайвіс», м. Алушта, вул. 15 Квітня 4

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору:

Фонд майна АР Крим, м. Сімферополь, вул. Севастопольська 17

Про визнання незаконним рішення та недійсним договору оренди

Суддя Іллічов М. М.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Руденко В.П. – начальник юр. відділу, довіреність №2326 від 11.12.2007р.

Від відповідачів : 1. не з’явився

2. Барсукова А.М. – представник, довіреність б/н від 22.08.07р.

За участю третьої особи: Татаренко О. О., дов-ть № 97-Д від 03.09.08 р.

Сутність спору:

Кримське республіканське підприємство «Протизсувне управління» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до відповідачів: Алуштинської міської ради, ТОВ «Дайвіс» про визнання незаконним рішення №25/458 Алуштинської міської ради 25-ої сесії 4-го скликання від 21.12.2005р. про передачу земельної ділянки в оренду ТОВ «Дайвіс» та визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між Алуштинської міською радою та ТОВ «Дайвіс» від 27.02.2006р. на ділянці розміщення земельної ділянки, включаючи пляжі, що знаходяться у м.Алушта по вул. Набережній, між бунами №32-35 за нумерацією Алуштинської міської ради (№31-34 нумерація КРП «Протизсувне управління»).

Позовні вимоги мотивовано тим, що спірне рішення та договір порушують майнові права та інтереси Кримського протизсувного управління, оскільки під виглядом передачі в оренду земельної ділянки площею 0,3000 га під розміщення пляжної зони в м. Алушта, по вул. Набережній, між бунами № 32-35 (за нумерацією Алуштинської ради) в користування ТОВ «Дайвіс» передано протизсувні, берегоукріплювальні і пляжні споруди м. Алушти, які належать АР Крим та знаходяться на балансі і в повному господарському віданні управління. Відповідно ж до ч. 3 ст. 59 Земельного кодексу України, ст.85 Водного кодексу України та пункту 3 Порядку використання земель водного Фонду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1997 року, землі, зайняті гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами, можуть надаватись у користування для догляду за ними тільки державним, водогосподарським організаціям, до яких і відноситься Кримське республіканське підприємство «Протизсувне управління».

Ухвалою господарського суду АР Крим від 11.08.2008р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Фонд майна АР Крим.

Відповідач – Алуштинська міська рада позовні вимоги не визнавав, посилаючись на те, що спірне рішення та договір відповідають нормам Земельного кодексу України, закону України «Про оренду землі». Також наголошувалось на відсутності у позивача підстав для звернення до суду, адже сторонами не оспорювалося право на берегоукріплюючи споруди, об’єктом оренди за договором є земельна ділянка, яка знаходиться у комунальній власності, а не майно, що належить АР Крим.

Відповідач – ТОВ «Дайвіс» вважає вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що спірне рішення було прийнято у відповідності та із дотриманням норм чинного законодавства. При цьому відповідач посилається на те, що об’єктом оренди є земельна ділянка, а не нерухоме майно. Також відповідач посилається на те, що ним здійснено будівництво лікувального пляжу дому відпочинку «Северна Двіна» на ділянці бун №№31, 32, 33, 34. Відповідач посилається також на те, що позивач не є ані власником, ані уповноваженою особою на передачу в оренду іншим особам земель водного фонду.

Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання позивача щодо призначення судової експертизи у справі, вважаючи, що вирішення спору по суті можливо за наявними матеріалами та не потребує спеціальних знань.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Алуштинської міської ради 25-ої сесії 4-го скликання № 25/458 від 21 грудня 2005 р. було подовжено Товариству з обмеженою відповідальністю «Дайвіс» договір оренди земельної ділянки площею 0,3000 га під розміщення пляжної зони пансіонату «Північна Двіна» в м. Алушта, по вул. Набережній, між бунами № 32-35 строком до 01.01.2055 р. з віднесенням земельної ділянки до земель рекреаційного призначення.

На підставі позначеного рішення між Алуштинською міською радою – орендодавцем та TOB «Дайвіс»- орендарем 27.02.2006 р. було укладено договір оренди землі за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення (піски (включаючи пляжі) у м. Алушта, вул. Набережна між бунами № 32-35 загальною площею 0, 3000 га.

Відповідно до п. 12 договору земельна ділянка надавалась в оренду для розміщення пляжної зони пансіонату «Северная Двина».

Права та обов’язки сторін, відповідальність та інші умови було визначено певними розділами договору оренди.

Стаття 12 Земельного кодексу України 2001 р. визначає, що до повноважень міської ради в області земельних відносин на території міста відноситься, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; в) надання земельних ділянок в користування із земель комунальної власності.

У відповідності до п. 12 розділу X Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Згідно ст. 58 Земельного кодексу України, до земель водного фонду відносяться землі, зайняті морями, прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги - ділянки землі, що виділяються уздовж річок, морів…           з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і збереження їх водності у межах водозахисних зон. Органи місцевого самоврядування відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України має право передавати громадянам і юридичним особам на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для культурно-оздоровчих, рекреаційних цілей.

У статті 93 ЗК України вказано на те, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі термінове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідним орендареві для ведення підприємницької і іншої діяльності. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи (ч. 5 ст. 93 ЗК України). КРП «Протизсувне управління» не є ні власником землі у межах міста, ні уповноваженою особою на передачу в оренду юридичним особам земель водного фонду. Юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 116 ЗК України).

Факт повноважень Алуштінської міській раді щодо розпорядження земельними ділянками у межах міста ніким не оспорений, в судовому порядку незаконність відповідних дій не визнана. Спірна земельна ділянка із земель комунальної власності в державну власність не передавалася.

Стаття 4 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що орендодавцями земельних ділянок, що знаходяться в комунальній власності є сільські, селищні, міські ради. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації (ст. 20 Закону). Державна реєстрація договорів оренди землі є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення права оренди земельних ділянок (п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою КМУ № 2073 від 25.12.1998 р.).

Предметом договору оренди землі від 27.02.2006 р. є саме земельні ділянки несільскогосподарського призначення для культурно-оздоровчих, рекреаційних цілей. Алуштинським відділом КРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» був зареєстрований факт передачі другому відповідачеві земельної ділянки, а не майна, що знаходиться в державній власності і перебуває на балансі у КРП «Протизсувне управління».

Нормативні акти та акти про створення, реорганізацію підприємства, введення в експлуатацію і розмежування майна підприємства, про роботу по захисту берегів Чорного і Азовського Морея і т. ін., якими КРП «Протизсувне управління» обгрунтовує свої позовні вимоги, не визначають порядок укладення, реєстрації договорів оренди землі комунальної власності, не регулюють земельні правовідносини і, відповідно, не визначають підстави і наслідки визнання недійсним таких договорів.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно додатку №1 до п.2 Постанови Верховної Ради АР Крим №110-1 від 29.06.1992 р. «Про розмежування майна державної (Республіки Крим) власності і власності адміністративно-територіальних одиниць /комунальної/», прийнятої у відповідності до Постанови Верховної Ради Української PCP «Про введення вдію Закону Української PCP «Про власність» №885-Х1І від 26.03.1991 р., весь майновий комплекс Кримського протизсувного управління було віднесено до загальнореспубліканської власності Криму, як такий, що входить до підприємств республіканського підпорядкування.

Відповідно до п.2 Додатку 3 до постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим № 982-2/2000 від 15 березня 2000 р. «Про склад майна, яке належить Автономній Республіці Крим» із змінами, внесеними постановою Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 19.02.2003 р. № 444-3/03, протизсувні, берегоукріплювальні та пляжні споруди м. Алушти від очисних споруд до Черновських каменів, у тому числі ІІ-й пусковий комплекс (2-га частина) та IV-й пусковий комплекс є майновою належністю Автономної Республіки Крим та знаходяться на балансі Кримського республіканського протизсувного управління.

Суд має зазначити, що з огляду на положення ст. 2 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.04 р. № 1952 офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень є державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Доказів реєстрації прав на берегоукріплювальні споруди, які розглядаються позивачем саме як об’єкти нерухомості, суду не надавалося як не надавалося і документів, які б посвідчували право на користування земельною ділянкою (в розумінні ст. 126 Земельного кодексу).

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до Постанови Верховної Ради АР Крим № 68 від 11.03.07 р. “Про заходи щодо інженерного захисту берегів Чорного і Азовського морів і територій, схильних до дії негативних природних процесів ( із змінами і доповненнями), КРП “Протизсувне управління” зобов’язане здійснювати акумуляцію засобів на відновлення, реконструкцію, і капітальний ремонт берегоукрепительних споруд на підставі довгострокових договорів експлуатації цих споруд, унаслідок недоліку бюджетних коштів для цих цілей, шляхом укладення довгострокових договорів з організаціями на експлуатацію берегоукріплювальних споруд, що знаходяться у нього на балансі і фінансування робіт по їх відновленню, реконструкції і капітальному ремонту, незалежно від джерела фінансування їх будівництва.

Питання щодо права ТОВ «Дайвіс» на укладання з КРП “Протизсувне управління” договору експлуатації саме берегоукрепітельних, протизсувних, і пляжних споруд і фінансування робіт по їх капітальному ремонту і відновленню, договору про надання послуг з нагляду за берегоукрепітельнимі спорудами, договору на надання послуг підводному обстеженню берегоукрепительних споруд на ділянці пляжу від буни № 32 до буни № 35, по вул. Набережна у м. Алушта було предметом дослідження у рамках господарської справи № 2-3/7566-2008. Рішенням Господарського суду АРК від 14.07.08 р. позовні вимоги ТОВ «Дайвіс» до КРП «Протизсувне управління» було задоволено, проте КРП «Протизсувне управління» не погодившись із ним звернулося із відповідною скаргою до апеляційної інстанції.

На посилання позивача щодо порушення земельного законодавства з боку відповідачів слід зазначити і те, що згідно із ст. 5, 6 закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.03 р. № 963 державний контроль за використанням та охороною земель, зокрема додержання органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням, покладено на спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Позивач не є таким органом.

Щодо актів приймання споруд 1973 р., то відповідний акт прийняття від дому відпочинку «Северная Двина» надавався і відповідачем, як і матеріали стосовно відсипки щебеню, який є рухомим майном, на орендованій земельній ділянці.

Стосовно посилань відповідача на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду у справі № 2-18/4763-2001 судом має бути зазначено, що вони не приймаються до уваги, адже склад сторін не тотожнім даній справі, предмет спору є іншим.

За викладених обставин суд не вбачає порушення відповідачами майнових прав позивача щодо берегоукріплювальних споруд, підстав для визнання недійсними спірного рішення та договору оренди.

З огляду на викладене, керуючись ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іллічов М.М.