ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.03.08 р.                     Справа № 20/34

Суддя господарського суду Донецької області Донець О.Є.

розглянув у відкритому судовому засідання господарського суду справу

за позовом: Державного комітету України з державного матеріального резерву, м. Київ

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства «Донбасенерго», м. Горлівка

про стягнення 54 692 802,22 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Боєнко О.В. – за довіреністю

СУТЬ СПРАВИ:

До господарського суду Донецької області звернувся Державний комітет України з державного матеріального резерву, м.Київ, із позовом до Відкритого акціонерного товариства “Донбасенерго” , м. Горлівка, про стягнення 54 692 802,22 грн., в тому числі: 53 941 337,20 грн. – сума відсотків за користування тимчасовими позичками, 616 630,51 грн. – сума інфляційних витрат та 134 834,51 грн. – сума 3% річних.

В Уточненнях до позовної заяви без номеру та дати складання, які надійшли до суду 05.03.08 р., позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 72 634 622,48 грн., в тому числі : 53 941 337,20 грн. – суму відсотків за користування тимчасовими позичками, 16 047 696,52 грн. – суму інфляційних витрат та 2 654 588,76 грн. – суму 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на несвоєчасне та неповне виконання відповідачем зобов’язань за договорами про відпуск з державного резерву енергетичних ресурсів (природний газ та вугілля) із додатковими угодами та за договорами про встановлення порядку погашення заборгованості, що укладалися сторонами, на надані суду документи, що наявні в матеріалах справи, та на приписи Конституції України, Законів України “Про державний матеріальний резерв”, “Про оподаткування прибутку підприємств”, Цивільного кодексу УРСР, Цивільного кодексу України, постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України.

В судовому засіданні позивач підтримав свою позицію щодо спору.

Відповідач проти позову заперечив та надав суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість.

У судовому засіданні оголошувалися перерви з 05.03.08 р. до 25.03.08 р. та з 25.03.08 р. до 31.03.08 р.

Дослідивши подані сторонами матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Протягом 1997-1999 років на виконання відповідних постанов Кабінету Міністрів України сторонами укладалися договори на тимчасове позичання з державного матеріального резерву енергетичних ресурсів на засадах зворотності, платності, терміновості. За змістом договорів, дія яких у часі обмежена певним строком, відповідач користується тимчасово наданими йому позивачем з державного матеріального резерву |постанова|енергоносіями, які має повернути до держрезерву у натурально-речовій формі або сплатити їх вартість, за плату у вигляді відсотків за користування позичкою.

Факт отримання та користування відповідачем позичкою з державного резерву на підставі укладених сторонами договорів ними не оспорюється.

Суть позову полягає у вимогах про стягнення з відповідача сум відсотків за користування позичкою за вищезазначеними договорами після закінчення строку їх дії, а також сум інфляційних втрат та 3 відсотків річних, нарахованих позивачем на суми відсотків за користування позичкою.

Відповідач позову не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Згідно із ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 4-3 зазначеного кодексу, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 43 зазначеного кодексу, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Аналіз наданих сторонами документів надає суду підстави для висновку про неможливість задоволення позову з наступних причин.

1. 02 лютого 1998 р. сторонами на виконання Постанови Кабінету Міністрів України |постанова| № 73-2 від 23.01.98 р. укладено|ув'язнений| договір № 6 на відпуск|відпуск| позивачем з|із| державного матеріального резерву в порядку|лад| тимчасового позичання|позичка| відповідачеві вугілля у кількості|у кількості| 2243346,678 тон. Строк дії договору до 01.10.1998 р.

Відповідно до п.2.2 зазначеного договору, відповідач зобов’язався повернути до 01.10.1998 року в державний резерв вугілля у кількості|у кількості| 2243346,678 тон або здійснити оплату його вартості.

Пунктом 2.3. договору № 6 від 02.02.1998 р. передбачено, що відповідач за користування позичкою|позичка| сплачує позивачеві щомісячно відсотки|процент| у розмірі 0,1% від вартості поставленого вугілля.

Відповідно до п. 3 договору, вартість продукції, що підлягає відпуску з державного резерву, становить 146035692,15 грн., 0,1% вартості за користування тимчасовою позичкою – 1168285,52 грн. Загальна вартість договору складає 147203977,67 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. строк повернення органічного палива, відпущеного з державного резерву у порядку тимчасового позичання підприємствам електроенергетики згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 73-2 від 23.01.1998 р., продовжено до 01.01.2023 року.

Пунктом 4 вказаної постанови передбачено, що підприємства зобов’язані укласти (переукласти) у місячний строк угоди з Державним комітетом про реструктуризацію заборгованості за відпущене відповідно до п. 1 цієї постанови паливо, які мають бути погоджені з Міністерством палива та енергетики України.

На виконання даної Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. Державним комітетом України з державного матеріального резерву та ВАТ “Донбасенерго” було укладено договір № юр-2/200-2003| від 06.02.2003 р. про встановлення порядку погашення заборгованості, який було погоджено Міністерством палива та енергетики України. Предметом укладеного договору є порядок погашення заборгованості перед Держкомрезервом, яка виникла на підставі та у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за договором № 6 від 02.02.1998 р.

Пунктом 1.2 зазначеного договору встановлено, що станом на 01.01.2003 р. відповідач не повернув отримане в порядку тимчасового позичання вугілля в кількості|у кількості| 342 500,0 тон вартістю 15 181 482,16 грн. та не сплатив нараховані відсотки|процент| за користування вугіллям в сумі 120 945, 81 грн.

Відповідно до п.2.1 договору № юр-2/200-2003| від 06.02.2003 р., відповідач зобов’язаний повернути до 01.01.2023 р. вугілля в кількості|у кількості| 342 500,0 тон або сплатити його вартість, а також сплатити відсотки за користування вугіллям до повного його повернення (оплати) в строк до 01.01.2023 р. шляхом перерахування грошових коштів на реєстраційний рахунок комітету відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови.

Разом з тим, пункт 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. не містить абзацу 4.

Таким чином, договором № юр-2/200-2003| від 06.02.2003 р. про порядок погашення заборгованості встановлено обов’язок відповідача щодо сплати заборгованості станом на 01.01.2003 р. у розмірі 15 181 482,16 грн. за отримане вугілля та 120 945, 81 грн. (суми відсотків|процент| за користування вугіллям) до 01.01.2023 року.

Згідно із ст. 220 Цивільного кодексу УРСР, який діяв на час укладання вищезазначеного договору, зобов’язання припиняється угодою сторін, зокрема угодою про заміну одного зобов’язання іншим між тими ж особами.

За даних обставин, суд дійшов висновку про те, що сторони пунктом 2.1 договору № юр-2/200-2003| від 06.02.2003 р. визначили порядок (механізм) виконання цієї угоди, зокрема, шляхом погашення відсотків у сумі 120 945, 81 грн. за користування матеріальними цінностями до 2023 р.

Відповідно до пункту 5 статті 12 Закону України "Про державний матеріальний резерв" і пунктів 13, 16 Постанови|постанова| Кабінету Міністрів України від 08.10.1997 р. "Про затвердження Порядку|лад| формування, розміщення і проведення операцій з|із| матеріальними цінностями державного резерву", розмір оплати за користування матеріальними цінностями встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що ані договором № юр-2/200-2003| від 06.02.2003 року, укладеним між позивачем та відповідачем, ані постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2002 р. № 2045 не передбачений обов’язок відповідача сплачувати щомісячно 0,1% від вартості неповернутого вугілля за період з 17.01.2005 р. по 26.07.2007 р., то відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов’язання відповідача сплатити відсотки за користування вугіллям у період з 17.01.2005 р. по 26.07.2007 р., а також нарахованих позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних.

2. 03.08.1998 р. сторонами на виконання Постанови Кабінету Міністрів України |постанова| № 631-р від 03.08.1998 року було укладено|ув'язнений| договір № юр-7/91-98 на відпуск|відпуск| з|із| державного матеріального резерву в порядку|лад| тимчасового позичання|позичка| природного газу в об'ємі|у кількості| 111,38 млн. м3|обсяг||обсяг|. Строк дії договору до 01.12.1998 р.

Відповідно до п.2.2 укладеного договору, відповідач зобов’язався повернути до 01.12.1998 р. в державний резерв природний газ у кількості|у кількості| 111,38 млн. м3|обсяг| або здійснити оплату його вартості.

Пунктом 2.3. договору № юр-7/91-98 від 03.08.1998 р. передбачено, що відповідач за користування позичкою|позичка| сплачує позивачеві щомісячно відсотки|процент| у розмірі 0,1% від вартості поставленого природного газу.

Відповідно до п. 3 договору, вартість продукції, що підлягає відпуску з державного резерву становить 9110,884 тис. дол. США, 1,5% вартості за користування тимчасовою позичкою – 546,653 тис. дол. США. Загальна вартість договору складає 9657,537 тис. дол. США.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. Державним комітетом України з державного матеріального резерву та ВАТ “Донбасенерго” було укладено договір № юр-2/201-2003| від 06.02.2003 р. про встановлення порядку погашення заборгованості, який було погоджено Міністерством палива та енергетики України. Предметом укладеного договору є погашення заборгованості перед Держкомрезервом, яка виникла на підставі та у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за договором № юр-7/91-98 від 03.08.1998 р.

Пунктом 1.2 вищезазначеного договору встановлено, що станом на 01.01.2003 р. відповідач не повернув отриманий в порядку тимчасового позичання природний газ в об'ємі|обсяг| 85,399 млн. м3 вартістю 14 913 637,29 грн. та не сплатив нараховані відсотки|процент| за користування природним газом в сумі 794323,77 грн.

Відповідно до п.2.1 договору, відповідач повинен повернути до 01.01.2023 р. природний газ в об'ємі|обсяг| 85,399 млн. м3 або сплатити його вартість, а також сплатити відсотки за користування природним газом до повного його повернення (оплати) в строк до 01.01.2023 р. шляхом перерахування грошових коштів на реєстраційний рахунок комітету відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови.

Судом встановлено, що абзац 4 в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. відсутній.

Таким чином, предметом договору № юр-2/201-2003| від 06.02.2003 р. про порядок погашення заборгованості є обов’язок відповідача щодо сплати заборгованості станом на 01.01.2003 р. у розмірі 14 913 637,29 грн. за отриманий природний газ та 794323,77 грн. (сума відсотків|процент| за користування природним газом) до 01.01.2023 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що сторони пунктом 2.1 договору № юр-2/201-2003| від 06.02.2003 р. встановили порядок (механізм) виконання предмету цієї угоди, зокрема погашення відсотків у сумі 794323,77 грн. за користування матеріальними цінностями до 2023 року.

Враховуючи, що ані договором № юр-2/201-2003| від 06.02.2003 р., укладеним між позивачем та відповідачем, ані постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2002 р. № 2045 не передбачений обов’язок відповідача сплачувати щомісячно 1,5% від вартості неповернутого природного газу за період з 07.01.2005 р. по 26.07.2007 р., то відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов’язання відповідача сплатити відсотки за користування природним газом у період з 07.01.2005 р. по 26.07.2007 р., а також нарахованих позивачем сум інфляційних витрат та 3% річних.

3. 09.10.1998 р. сторонами на виконання Постанови Кабінету Міністрів України |постанова| № 812-р від 09.10.1997 р. було укладено|ув'язнений| договір № юр-7/95-98| на відпуск|відпуск| з|із| державного матеріального резерву в порядку|лад| тимчасового позичання|позичка| природного газу в об'ємі|у кількості| 92,38 млн. м3|обсяг|. Строк дії договору до 01.04.1999 р.

Відповідно до п.2.2 укладеного договору, відповідач зобов’язався повернути до 01.04.1999 р. в державний резерв природний газ у кількості|у кількості| 92,38 млн. м3|обсяг або провести оплату його вартості.

Пунктом 2.3. договору № юр-7/95-98| від 09.10.1998 р. передбачено, що відповідач за користування позичкою|позичка| сплачує позивачеві щомісячно відсотки|процент| у розмірі 0,5% від вартості поставленого природного газу.

Відповідно до п. 3 договору, вартість продукції, що підлягає відпуску з державного резерву, становить 7556,684 тис. дол. США, 0,5% вартості за користування тимчасовою позичкою – 842,5056 тис. дол. США. Загальна вартість договору складає 8598,7304 тис. дол. США.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. Державним комітетом України з державного матеріального резерву та ВАТ “Донбасенерго” було укладено договір № юр-2/202-2003| від 06.02.2003 р. про встановлення порядку погашення заборгованості, який було погоджено Міністерством палива та енергетики України. Предметом укладеного договору є погашення заборгованості перед Держкомрезервом, яка виникла на підставі та у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за договором № юр-7/95-98| від 09.10.1998 р.

Пунктом 1.2 вищезазначеного договору встановлено, що станом на 01.01.2003 р. відповідач не повернув отриманий в порядку тимчасового позичання природний газ в об'ємі|обсяг| 32,365 млн. м3 вартістю 9 075 482,60 грн. та не сплатив нараховані відсотки|процент| за користування природним газом в сумі 408 396,72 грн.

Відповідно до п.2.1 договору, відповідач повинен повернути до 01.01.2023 р. природний газ в об'ємі|обсяг| 32,365 млн. м3 або сплатити його вартість, а також сплатити відсотки за користування природним газом до повного його повернення (оплати) в строк до 01.01.2023 р. шляхом перерахування грошових коштів на реєстраційний рахунок комітету відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови, який у даному пункті відсутній.

Таким чином предметом договору № юр-2/202-2003| від 06.02.2003 р. про порядок погашення заборгованості є обов’язок відповідача щодо сплати заборгованості станом на 01.01.2003 року у розмірі 9 075 482,60 грн. за отриманий природний газ та 408 396,72 грн. (сума відсотків|процент| за користування природним газом) до 01.01.2023 р.

Отже, суд дійшов висновку про те, що сторони пунктом 2.1 договору № юр-2/202-2003| від 06.02.2003 р. встановили порядок (механізм) виконання предмету угоди, зокрема погашення відсотків у сумі 408 396,72 грн. за користування матеріальними цінностями до 2023 року.

Враховуючи, що ані договором № юр-2/202-2003| від 06.02.2003 р., укладеним позивачем та відповідачем, ні постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2002 р. № 2045 не передбачений обов’язок відповідача сплачувати щомісячно 0,5% від вартості не повернутого природного газу за період з 17.01.2005 р. по 26.07.2007 р., то відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов’язання відповідача сплатити відсотки за користування природним газом у період з 17.01.2005 р. по 26.07.2007 р., а також нарахованих позивачем сум інфляційних витрат та 3% річних.

4. 30.03.1999 р. сторонами на виконання Постанови Кабінету Міністрів України |постанова| № 209-рс від 22.03.1999 р. було укладено|ув'язнений| договір № юр7/524-99 на відпуск|відпуск| з|із| державного матеріального резерву в порядку|лад| тимчасового позичання|позичка| вугілля у кількості|у кількості| 2278785,789 тон. Строк дії договору до 01.12.1999 р.

Відповідно до п.2.2 вищезазначеного договору, відповідач зобов’язався повернути до 01.12.1999 р. в державний резерв вугілля у кількості|у кількості| 2278785,789 тон або здійснити оплату його вартості.

Пунктом 2.3. договору № юр7/524-99 від 30.03.1999 р. передбачено, що відповідач за користування позичкою|позичка| сплачує позивачеві щомісячно відсотки|процент| у розмірі 0,5% від вартості поставленого вугілля.

Відповідно до п. 3 договору, вартість продукції, що підлягає відпуску з державного резерву, становить 245449617,63 грн., 0,5% вартості за користування тимчасовою позичкою – 9817984,71 грн. Загальна вартість договору складає 255267608,50 грн.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. Державним комітетом України з державного матеріального резерву та ВАТ “Донбасенерго” було укладено договір № юр-2/199-2003| від 06.02.2003 р. про встановлення порядку погашення заборгованості, який було погоджено Міністерством палива та енергетики України. Предметом укладеного договору є погашення заборгованості перед Держкомрезервом, яка виникла на підставі та у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за договором № юр7/524-99 від 30.03.1999 р.

Пунктом 1.2 укладеного договору встановлено, що станом на 01.01.2003 р. відповідач не повернув отримане в порядку тимчасового позичання вугілля в кількості|у кількості| 1185000,0 тонн вартістю 74 506 654,51 грн. та не сплатив нараховані відсотки|процент| за користування вугіллям в сумі 2 880 923,97 грн.

Відповідно до п.2.1 договору, відповідач повинен повернути до 01.01.2023 р. вугілля в кількості|у кількості| 1185000,0 тон або сплатити його вартість, а також сплатити відсотки за користування вугіллям до повного його повернення (оплати) в строк до 01.01.2023 р. шляхом перерахування грошових коштів на реєстраційний рахунок комітету відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови.

Абзац 4 в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. відсутній.

Таким чином, предметом договору № юр-2/199-2003| від 06.02.2003 р. про порядок погашення заборгованості є обов’язок відповідача щодо сплати заборгованості станом на 01.01.2003 р. у розмірі 74 506 654,51 грн. за отримане вугілля та 2 880 923,97 грн. (сума відсотків|процент| за користування вугіллям) до 01.01.2023 року.

Отже, вищенаведене надає суду підстави для висновку про те, що пунктом 2.1 договору № юр-2/199-2003| від 06.02.2003 р. сторони встановили порядок (механізм) виконання предмету цієї угоди, зокрема погашення відсотків у сумі 2 880 923,97 грн. за користування матеріальними цінностями до 2023 року.

Враховуючи, що ані договором № юр-2/199-2003| від 06.02.2003 р., укладеним позивачем та відповідачем, ані постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2002 р. № 2045 не передбачений обов’язок відповідача сплачувати щомісячно 0,5% від вартості неповернутого вугілля за період з 17.01.2005 р. по 26.07.2007 р., то відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо сплати відповідачем відсотків за користування вугіллям у період з 17.01.2005 р. по 26.07.2007 р., а також нарахованих позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних.

5. 18.12.1997 р. сторонами на виконання Постанови Кабінету Міністрів України |постанова| № 1138 від 16.10.1997 р. було укладено|ув'язнений| договір № ДЭ-97-1| на відпуск|відпуск| з|із| державного матеріального резерву в порядку|лад| тимчасового позичання|позичка| природного газу в об'ємі|у кількості| 654 млн. м3|обсяг|. Строк дії договору до 01.06.1998 р.

Відповідно до п.2.2 вищезазначеного договору, відповідач зобов’язався повернути до 01.06.1998 р. в державний резерв природний газ у кількості|у кількості| 654 млн. м3|обсяг| або здійснити оплату його вартості.

Пунктом 2.3. договору № ДЭ-97-1| від 18.12.1997 р. передбачено, що відповідач за користування позичкою|позичка| сплачує позивачеві щомісячно відсотки|процент| у розмірі 1,3% від вартості поставленого природного газу.

Відповідно до п. 3 договору, вартість продукції, що підлягає відпуску з державного резерву становить 63961,2 тис. дол. США, 1,3% вартості за користування тимчасовою позичкою – 5820,469 тис. дол. США. Загальна вартість договору складає 69781,669 тис. дол. США.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. Державним комітетом України з державного матеріального резерву та ВАТ “Донбасенерго” було укладено договір № юр-2/198-2003| від 06.02.2003 р. про встановлення порядку погашення заборгованості, який було погоджено Міністерством палива та енергетики України. Предметом укладеного договору є погашення заборгованості перед Держкомрезервом, яка виникла на підставі та у зв’язку з невиконанням відповідачем зобов’язань за договором № ДЭ-97-1| від 18.12.1997 р.

Пунктом 1.2 укладеного договору встановлено, що станом на 01.01.2003 р. відповідач не повернув отриманий в порядку тимчасового позичання природний газ в об'ємі|обсяг| 530,357 млн. м3 вартістю 85 532 161,61 грн. та не сплатив нараховані відсотки|процент| за користування природним газом в сумі 6 300 166,51 грн.

Відповідно до п.2.1 договору, відповідач повинен повернути до 01.01.2023 р. природний газ в об'ємі|обсяг| 530,357 млн. м3 або сплатити його вартість, а також сплатити відсотки за користування природним газом до повного його повернення (оплати) в строк до 01.01.2023 р. шляхом перерахування грошових коштів на реєстраційний рахунок комітету відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови.

Азац 4 в пункті 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 2045 від 28.12.2002 р. відсутній.

Таким чином предметом договору № юр-2/198-2003| від 06.02.2003 р. про порядок погашення заборгованості є обов’язок відповідача щодо сплати заборгованості станом на 01.01.2003 р. у розмірі 85 532 161,61 грн. за отриманий природний газ та 6 300 166,51 грн. (сума відсотків|процент| за користування природним газом) до 01.01.2023 р.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що пунктом 2.1 договору № юр-2/198-2003|| від 06.02.2003 р. сторони встановили порядок (механізм) виконання предмету цієї угоди, зокрема погашення відсотків у сумі 6 300 166, 51 грн. за користування матеріальними цінностями до 2023 р.

Враховуючи, що ані договором № юр-2/198-2003| від 06.02.2003 р., укладеним позивачем та відповідачем, ані постановою Міністрів України від 28.12.2002 р. № 2045 не передбачений обов’язок відповідача сплачувати щомісячно 1,3% від вартості не повернутого природного газу за період з 17.01.2005 р. по 16.01.2007 р., то відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов’язання відповідача сплатити відсотки за користування природним газом у період з 17.01.2005 р. по 16.01.2007 р., а також нарахованих позивачем сум інфляційних витрат та 3% річних.

На підставі вищевикладеного, позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 42, 43, 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Державного комітету України з державного матеріального резерву, м.Київ, до Відкритого акціонерного товариства “Донбасенерго”, м.Горлівка, про стягнення 72 634 622, 48 грн. – відмовити повністю.

Повний текст рішення оголошено в судовому засіданні 31.03.2008 р.

Суддя Донець О.Є.

Надруковано 3 примірники:

1-          позивачеві;

1 – відповідачеві;

1 – у справу.