ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 13/519-34/550

16.01.08

За позовом

Відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі гарант»в особі Київської філії «Сіті»

до

Приватного підприємства «Роса»

про

стягнення 86 218,68 грн.

Суддя

Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –

Карпінський С.В. (довіреність № 17057-1/14 від 21.12.2006);

від відповідача –

Стрілець О.В. (довіреність № 355 від 02.11.2006).

СУТЬ СПОРУ:

У липні 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженералі гарант»в особі Київської філії «Сіті»(далі –Позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Приватного підприємства «Роса»(далі – Відповідач) про стягнення 86 218,68 грн. збитків у порядку регресу, заподіяних у результаті пожежі.

Позовні вимоги мотивовані, тим що Позивачем на підставі договору добровільного страхування автотранспорту, водія та пасажирів від нещасних випадків, цивільної відповідальності, оформленого полісом № 19-3273726 (далі –Договір страхування), внаслідок настання страхової події –пожежі за результатами якої повністю згорів страхований за вказаним договором автомобіль, виплачено страхове відшкодування власнику знищеного автомобіля, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування»та статей 993 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) отримано право зворотної вимоги, у межах фактичних витрат, до особи, відповідальної за завдану шкоду. Позивач зазначив, що виникненню пожежі та її швидкому поширенню, зокрема і на застрахований автомобіль, сприяла велика завантаженість будівельного майданчику Відповідача горючим сміттям, необережне поводження з огнем невідомих осіб на цьому будівельному майданчику, а також сильний порив вітру. При з’ясуванні причин виникнення пожежі працівника Відповідача Бондарчука В.В. було притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв'язку з порушенням ним правил пожежної безпеки. Виходячи з вказаного, Позивач дійшов висновку, що пожежа виникла у тому числі і з вини Відповідача, а тому останній відповідно до положень частини 1 статті 543, частини 1 статті 1190 та частини 1 статті 1172 ЦК України є особою солідарно зобов’язаною за завданий внаслідок пожежі збиток.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що згідно з висновком експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України від 03.10.2005 № 8/2-ПТ/64 осередок пожежі знаходився в місці звалища горючого сміття біля дерев'яного паркану з боку території новобудови. Відповідачем проводились будівельно-монтажні роботи, а отже горючого сміття (в тому числі побутового) на будівельному майданчику не могло бути. Також Відповідач зазначив, що в накопиченні горючого сміття вина лежить на управлінні житлового господарства Дарницького району м. Києва, оскільки останнє не забезпечило його вивезення. Крім того, Відповідач зазначив, що власники автомобілів порушили пункт 6.16 Правил благоустрою територій, паркування транспортних засобів, тиші у громадських місцях. торгівлі на ринках міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 26.09.2002 № 47/207, відповідно до якого заборонено влаштовувати постійні стоянки приватного транспорту на прибудинкових територіях.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.05.2007, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2007, у справі № 13/519 позов було задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2007 рішення господарського суду м. Києва від 17.05.2007 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2007 у справі № 13/519 скасовані, а справу передано на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Вказана постанова Вищого господарського суду України від 27.09.2007 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили питання та не витребували документи, підтверджуючи те, що пожежа у м. Києві на вул. Ревуцького, 42-а відбулася на території будівельного майданчику належного Відповідачу; не враховали, що відшкодування збитків є універсальним способом цивільно-правової відповідальності; не взяли до уваги, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відповідно до резолюції Голови Господарського суду м. Києва від 25.10.2007 справу № 13/519 передано на новий розгляд судді Сташківу Р.Б.

Ухвалою від 31.10.2007 було прийнято дану справу до свого провадження та присвоїти справі № 13/519-34/550.

Розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні 06.12.2007 було оголошено перерву до 19.12.2007.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом м. Києва та Київським апеляційним господарським судом при розгляді даної справи встановлено, що 02.07.2005 між Позивачем (Страховик) та Антоновим Лаврентієм Івановичем (Страхувальник) було укладено Договір страхування.

Відповідно до умов вказаного Договору було застраховано автомобіль NISSAN ALMERA, державний номер АА 2637 АО.

Страхування проводилось відповідно до Правил добровільного страхування транспортних засобів (КАСКО) №19-1, зареєстрованих Міністерством фінансів України за реєстраційним № 0602903 (далі –Правила страхування).

24.09.2005 о 01 год. 20 хв. у м. Києві, на вулиці Ревуцького, 42-а (територія будівельного майданчику), виникла пожежа, внаслідок якої автомобіль NISSAN ALMERA, державний номер АА 2637 АО згорів повністю.

Позивачем було замовлено товарознавче дослідження автомобіля з метою встановлення розміру заподіяної шкоди, що заподіяна страхувальнику в результаті пошкодження автомобіля NISSAN ALMERA, державний номер АА 2637 АО, за результатами якого Товариством з обмеженою відповідальністю Український експертний центр «Експерт-Сервіс-Авто»був складений Акт товарознавчого дослідження № 987 від 05.10.2005, в якому зазначено, що матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля NISSAN ALMERA, державний номер АА 2637 АО, складає 92 187,08 грн., крім того, утилізація вищевказаного автомобіля становить 607,32 грн.

За проведене автотоварознавче дослідження позивач сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю Український експертний центр «Експерт-Сервіс-Авто»300 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 2985 від 10.10.2005.

Позивачем було проведено виплату Страхувальнику страхового відшкодування у розмірі 85 918,68грн., що підтверджено платіжними дорученнями № 3004 від 12.10.2005 та № 2991 від 11.10.2005.

Статтями 27 Закону України «Про страхування»та 993 ЦК України, встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, які страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно висновку експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києва № 8/2-ПТ/64 від 03.10.2005 (далі –Висновок), осередок пожежі, яка виникла 24.09.2005 на відкритому майданчику між житловим будинком № 42-а по вул. Ревуцького та новобудовою, знаходився в місці звалища горючого сміття біля дерев'яного паркану з боку території новобудови. Також у вищевказаному висновку зазначено, що причиною пожежі є занесення сторонньої особою джерела запалення (сірника, недопалку цигарки тощо) у звалище горючого сміття.

На момент виникнення пожежі на новобудові Відповідачем проводились будівельно-монтажні роботи.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про пожежну безпеку»Відповідач зобов'язаний був забезпечити належний рівень пожежної безпеки на будівництві протягом усього часу його ведення.

На підставі постанови № 784 Головного державного інспектора з пожежного нагляду Дарницького РУ ГУ МНС України в м. Києві від 04.10.2005, яка не була оскаржена у судовому порядку, громадянин Бондарчук Володимир Володимирович, який є посадовою особою Відповідача, був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 51 грн. за порушення 24.09.2005 правил пожежної безпеки на будівельному майданчику №73, а саме: не очистив від сміття, горючих відходів територію будівельного майданчику, що межує з житловим будинком, та протипожежний розрив між новобудовою та житловим будинком; не забезпечив справне утримання та постійну готовність засобів пожежогасіння, не навчив працівників правилам застосування вказаних засобів. Бондарчук Володимир Володимирович сплатив штраф за порушення правил пожежної безпеки згідно копії квитанції установи банку від 21.10.2005.

Відповідно до частини 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Як убачається з висновку експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києва № 8/2-ПТ/64 від 03.10.2005:

- осередок пожежі знаходиться в місці звалища горючого сміття біля дерев'яного паркану з боку території новобудови;

- найвирогіднішою причиною пожежі в даному випадку є занесення стороннього джерела запалення (сірника, недопалку, тощо) в місце знаходження сміття;

- враховуючи те, що пожежа виникла в нічний час, а також те, що звалище сміття знаходилось в безпосередній близькості від житлового будинку, найбільш вірогідним джерелом відкритого полум'я в осередку пожежі є недопалок тютюнових виробів, кинутий з верхніх поверхів житлового будинку.

Відповідно до пояснень заступника директора Відповідача Сопруненка Д.М. на час виникнення пожежі Відповідач проводив будівельно-монтажні роботи з використанням цегли та бетону, а тому горючого сміття та будівельних матеріалів, які могли горіти на будівельному майданчику не було.

Відповідач організував прибирання будівельного майданчика, яке проводилось регулярно, зокрема і напередодні пожежі, про що свідчать записи в книзі виконання робіт від 11.09.2005, 15.09.2005, 17.09.2005, а також те, що відділ з благоустрою Дарницької РДА в м. Києві постійно здійснював контроль стану будівельного майданчика та не зробив жодного письмового зауваження щодо стану будівельного майданчика.

Також Сопруненко Д.М. зазначив, що під час всього будівництва іноді прямо з балконів та вікон мешканці будинку по вул. Ревуцького, 42-а постійно скидували побутове сміття (непотрібні побутові речі, зламану мебель, коробки з під побутової техніки) на територію будівельного майданчика або залишали його біля паркану будівлі. Крім того Сопруненко Д.М. наголошує, що неодноразово звертався до керівництва ОСББ «Лілея»з вищевказаними зауваженнями, а також звертав увагу керівництва ОСББ «Лілея»та мешканців будинку, які є власниками автомобілів на те, що припарковані приватні автомобілі припарковані так, що це заважає проїзду сміттєвозів, які є спеціальними машинами. Керівництво ОСББ «Лілея»постійно обіцяло Сопруненку Д.М., що вживе необхідних заходів щодо скидання сміття та паркування автомобілів, але не чого не зробило, оскільки як керівництво ОСББ «Лілея»так і двірники будинку по вул. Ревуцького, 42-а постійно змінювались та не реагували на його зауваження. Напередодні пожежі були проведені роботи з очищення підвалів будинку по вулиці Ревуцького, 42-а та офісних приміщень, а все сміття було скинуто на територію будівельного майданчика, в саме те місце де виникла пожежа.

Отже, Сопруненко Д.М. вважає, що в накопиченні сміття винні мешканці та керівництво будинку, оскільки внаслідок того, що сміття із контейнерів не вивозилось, мешканці будинку по вулиці Ревуцького, 42-а залишали сміття біля будинку, а потім перекидали його на територію будівельного майданчика.

Згідно з поясненнями бригадира Відповідача Наружного О.В. в накопичуванні сміття винні мешканці та керівництво будинку по вул. Ревуцького, 42-а, оскільки сміття на будівельному майданчику було побутового характеру, а роботи які виконувались на той час мали незначні відходи, які регулярно вивозились з будівельного майданчика.

На підтвердження вказаних пояснень працівників Відповідача, останнім було додано до матеріалів справи відповідні фотографії місця пожежі.

Відповідно до пункту 6.16 Правил благоустрою територій, паркування транспортних засобів, тиші у громадських місцях, торгівлі на ринках міста Києва, (затверджені рішенням Київської міської ради від 26.09.2002 № 47/207) відповідальним посадовим особам підприємств, установ, організацій, а також громадянам забороняється залишати автотранспортні засоби, механізми на внутрішньо квартальних проїздах або переобладнувати їх, що заважає проїзду спеціальних машин швидкої допомоги, пожежних, притиральної та аварійної техніки, а також влаштовувати постійні стоянки службового, приватного, вантажного та пасажирського транспорту на прибудинкових територіях, прилеглих територіях до гаражів, автостоянок тощо.

Згідно з частиною 2 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, приватні автовласники, мешканці будинку по вулиці Ревуцького, 42-а серед яких був Страхувальник в порушення пункту 6.16 вказаних Правил влаштували автостоянку у забороненому для цього місці, що підтверджується фото 1, 2 та 7, які містяться в висновку експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в м. Києва № 8/2-ПТ/64 від 03.10.2005.

Відповідно до пояснень начальника дільниці № 73 Відповідача Бондарчука В.В. охоронник автостоянки, яка знаходиться біля будівельного майданчика повідомив, що пожежа виникла приблизно 00 год. 30 хв. Охоронець помітив пожежу коли горів паркан будівництва та одразу зателефонував пожежникам. Коли на місце пожежі приїхали пожежники, вони не змогли одразу дістатися до місця пожежі. Оскільки їм заважали припарковані у дворі автомобілі. Власників автомобілів під час пожежі не було вдома, а оскільки пожежу почали гасити не відразу то вогонь перекинувся на автомобілі.

Таким чином, порушення Страхувальником пункту 6.16 вказаних Правил призвело до того, що його автомобіль згорів під час пожежі.

Позивач подав до суду пояснення, у яких вказує на протиправність дій з боку Відповідача та вказує на причинно-наслідковий зв'язок подій, що стались. Крім того Позивач вказує, що журнал робіт, на який посилається Відповідач, ведеться самим відповідачем, а тому не є належним доказом у справі; фотографії, які надані Відповідачем, не є належним та достовірним доказом у справі; Відповідач є солідарним боржником у зобов’язанні та повинен відшкодувати шкоду.

Суд не бере до уваги вищевказані доводи Позивача виходячи з наступного.

Відповідно до Висновку найбільш імовірною причиною пожежі є необережне поводження з вогнем невідомих осіб на території будівельного майданчика.

Таким чином, причиною пожежі є занесення сторонньою особою джерела запалення до якого Відповідач не має відношення.

Відтак, причинно-наслідковий зв'язок відсутній, оскільки пожежа виникла в результаті необережного поводження з вогнем невідомих осіб, до яких Відповідач відношення не має.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»особи, вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов’язаними сукупними діями або діями, поєднаними одним наміром.

Застосування Позивачем норм статті 1190 ЦК України є помилковим, оскільки солідарна відповідальність наступає лише в разі наявності спільних дій або бездіяльності осіб, а в діях Відповідача немає повного складу правопорушення, то посилання Позивача на норми вказаної статті є неправомірним.

Крім того, розглядаючи спір по суті суд зазначає, що відповідно до правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 стоянка це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Пунктом 4.1.3. правил Пожежної безпеки, затверджених Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій від 19.10.2004 № 126 (далі –Правила) встановлено, що дороги, проїзди й проходи до будівель, споруд, пожежних вододжерел, підступи до зовнішніх стаціонарних пожежних драбин, пожежного інвентарю, обладнання та засобів пожежогасіння мають бути завжди вільними, утримуватися справними, взимку очищатися від снігу. Забороняється довільно зменшувати нормовану ширину доріг та проїздів.

Згідно з п. 4.1.4. Правил до всіх будівель і споруд має бути забезпечений вільний доступ. Протипожежні розриви між будинками, спорудами повинні відповідати вимогам будівельних норм. Їх не дозволяється захаращувати, використовувати для складування матеріалів, устаткування, стоянок транспорту, будівництва та встановлення тимчасових будинків і споруд, у тому числі інвентарних побутових приміщень, індивідуальних гаражів тощо.

Як убачається з матеріалів справи, власники автомобілів залишали свої автомобілі в непризначеному для цього місці, грубо порушуючи при цьому правила дорожнього руху. Власники приватних автомобілів паркували свої автомобілі на свій страх і ризик. Крім того, під'їзд до осередку пожежі було заблоковано оскільки власники приватних автомобілів припаркували свої автомобілі у дворі житлового будинку так, що це зробило неможливим під'їзд до осередку пожежі, також було неможливо відтягнути автомобілі, так як вони стояли дуже щільно.

Таким чином, в діях власників автомобілів вбачається порушення правил пожежної безпеки, правил благоустрою території, паркування транспортних засобів, тиші в громадських місцях, торгівлі на ринках міста Києва, правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Журнал загальних робіт вівся Відповідачем на вимогу загальних правил ДБН та чинного законодавства. Дані журнали прошиваються та скріплюються печаткою із зазначенням кількості аркушів. Після цього на першій сторінці ставиться штамп Управління Державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва «На виконання робіт видано дозвіл»із зазначенням номеру дозволу та від якої дати.

Таким чином, заперечення Позивача щодо належності та достовірності журналу загальних робіт суд до уваги не приймає.

Позивач стверджує, що фотографії не можуть бути належним та достовірним доказом у справі, оскільки вони не дають змоги встановити, яке саме місце сфотографоване (за якою адресою).

Суд не бере до уваги таке твердження Позивача, так як воно не має жодних підстав, оскільки з фотографій явно вбачається, що вони зроблені безпосередньо на місці пожежі 24.09.2005 та повністю збігаються з фотографіями, які зроблені експертами та які є в експертних висновках.

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Притягнення до цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Позивачем не доведено наявність повного складу правопорушення у діях Відповідача, а саме не доведено причинний зв'язок між протиправною поведінкою Відповідача та завданими збитками.

Судом також не встановлено наявність вини Відповідача у завданих збитках.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, статтями 22, 1166, 1172 ЦК України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денногс строку з дня його прийняття.

Суддя

Сташків Р.Б.

Рішення підписано 16.01.2008