ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.03.2008                                                                                           Справа № 17/38

Господарський суд Закарпатської області у складі головуючого судді Г.Й. Бобрик розглянувши

позов Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Рахівському районі, м. Рахів

до Товариства з обмеженої відповідальністю "Карпати", смт. В. Бичків Рахівського району

про стягнення 35 201 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Стасишин І.Д. - представник по дов. від 04.06.07 р. №279/01-5 та Лендєл І.Ю. –представник по дов. від 26.02.2007 р. № 2

від відповідача: Дідич М.А. - представник по дов. від 20.03.2007 р.

Сторонами роз”яснено їх права та обов”язки, передбачені ст. 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід судді не надходило.

ВСТАНОВИВ :

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Рахівському районі, м. Рахів заявило позов до Товариства з обмеженої відповідальністю "Карпати", смт. В. Бичків Рахівського району про відшкодування шкоди (зворотної вимоги) в сумі 35 201 грн., заподіяної позивачеві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі Закону України „Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі – Закон № 1105-ХІV) виплатив утриманцям потерпілого –членам сім”ї загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві зазначені страхові виплати.

У зв”язку з тим, що нещасний випадок стався з працівником ТОВ „Бруно ЛТД” –гр. Шпілька А.А. внаслідок дорожньо –транспортної пригоди, скоєної працівником відповідача –ТОВ „Карпати” –на транспортному засобі, що також належить відповідачеві, позивач вважає, що суму здійснених ним страхових виплат належить стягнути в порядку регресу з відповідача на підставі статей 1186; 1187;1191 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України).

Представники позивача наполягають на задоволенні позову, вважають вимоги законними та обґрунтованими матеріалами справи.

Відповідач письмовим відзивом на позов та уповноважений представник відповідача, присутній в засіданні суду по розгляду справи, проти позову заперечує повністю, покликаючись на те, що

- ТОВ „Карпати” не завдано шкоди позивачеві, оскільки здійснення страхових виплат, включаючи ті, регресне стягнення яких є предметом даного спору, є функціональним обов”язком фонду соціального страхування від нещасних випадків та здійснюється за приписами Закону за рахунок коштів цього фонду. Джерелом формування коштів Фонду є страхові внески роботодавців –страхувальників за змістом Закону, яким є і ТОВ „Карпати”;

- Законом не передбачено права Фонду на регрес не відшкодування виплачених страхових сум, а оскільки він є спеціальним законом з питань страхування від нещасних випадків на виробництві, відсутні підстави для застосування у даних спірних відносинах норм Цивільного кодексу України;

- за змістом норм Цивільного кодексу України, на які посилається позивач, право на відшкодування завданої шкоди має потерпіла сторона, а не позивач –страховик за Законом.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.05.2007 р. по справі № 17/38 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.11.2007 р. назване рішення від 14.05.2007 р. зі справи № 17/38 скасовано, справу передано на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи, суд вивчивши матеріали справи, оцінивши докази та заслухавши пояснення представників сторін та враховуючи вказівки Вищого господарського суду, викладені у постанові від 14.05.2007 р. встановив, що внаслідок нещасного випадку на виробництві загинув працівник товариства „Бруно ЛТД” гр. Шпілька А.М.

Нещасний випадок з гр. Шпілька А.М. стався під час дорожньо –транспортної пригоди під час керування транспортним засобом працівником відповідача. Про настання нещасного випадку складено Акт Ф № 2 про нещасний випадок, пов”язаний з виробництвом від 01.12.2006 р.

У відповідності до даного Акту потерпілий сторож ТОВ „Бруно - ЛТД” Шпілька А.М. в момент споєння ДТП знаходився на робочому місці і нещасний випадок, в результаті якого наступила смерть потерпілого, пов”язаний з виробництвом та визнано даний випадок страховим.

Вироком Рахівського районного суду від 14.02.2007 р., що набрав чинності, винним у скоєні ДТП, в результаті якої загинув працівник ТОВ „Бруно ЛТД” гр. Шпілька А.М., визнано водія Молнара І.І. (працівника ТОВ „Карпати”).

Через цей нещасний випадок на виробництві потерпілому, як застрахованій особі, відділенням на підставі статей 21 та 28 Закону № 1105-ХІV здійснено страхові виплати в загальній сумі 35 201 грн., з них сума 33 231 виплата одноразової допомоги у разі смерті потерпілого та сума 1 970 грн. допомога на поховання. Докази виплати містяться в матеріалах справи (а.с.15-20;30).

Причиною спору зі справи стало питання про наявність у відділення виконавчої дирекції Фонду права зворотної вимоги (регресу) до роботодавця за витратами на страхові виплати у разі смерті застрахованої особи.

Відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров”я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов”язкове державне соціальне страхування, Закону від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV „Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, Закону від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці" (в редакції Закону від 21 листопада 2002 р. N 229-IV), Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), а також законодавчих та інших нормативно-правових актів у тій їх частині, що не суперечить Закону N 1105-XIV. Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про страхування від нещасного випадку, то застосовуються правила відповідного міжнародного договору.

Принципи, загальні правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в України визначені Основами законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі –Основи).

Окремим видом загальнообов’язкового державного соціального страхування, згідно з абзацом п’ятим частини першої статті 4 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування (далі – Основи) є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Відповідно до статті 21 Основ внески на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань сплачує виключно роботодавець. Розмір внесків встановлюється у відсотках до сум фактичних витрат на оплату праці та інших виплат найманим працівникам, які підлягають обкладенню прибутковим податком з громадян.

Преамбулою Закону № 1105 передбачено, що він визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов’язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві

Відповідно до приписів статей 2, 6 Закону № 1105 потерпілий Шпілька А.М є застрахованою особою, на користь якої здійснювалося страхування страхувальником-роботодавцем товариством з обмеженою відповідальністю "Бруно ЛТД".

У статті 21 Закону № 1105 викладено коло соціальних послуг та виплат, які здійснюються Фондом соціального страхування від нещасних випадків у разі настання страхового випадку.

У разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов”язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі виплатити страхові виплати.

На підставі статті 33 вказаного закону відділенням виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань в Рахівському районі виплатило утриманцям потерпілого страхові виплати в розмірі 35 201 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи відповідними документами.

Статтею 28 Закону № 1105 передбачено види страхових виплат, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Помилковими є доводи позивача про наявність у страхувальника обов’язку відшкодувати Фонду соціального страхування, від нещасних випадків його витрати на страхові виплати особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

У частині першій статті 52 Закону № 1105 передбачено, що страхувальник несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованому або Фонду соціального страхування від нещасних випадків внаслідок невиконання своїх обов’язків із страхування від нещасного випадку, відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 28 Основ роботодавці несуть відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим особам або страховикам внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов’язків із загальнообов’язкового державного соціального страхування, відповідно до законодавства.

У частині другій статті 45 Закону № 1105 викладено вичерпний перелік обов’язків роботодавця як страхувальника перед страховиком і у цій нормі не передбачено обов’язку страхувальника відшкодувати страховику виплачені ним страхові виплати та інші витрати на відшкодування шкоди застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини 2 статті 1 ЦК до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкування однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо не встановлено законом. У чинному законодавстві України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування немає відсильних до ЦК норм, зокрема, у контексті права страховика на зворотну вимогу до винної в настанні страхового випадку особи. У чинному ЦК немає аналога статті 460 ЦК УРСР 1963 року, в якій було передбачено можливість подання органом державного соціального страхування чи Пенсійного фонду України регресної вимоги для відшкодування суми допомоги або пенсій, виплачених потерпілим від нещасного випадку. Відсутність такої норми у чинному ЦК є прямим наслідком створення в Україні системи загальнообов’язкового державного соціального страхування на нових засадах відповідно до Основ, прийнятих відповідно до них законів, включаючи Закону № 1105, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Отже, із встановленого вище слідує, що правові підстави відшкодування страхувальником в порядку регресу витрат на страхові виплати у відносинах суб”єктів загальнодержавного соціального страхування відсутні.

У задоволенні позову суд відмовляє.

Керуючись ст. 1 Цивільного кодексу України, Основами законодавства України про обов”язкове державне соціальне страхування, Законом України „Про загальнообов”язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності”, Постановою пленуму Верховного суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди” від 27.03.1992 р. № 6, ст.ст. 4-3, 22, 33, 35, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                 Г.Й. Бобрик

Вступна та резолютивна частини рішення оголошено 12.03.2008 року.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.03.2008 року.