ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2008 Справа № 28/486-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Білецької Л.М., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

від позивача - Омельянович Р.А., юрисконсульт, довіреність № 20-554 від 20.12.07;

від відповідача - Селяков О.В., юрисконсульт, довіреність № 62 від 01.01.08;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.07р. у справі № 28/486-07

за позовом відкритого акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь", м. Запоріжжя

до державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення 2324,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 10.01.2008 року, за згодою представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відкрите акціонерне товариство “Запорізький металургійний комбінат “Запоріжсталь”, м. Запоріжжя звернулося з позовом до державного підприємства “Придніпровська залізниця”, м. Дніпропетровськ про стягнення 2324,64 грн. вартості недостачі вугілля по відправці № 49819296.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2007 року по справі № 28/486-07 (суддя Манько Г.В.) позовні вимоги, у зв”язку з поданням залізницею несправних вагонів під навантаження, покладена на відповідача у повному обсязі.

Не погодившись із рішенням, державне підприємство “Придніпровська залізниця” подало до суду апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на такі обставини.

Частиною 5 пункту 31 Статуту залізниць України передбачено, що придатність рухомого складу (вагонів) для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами.

З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2007 року залізницею був складений акт про технічний стан вагону № 19. В зазначеному акті вказується, що вантажовідправник технічну несправність вагона бачити міг, але від навантаження не відмовився, що й призвело до втрати вантажу.

За таких обставин відповідальність за недостачу вантажу покладається на вантажовідправника.

Позивач вважає доводи скаржника безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю “УДП Донметпром ш.4” по залізничній накладній № 49819296 у вагоні № 65541153 відвантажило на адресу відкритого акціонерного товариства “Запорізькій металургійний комбінат “Запоріжсталь”, м. Запоріжжя (позивача по справі) вугілля. Видача вантажу здійснювалась залізницею відповідно до статті 52 Статуту залізниць України з перевіркою ваги вантажу. При цьому виявлена недостача, про що складений комерційний акт від 20.07.2007 року БН № 749130/959.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Частинами 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу, одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частинами 1, 2 статті 924 Цивільного кодексу України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажів у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталося не з його вини.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 року № 457 Статут залізниць України (далі Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статтею 6 Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складаються станціями залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, в тому числі невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до статті 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, коли вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрат, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Відповідно до комерційного акту від 20.07.2007 року БН № 749130/959 вантаж прибув у несправному вагоні (2-й люк зігнутий, зазор розміром 30х3см, закладений вітошью із зовнішньої сторони). Навантаження нижче бортів на 20см, рівномірне, марковане. З правої сторони над 1, 2-им люками мається заглиблення розміром 180х160х100см, двері та люки закриті, течі немає.

Крім комерційного акта, залізницею складений і акт про технічний стан вагону від 19.07.2007 року, відповідно до якого несправність вагону старого походження, яка виникла при експлуатації, вантажовідправник несправність бачити міг.

Відповідно до пункту 9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 року № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року № 567/6855, у комерційному акті детально описується стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбережність, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбережності вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Ніякі припущення та висновки про причини незбережності або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться.

У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах.

Складені залізницею комерційний акт та акт про технічний стан вагону протирічить один одному.

Так, у комерційному акті зазначено, що вантаж прибув у технічно несправному вагоні з заглибленням вантажу над 1, 2 люками, люки щільно закриті, течі немає, 2-й люк зігнутий, мається зазор.

В акті про технічний стан вагона залізниця зазначила, що дане пошкодження виникло в процесі експлуатації вагону, тобто в одному акті (комерційному) залізниця стверджує, що люки щільно закрити, течі вантажу не було, а в акті про технічний стан вагону, що несправність носила старе походження, що в свою чергу дає підстави залізниці наполягати на тому, що вантажовідправник міг передбачити несправність при навантаженні і відмовився від вагону, який не може бути використаний в комерційному відношенні для перевезення вугілля. Тобто, з одного боку течі вантажу не було, з другого у вагоні мала місце виїмка. Коли виникла виїмка вантажу і з яких причин, та коли був закладений зазор від зігнення 2-го люка в комерційному акті не зазначено. Крім того, в комерційному акті не зазначений стан маркування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про покладання відповідальності за недостачу на перевізника, оскільки наданий комерційний акт з вищенаведених обставин відхиляється, як належний доказ відсутності вини перевізника в недостачі. Підстави для скасування рішення, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника.

На підставі викладеного, та, керуючись статтями 49, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2007 року по справі № 28/486-07 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М.Лисенко

Суддя Л.М.Білецька

Суддя О.В.Джихур