ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" січня 2008 р.

Справа № 3/273-07-8275

За позовом: Одеської залізниці

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Міністерство транспорту та зв'язку України

До відповідачів:

Одеської міської ради

Комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості"

про визнання права власності та зобов'язання зареєструвати право власності

Суддя Д’яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: Лукаєнко Н.С. - представник, діючий за довіреністю від 24.04.2007р.;

Від Міністерства транспорту та зв'язку України: не з'явився

Від Одеської міської ради: Сімон А.А. - представник, діючий за довіреністю №258/исх.-и від 26.04.2007р.

Від Комунального підприємства "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості”: не з'явився

В судовому засіданні 17.01.2008р. оголошувалась перерва до 22.01.2008р. на підставі ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Позивач –Одеська залізниця звернувся до господарського суду Одеської області із позовною заявою, в якій просив суд визнати за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України право державної власності на комплекс будівель та споруд локомотивного депо Одеса-Застава-1, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Овідіопольська дуга, 6 у наступному складі:

-           цеху малого періодичного ремонту (ТО-3 та ТР-1) загальною площею 5867,8 кв.м,

-           цеху БПР (цех ТР-2, ТР-3) загальною площею 2001,3 кв.м,

-           другої черги цехів ТО-3, ТР-1, ТР-2, загальною площею 4206,5 кв.м,

-           службово-побутового корпусу загальною площею 2211,8 кв.м,

-           котельної загальною площею 667 кв.м,

-           гаражних боксів загальною площею 533,3 кв.м,

-           складу (метало сховища) загальною площею 208,8 кв.м,

-           флотаційної споруди загальною площею 73,9 кв.м,

-           каналізаційної насосної станції загальною площею 15,6 кв.м,

-           насосної станції другого типу загальною площею 19,5 кв.м,

-           погребу лакофарбових матеріалів загальною площею 10,6 кв.м,

-           насосної станції 3-го типу загальною площею 3,8 кв.м,

-           автоматизованої компресорної загальною площею 104 кв.м,

-           насосної пожежегасіння загальною площею 136,2 кв.м,

-           залізобетонної огорожі з двома прохідними загальною площею 17,3 кв.м,

-           будівлі обмивки МВРС загальною площею 29,1 кв.м,

та зобов’язати комунальне підприємство „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” зареєструвати право державної власності на будинок відпочинку локомотивних бригад за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України.

17.12.2007р. позивачем заявлено клопотання, в якому Одеська залізниця, у зв’язку з пред’явленням позовної вимоги до комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” щодо реєстрації за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України права державної власності на об’єкт нерухомості, просить суд залучити до участі у справі в якості відповідача комунальне підприємство „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості”.

17.12.2007р. позивач уточнив позовні вимоги до відповідачів - Одеської міської ради та комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості”, в яких просить суд визнати за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України право державної власності на комплекс будівель та споруд локомотивного депо Одеса-Застава-1, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Овідіопольська дуга, 6 у наступному складі:

-           цеху малого періодичного ремонту (ТО-3 та ТР-1) загальною площею 5867,8 кв.м,

-           цеху БПР (цех ТР-2, ТР-3) загальною площею 2001,3 кв.м,

-           другої черги цехів ТО-3, ТР-1, ТР-2, загальною площею 4206,5 кв.м,

-           службово-побутового корпусу загальною площею 2211,8 кв.м,

-           котельної загальною площею 667 кв.м,

-           гаражних боксів загальною площею 533,3 кв.м,

-           складу (метало сховища) загальною площею 208,8 кв.м,

-           флотаційної споруди загальною площею 73,9 кв.м,

-           каналізаційної насосної станції загальною площею 15,6 кв.м,

-           насосної станції другого типу загальною площею 19,5 кв.м,

-           погребу лакофарбових матеріалів загальною площею 10,6 кв.м,

-           насосної станції 3-го типу загальною площею 3,8 кв.м,

-           автоматизованої компресорної загальною площею 104 кв.м,

-           насосної пожежегасіння загальною площею 136,2 кв.м,

-           залізобетонної огорожі з двома прохідними загальною площею 17,3 кв.м,

-           будівлі обмивки МВРС загальною площею 29,1 кв.м,

та зобов’язати комунальне підприємство „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” зареєструвати право державної власності на будинок відпочинку локомотивних бригад за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.01.2007р. змінено процесуальний статус комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, на іншого відповідача.

Відповідач Одеська міська рада проти позовних вимог щодо визнання за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України права державної власності на будинок відпочинку локомотивних бригад заперечує, письмового відзиву на позовну заяву не надав.

Відповідач комунальне підприємство „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” проти позовних вимог щодо зобов’язання комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” зареєструвати право державної власності на будинок відпочинку локомотивних бригад за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України заперечує, однак письмового відзиву на уточнену позовну заяву не надав.

У зв’язку з неподанням відповідачами по справі письмових відзивів на позовну заяву, справу розглянуто за наявними в ній матеріалами на підставі ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

Зазначений у позовній заяві об’єкт нерухомості, перебуває на балансі відокремленого структурного підрозділу без статусу юридичної особи, локомотивного депо Одеса-Застава 1.

Згідно Положення про відокремлений структурний підрозділ Локомотивне депо Одеса –Застава та Додатку №2 статуту Одеської залізниці, локомотивне депо Одеса-Застава 1 входить до структурних підрозділів, які входять до складу Одеської залізниці.

Згідно рішення Одеської міської ради народних депутатів від 28.04.2000р. за №1234-ХХІІІ Одеській залізниці надано у постійне користування земельну ділянку площею 377,06 га для виробничої діяльності, видано відповідний державний акт. Зазначений у позові об’єкт нерухомості розташований на землях, відведених позивачу у постійне користування.

Згідно положень п.1.1 статуту позивача, Одеська залізниця це створене згідно з статтями 1,4 Закону України „Про залізничний транспорт” статутне територіально-галузеве об’єднання, засноване на державній власності і підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України, що входить до сфери управління Міністерства транспорту України. Пунктом 4.2. Статуту Одеської залізниці встановлено, що майно залізниці є державною власністю і закріплюється за нею на праві повного господарського відання. Здійснюючи право повного господарського відання, залізниця володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчинюючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту .

Позовні вимоги Одеської залізниці обумовлені захистом інтересів держави шляхом визнання за нею в особі Міністерства транспорту та зв’язку України права державної власності на об’єкт нерухомості та направлені на зобов’язання комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” зареєструвати право державної власності на цей об’єкт нерухомості за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Чинною Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991р. №311 Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю визначено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини управління державної власності є Закон України „Про управління об'єктами державної власності”.

Згідно ст. 1 Закону України „Про управління об'єктами державної власності” управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно положень ст. 4 Закону України „Про управління об'єктами державної власності” суб'єктами управління об'єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; Фонд державного майна України; міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління); органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); юридичні та фізичні особи, які виконують функції з управління корпоративними правами держави (далі - уповноважені особи); Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Положеннями п. і ч.1 ст.7 Закону України „Про управління об'єктами державної власності”, функцію забезпечення захисту майнових прав держави на території України відповідно до законодавства, а за її межами –відповідно до чинних міжнародних договорів у межах своїх повноважень покладено на Фонд державного майна України.

Жодний орган з перелічених у ст. 4 Закону України „Про управління об'єктами державної власності” повноваженнями забезпечення захисту майнових прав держави крім Фонду державного майна України Законом не наділений.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з вимогами про захист права державної власності може звертатись уповноважений орган державної влади, яким у даному випадку є Фонд державного майна України.

Згідно положень ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

З наведеного, є очевидним, що визначене у позовній заяві нерухоме майно надає державі як окремі права так і покладає на неї обов’язки. За відсутності чітко визначеної позиції органів державної влади, Фонду державного майна України, суд вбачає безпідставним та некомпетентним звернення Одеської залізниці щодо визнання за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України права державної власності на об’єкт нерухомості.

Згідно положень ст. 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є: державний акт про право власності на земельну ділянку; нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна; договір про приватизацію майна державних підприємств; договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку; нотаріально посвідчений договір про поділ, перерозподіл, об'єднання нерухомого майна; свідоцтво про право на спадщину; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя; свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; свідоцтво про право власності на будівлю (частину будівлі), споруду; рішення суду про право власності на об'єкт незавершенного будівництва; акти прийому нерухомого майна до експлуатації; договори про іпотеку, оренду строком більше одного року, інші визначені законом документи щодо речових прав на нерухоме майно; рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили; інші акти органів державної влади або органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно п.4 ст. 4 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” державна реєстрація прав на нерухоме майно, що є у державній власності, здійснюється за заявою органу, уповноваженого в установленому порядку управляти нерухомим майном, що є у державній власності.

Враховуючи, що вимога позивача про визнання за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України права державної власності на об’єкт нерухомості судом не задоволена, інших документів набутого права власності суду не пред’явлено, отже, не має правових підстав для задоволення судом вимоги позивача про реалізацію такого права - зобов’язання комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об’єктів нерухомості” зареєструвати право державної власності на наведений у позові об’єкт нерухомості за державою в особі Міністерства транспорту та зв’язку України.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита в сумі 85 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118 грн. покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 77, 82-85 ГПК України, суд, –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя Д'яченко Т.Г.