ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2008 р.

№ 30/76

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

В. Овечкін –головуючого,

Є. Чернов

В. Цвігун

за участю представника:

Генпрокуратури України

Хейлик Н.М. –(посв. № 62 від 09.04.2008)

Київської міської ради

Тхорик С.М. –(дор№225-КР-812 від 15.09.2008)

розглянув касаційну скаргу

заступника прокурора м. Києва

на рішення

господарського суду м. Києва від 22.01.2008

у справі

№ 30/76 господарського суду м. Києва

за позовом

ТОВ "Екобудінвест"

до

Київської міської ради

Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

про

визнання укладеними договорів оренди

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.01.2008 (суддя: Т.Ващенко) позовні вимоги задоволені, визнано укладеним договір оренди земельної ділянки, оскільки відповідачем порушена ст. 181 Господарського кодексу України, так як сторона, яка одержала проект договору у подальшому в разі згоди з його умовами не оформила договір та не повернула один примірник договору другій стороні. Зазначені обставини підтверджуються листом головного управління земельних ресурсів.

Право орендаря на укладення договору оренди грунтується на рішенні Київської міської ради від 28.12.2006 № 580/637.

Прокуратура м. Києва просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу передати на новий розгляд, так як рішення Київської міської ради № 580/637 від 28.12.2006 в судовому порядку визнано недійсним, визнання договору укладеним не передбачено ст. 16 ЦК України, згідно ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним.

Вищий господарський суд України у відкритому судовому засіданні дослідив матеріали справи, доводи касаційного подання, заслухавши прокурора та представника міської ради, які підтримали касаційне подання, вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Оформлення прав на землю юридичними особами визначено ст.ст. 82, 116, 123, 124 Земельного кодексу України, Порядком набуття права на землю юридичними особами та громадянами в м. Києві, затвердженим рішенням Київради від 14.03.2002 №313/1747, та Регламентом розгляду питань щодо набуття та реалізації права користування землею в м. Києві, затвердженим рішенням Київради від 15.07.2004 457/1867.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

У пункті 5 статті 93 Земельного кодексу України передбачено, що орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Зокрема, договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для використання на обумовлений договором строк.

У даному випадку мають бути застосовані спеціальні норми Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до статті 16 Закону України "Про оренду землі" у разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до [вимог цього закону.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оренду землі»та статті 126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Договір оренди земельної ділянки може бути укладений лише за взаємним волевиявленням сторін (ст. 16 Закону України «Про оренду землі»). Згідно ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Положеннями ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Згідно із ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ст. 16 ЦК України відсутній такий спосіб захисту порушених прав, як визнання договору укладеним.

При новому розгляді справи доцільно звернути увагу на ті обставини, що рішенням господарського суду м. Києва від 01.07.2008 у справі № 30/221 визнано недійсним рішення Київської міської ради № 580/637 від 28.12.2006 "Про передачу земельних ділянок ТОВ "Екобудінвест" для експлуатації та обслуговування житлового будинку з офісними приміщеннями та підземним паркінгом по вул. Шовковичній, провулок І.Козловського, 36/7 у Печерському районі м. Києва".

Отже, порушення судом першої інстанції ст. 43 ГПК України щодо повноти з'ясування обставин справи, неповне дослідження предмету і правової природи спору унеможливило правильне застосування приписів матеріального та процесуального права і є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційне подання задовольнити.

Рішення господарського суду м. Києва від 22.01.2008 у справі № 30/76 господарського суду м. Києва скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Головуючий                                          В. Овечкін

судді                                          Є. Чернов

В. Цвігун