ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
---------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 02/280а

"11" лютого 2008 р.

м. Черкаси, 12 год. 12 хв.

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ткаченко О.М., за участю представників:

позивача: Пасічник А.А. –за довіреністю, відповідача: Добробог В.П. - директор, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу

за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до товариства з обмеженою відповідальністю «Надір»

про стягнення 2737 грн. 88 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про стягнення з відповідача 2737 грн. 88 коп., в тому числі 2561 грн. адміністративно-господарських санкцій за незайняте інвалідами у відповідача в 2006 році 1 робоче місце та 176 грн. 88 коп. пені за порушення строку сплати зазначених санкцій, з мотивів порушення відповідачем вимог статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у заявленій сумі, заперечила проти доводів відповідача та пояснила, що відповідач не виконав встановлений норматив, не виконав вимоги Закону, оскільки він не створив робоче місце для працевлаштування інваліда, не направляв до служби зайнятості звіти форми № 3-ПН, тому у центра зайнятості не було достатньої інформації про можливість працевлаштування інваліда у відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти вимог позивача та просив відмовити позивачу в позові, оскільки відповідач створив робоче місце для інваліда, а працевлаштування інваліда не є обов’язком підприємства, до відповідача не було направлено жодного інваліда для працевлаштування і вони самостійно не зверталися, а у листі Драбівського районного центру зайнятості від 01.02.2008 року вказано, що за 2006 рік до центру зайнятості звернулися лише 3 особи з інвалідністю, які через декілька днів були зняті з обліку, тому відповідач не мав можливості виконати встановлений законом норматив.

У судовому засіданні оголошувалася перерва із 28.01.2008 року по 11.02.2008 року.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, суд встановив наступне.

Згідно статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (далі - підприємства) у 2006 році встановлювався норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працювало від 8 до 25 осіб –у кількості одного робочого місця.

В частині 2 статті 19 вказано, що підприємства самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону підприємства, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом.

В частині 4 статті 20 Закону вказано, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, фізичними особами самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Таким чином, у разі невиконання відповідачем у 2006 році встановленого законом нормативу, він зобов’язаний був сплатити адміністративно-господарські санкції не пізніше 15 квітня 2007 року.

Як вбачається із звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік і не заперечується відповідачем, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу в 2006 році у відповідача складала 9 осіб, отже, для відповідача норматив на 2006 рік складав 1 робоче місце для працевлаштування інвалідів.

У звіті відповідачем вказано, що в 2006 році на підприємстві інваліди не працювали. Тобто, відповідач не виконав встановлений Законом норматив.

Однак, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку, що у суду відсутні підстави для стягнення із відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

У частині 3 статті 19 Закону вказано, що підприємства самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Згідно статті 18 Закону підприємства зобов’язані: 1) виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, 2) надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, 3) звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, аналіз правових норм про захист інвалідів дає підстави стверджувати про те, що обов’язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком підбирати, шукати і працевлаштовувати інвалідів. Такий обов’язок відповідно до закону покладається на органи працевлаштування інвалідів.

Судом встановлено, що відповідач виділив і створив робоче місце для працевлаштування інвалідів, про що видав накази від 01.02.2006 року № 6 та від 02.10.2006 року № 28. Однак, у 2006 році відповідач не надсилав до місцевого центру зайнятості звіти про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Тобто, судом встановлено часткову наявність складу правопорушення –недотримання відповідачем усієї процедури створення робочих місць для працевлаштування інвалідів в частині неподання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів, як то вимагається Законом.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що негативний наслідок настав не із-за того, що відповідачем не було надіслано державній службі зайнятості звіти форми № 3-ПН, а внаслідок того, що інваліди взагалі не стоять на обліку у центрі зайнятості як такі, що потребують роботи.

Це вбачається із листа Драбівського районного центру зайнятості від 01.02.2008 року, у якому вказано, що за 2006 рік до центру зайнятості звернулися лише 3 особи з інвалідністю, які через декілька днів були зняті з обліку.

Інваліди не направлялися до відповідача для працевлаштування. Позивач не подав доказів відмови відповідачем у працевлаштування інвалідів.

Отже, суд вважає, що у тому, що не працевлаштовані інваліди на вакантні місця, відсутня вина відповідача. тому відсутні підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій, оскільки у даних правовідносинах відповідальність не може встановлюватися без вини відповідача.

З огляду на викладене, позов задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 94, 160 –163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Черкаської області протягом 10 днів з дня складення постанови в повному обсязі, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                           А.Д. Пащенко

Постанова складена в повному обсязі 12.02.2008 року.