ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2008 р.

Справа № ПА-10/302

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шелест С.Б.

При секретарях судового засідання: Ковалюк С.Я.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: Першого заступника прокурора Івано-Франківської області

76000, м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11

в інтересах держави в особі ДПІ в м. Івано-Франківську

76018, м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 20

до відповідача: Державного підприємства "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів"

76000, м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 2

третя особа на стороні позивача

без самостійних вимог на предмет спору: Головне управління державного казначейства

в Івано-Франківській області, 76000,

м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, 14

третя особа на стороні відповідача

без самостійних вимог на предмет спору: Обласне ДП ДАК "Хліб України"            76000, м. Івано-Франківськ, вул. Юності, 2

про: стягнення на користь держави заборгованості по бюджетних позичках

За участю представників сторін:

від позивача: Дум'як В.О. - головний державний податковий інспектор,

(довіреність № 6283/10-039 від 09.02.07р.);

Гусак М.М. - нач. юр. відділу, (довіреність № 22404/10-039 від 14.05.07р.)

Сусідко Р.С. - нач. відділу, (довіреність № 55925/10-039 від 29.10.07р.)

від відповідача: Гошоватюк Є.Я. - головний фахівець, (довіреність № 918 від 29.10.07р.) ;

Саєвич М.Б. - представник (дов. № 98 від 05.02.08р.)

від третьої особи на стороні позивача: Юрасик О.М. - нач. управління видатків,

(довіреність № 4-07/75 від 09.01.08р.);

Присяжнюк В.С. - представник

(дов. № 4-07/ від 09.01.08р.)

від третьої особи на стороні відповідача: не з'явився

В справі приймає участь: Савчук Л.Є. - прокурор, (посвідчення № 101)

в с т а н о в и в:

Першим заступником прокурора Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції в м. Івано-Франківську заявлено вимогу про стягнення на користь держави заборгованості по бюджетних позичках 1995 та 1996 років в загальній сумі 4 786, 38 тис. грн.

Адмістративний позов мотивований тим, що відповідно до механізму, передбаченого Порядком надання і повернення бюджетної позички для фінансування державного контракту 1995 року на поставку до державних ресурсів зерна, сортового ігібридного насіння зернових культур, затвердженого спільним наказом Мінфіну України, Мінекономіки України та Міністерством сільського господарства і продовольства України N 119/109/193 від 12.07.95р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.09.95 р.за N 334/870, а також Порядком надання і повернення бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року, затвердженого наказом Мінфіну України та Міністерством сільського господарства і продовольства України N 72/113 від 11.04.96, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1996 р. за N 265/1290 , відповідач, як заготівельне підприємство Мінсільгоспроду, є відповідальним за повернення бюджетної позички, наданої в 1995 та 1996 роках для закупівлі продовольчого зерна. Часткове відшкодування бюджетних позичок проводилось відповідачем згідно з вимогами Порядку, однак у 2003 році припинене, в зв'язку з чим та з посиланням на звіти відповідача про повернення бюджетної позички за 1995 та 1996 р.р. станом на 01.12.02р., а також на довідки останього станом на 01.06.03р., якими підтверджується залишок задекларованої відповідачем суми заборгованості 4786, 38 тис. грн., прокурор та позивач підтримують адміністративний позов.

Підтримуючи позов, позивач просить суд поновити річний строк звернення до адміністративного суду (клопотання вх. № 1496 від 25.02.08р.), передбачений ст.99 КАС України, мотивуючи причини його пропуску тим, що в судовому провадженні перебував спір № А-15/192 з таким же предметом між тими ж сторонами, звернення з позовом ДПІ в м.Івано-Франківську мало місце 13.07.06р., провадження у справі тривало з 18.07.06р. по 10.08.07р. і в результаті позов залишений без розгляду згідно з ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 10.08.07р. з підстав неможливості його розгляду за наявними у справі № А-15/192 матеріалами. З посиланням на те, що до розгляду справи № А-15/192 прокуратура Івано-Франківської області була залучена з 16.10.06р. і в її розпорядженні перебували матеріали на значно більшу суму неповернутої бюджетної позички, прокуратурою були підготовлені нові позовні матеріали.

Посилається позивач і на те, що згідно преамбули Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" цей Закон не регулює питання погашення та обслуговування кредитів, наданих за рахунок бюджетних коштів або позик, залучених державою чи під державні гарантії, інших зобов'язань, що випливають з угод, укладених державними органами та/або від імені держави, які регулюються нормами цивільного законодавства та іншими законами з питань державного боргу та його обслуговування. В зв'язку з цим до спірних правовідносин, на думку позивача, не можуть застосовуватись граничні строки давності, передбачені ст.15 цього Закону.

Третя особа на стороні позивача - Головне управління державного казначейства в Івано-Франківській області позов підтримує, вказуючи на те, що безвідсоткова бюджетна позичка на зазначені цілі надавалась заготівельним організаціям Мінсільгоспрому, до яких належав відповідач, які мали право державного замовника сільськогосподарської продукції (зерна) за державним контрактом в межах коштів, передбачених на цю мету, на умовах її повернення в міру реалізації зерна. Зобов'язання по договору вважалося виконаним повністю після поставки до державних ресурсів продовольчого зерна в кількості, що відповідає сумі наданої позички в міру реалізації продукції, але не пізніше 01 вересня наступного року (п.3.4. Порядку 1995 року та п.3.5. Порядку 1996 року). Надання позичок заготівельним організаціям згідно механізму, передбаченого Порядками 1995,1996 рр. проходило шляхом:

–          авансування, яке здійснювалось Мінфіном через систему Державного казначейства України на бюджетні рахунки, які були відкриті в усіх територіальних органах Державного казначейства України та відповідно до якого відділення Державного казначейства України в районах на підставі розпорядження райдержадміністрації оплачували рахунки сільськогосподарських товаровиробників, які були включені в дане розпорядження на придбання матеріально-технічних ресурсів (пально-мастильних матеріалів, насіння зернових культур, міндобрив тощо);

–          остаточних розрахунків з товаровиробниками за поставлене зерно (п.7 Порядку за 1995 р. та п.5 Порядку за 1996р.);

–          внутріобласного і міжобласного переміщення зерна разом з передачею заборгованості по бюджетній позичці (п.8 Порядку за 1995 р. та п.6 Порядку за 1996р.).

Погашення, тобто повернення бюджетної позички заготівельними організаціями проходило шляхом: реалізації продовольчого зерна і прлодуктів його переробки і перерахування одрежаних коштів на окремі бюджетні рахунки; зарахування в погашення бюджетної позички відповідно до рішень Уряду.

Підтримуючи позов, представник третьої особи вказує на те, що: доказами отримання відповідачем бюджетної позички є акти приймання-передачі заборгованості по бюджетних позичках, державні котракти на закупівлю зерна, укладені між відповідачем та товаровиробниками; наявність боргу підтверджується звітами про повернення бюджетної позички по ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" за 1995 та 1996р. станом на 01.12.02р., довідками про повернення бюджетної позички станом на 01.06.03р., а також на те, що до бюджених відносин не застосовується цивільне законодавство в частині позовної давності ; повернення бюджетних позичок впливає на дохідну частину бюджету 2007р., так як відповідно до ст.ст.1,39 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», джерелами формування доходів спеціального фонду є повернення бюджетних позичок, наданих на закупівлю сільськогосподарської продукції за державним замовленням (контрактом) 1994-1997 років.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиві на позов проти позову заперечує, вказуючи на те, що ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" фактично не одержував бюджетних позичок для закупівлі продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за держзамовленнями в 1995-1996 р.р.; належних документальних доказів (платіжних документів) на підтвердження суми отриманої позички матеріали справи не містять; всупереч вимогам пунктів 3.3, 3.4 Порядків надання і повернення бюджетної позички, на які посилається позивач, як на правову підставу своїх вимог, фінансові відділи райдержадміністрацій не укладали трьохсторонніх угод із заготівельною організацією та товаровиробником про надання бюджетних позичок для видачі авансів з метою закупівлі зерна та іншої сільгосппродукції за держконтрактом 1995-1996 р.р., в яких згідно з вимогами законодавства передбачаються мета надання бюджетної позички, її сума та заходи щодо повернення в установлений термін одержаної суми позички; натомість, органи держказначейства, самовільно, без відома комбінату хлібопродуктів перераховували безпосередньо господарствам сільгосптоваровиробників на їх рахунки кошти бюджетних позичок, після чого складали акти приймання-передачі заборгованості по бюджетних позичках із зазначенням господарств і передавали ці акти комбінату хлібопродуктів із сумою заборгованості. Відтак, ця обставина, на думку відповідача, не може слугувати достатньою правовою підставою для стягнення бюджетних позичок з відповідача .

Заперечуючи позов, відповідач посилається і на те, що часткове відшкодування бюджетних позичок проводилось Обласним дочірнім підприємством ДАК "Хліб України", яким вирішувались питання розподілу як грошових коштів так і натуральних позик, їх повернення, а також заготівля сільгоспродукції від сільгоспідприємств області, та якому до 2000 року підпорядковувся відповідач; згідно листа від 17.02.05р. № 02-07, адресованого управлінню держказначейства в області та відповідачу, Дочірнє підприємство ДАК "Хліб України" повідомило про прийняття спірної заборгованості в сумі 1529775 грн., зв'язку з чим та з метою з'ясування обставин справи, за клопотанням відповідача ухвалою від 20.12.07р. до участі у справі залучено Обласне ДП ДАК "Хліб України", як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Посилається відповідач в судовому засіданні і на те, що позивачем пропущені граничні строки стягнення спірної заборгованості, передбачені ст.15 Закону України "Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"; а також річний процесуальний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, встановлений ст.99 КАС України. За спливом граничних строків стягнення боргу та строку звернення з позовом до суду та за відсутності первинних платіжних документів, з яких можна було б встановити кому і в якій сумі перераховувалась бюджетна позичка; ким і в яких сумах проводилось погашення такої позички, відповідач вважає недоведеними позовні вимоги.

Третя особа на стороні відповідача проти позову заперечує, посилаючись на пропущені строки давності, встановлені ст.15 Закону України № 2181, а також річний процесуальний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, встановлений ст.99 КАС України. Доводи відповідача з приводу передачі Дочірньому підприємству ДАК "Хліб України" заборгованості за бюджетними позичками в сумі 1529775 грн. заперечує, вказуючи на те, що згідно листа, на який посилається відповідач, спірна сума обліковувалась в ДП ДАК "Хліб України", проте підприємство не є відповідальним та зобов'язаним за повернення бюджетних позичок.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора, доводи та заперечення представників сторін, третіх осіб, суд встановив наступне.

Правовідносини закупівлі зерна, сортового насідння у сільськогосподарських товаровиробників для держконтракту і держзамовлення за рахунок наданих державою бюджетних позик в 1995-1996 роках врегульовані постановами Кабінету Міністрів України від 31.05.1995 р. N 370 "Про стан підготовки до збиральних робіт і формування державного контракту на закупівлю зерна у 1995 році" та від 12.03.1996 року N 323 "Про задоволення державних потреб у сільськогосподарській продукції на 1996 рік".

З метою виконання зазначених постанов Уряду, спільним наказом Міністерства фінансів України, Мінекономіки України та Міністерства сільського господарства і продовольства України N 119/109/193 від 12.07.95р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.09.95 р. за N 334/870 затверджено Порядок надання і повернення бюджетної позички для фінансування державного контракту 1995 року на поставку до державних ресурсів зерна, сортового ігібридного насіння зернових культур; спільним наказом Мінфіну України та Міністерства сільського господарства і продовольства України N 72/113 від 11.04.96, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04.06.96 р. за N 265/1290 затверджений Порядок надання і повернення бюджетної позички на закупівлю продовольчого зерна, елітного і сортового насіння за державним замовленням 1996 року /надалі –Порядок 1995 та 1996 року відповідно/.

У відповідності до вказаних Порядків /п.3.1./, безвідсоткова бюджетна позичка на зазначені цілі надається заготівельним організаціям Мінсільгосппроду, які мають право державного замовника сільськогосподарської продукції (зерна) до державних ресурсів за державним контрактом, у межах коштів, передбачених на цю мету, на умовах забезпечення повернення і відповідальності за цільове і ефективне використання коштів.

Відповідно до п.4.1.,4.2,4.4.,4.5 Порядку 1995 року, перерахування бюджетної позички для авансування та остаточних розрахунків за зерно здійснюється Мінфіном на спеціальні бюджетні рахунки N 123 "Бюджетні рахунки для фінансування державного контракту "Урожай-95", які відкриті на його ім'я у всіх фінансових органах. Рай(міськ)фінвідділи згідно з укладеними контрактами між товаровиробниками і заготівельними організаціями та договором про надання позички оплачують витрати на закупівлю пально-мастильних матеріалів, насіння, мінеральних добрив, засобів захисту рослин, запасних частин, сільськогосподарської техніки, витрати на виконання підрядним способом капітального ремонту сільськогосподарської техніки та погашення установам банків заборгованості по кредитах, виданих на придбання пально-мастильних матеріалів, сільськогосподарської техніки та запасних частин до неї (без урахування відсотків за користування кредитом) на підставі поданих товаровиробниками документів (рахунок-фактура, товаротранспортна накладна та інші). У 10-денний термін після завершення видачі авансів рай(міськ)фінвідділи разом із заготівельними організаціями складають акти передачі-прийому заборгованості по бюджетній позичці, наданій заготівельним організаціям для авансування державного контракту 1995 року на поставку до державних ресурсів зерна згідно з додатком 7. Акт складається в трьох примірниках, один з яких передається державній інспекції по закупівлі і якості сільгосппродукції. Заготівельні організації зараховують вартість зерна, яке надійшло за держконтрактом, у рахунок наданих авансів у розрізі культур за цінами форвардного контракту в доларах США у перерахунку в національну грошову одиницю за середньозваженим курсом Національного банку України, що склався за період отримання авансів кожним господарством, згідно з додатком 8.

Аналогічний механізм був визначений Порядком 1996 року.

Підставою для надання бюджетної позички були укладені договори на поставку зерна, елітного та сортового насіння за державним замовленням та договори про надання бюджетної позички .

Підставою для укладення заготівельними підприємствами (замовниками) договорів із сільськогосподарськими товаровиробниками були визначені Кабінетом Міністрів України обсяги на закупівлю продовольчого зерна (п.1.4. Порядків).

Відповідно до цього ж пункту Порядків зобов'язання по договору вважалось виконаним повністю при умові повної поставки до державних ресурсів зерна в кількості, що відповідає сумі наданої позички, та повернення в Державний бюджет України наданої бюджетної позички в міру реалізації продукції, але не пізніше 1 вересня 1997 року, або закладання до державного резерву зерна в кількості, що відповідає сумі наданої позички, за письмовим підтвердженням Держкомрезерву.

У відповідності до зазначених вище Порядків, щомісячно, але не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця Мінсільгоспрод та його підвідомчі організації складають і подають відповідним фінансовим органам звіт про використання бюджетної позички на поставку матеріально-технічних ресурсів і закладку зерна до держрезерву і держресурсів.

При переміщенні зерна та продуктів його переробки з одного підприємства на інше в межах області одночасно передається заборгованість по бюджетній позичці виходячи із облікової вартості. Передача заборгованості по бюджетній позичці оформляється актом прийманя-передачі. При міжобласних поставках зерна та продуктів його переробки заборгованість по бюдженій позичці передається шляхом складання актів приймання-передачі між виробничими об'єднаннями елеваторної і зернопереробної промисловості за погодженням з відповідними облфінуправліннями і п'яти примірниках. Зазначені акти складаються на підставі реєстру актів передачі зерна та продуктів його переробки підприємствми-постачальниками підприємствам-одержувачам.

Передбачений порядками механізм надання бюджетної позички не передбачав перерахування позичок безпосередньо на рахунок відповідача, в зв'язку з чим доводи відповідача про відсутність платіжних документів на підтвердження одержання бюджетних позичок ним безпосередньо –безпідставні. Заготівельні підприємства, згідно механізму визначені відповідальними за повернення бюджетних позичок, оскільки сільськогосподарські товаровиробники проводили розрахунки за одержані товароматеральні цінності зерном, яке здавали цим заготівельним підприємствам.

Як свідчать обставини даної справи, однією із заготівельних організацій області , яка отримувала у 1995-1996р.р. позичку шляхом наведеного вище механізму був Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів, підпорядкований Івано-Франківському виробничому об'єднанню елеваторної та зернопереробної промисловості Мінсільгоспроду України.

Як вбачається з наявних у справі установчих документів (витягів із статутів а.с.195-198 том 1), у червні 1998 р. Комбінат перетворений в Дочірнє підприємсво ДАК «Хліб України»Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів (скорочена назва ДП ДАК «Хліб України –Івано-Франківський КХП»), а з 22.03.02р. дане підприємство, вналідок реорганізації шляхом перетворення, зареєстроване як Державне підприємтво «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів», органом управління якого став Державний комітет України з державного матеріального резерву, на базі попереднього підприємства і як його правонаступник.

Відповідно до ч.7 ст.34 Закону України «Про підприємства в Україні»від 27.03.91р. N 887-XII (чинного до 01.01.04р.) , при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке щойно виникло, переходять усі майнові права і обов'язки колишнього підприємства.

Таким чином, до відповідача перейшли всі права та обов'язки його попередників, в тому числі і обов'язки, що випливають з правовідносин, пов'язаних із отриманням бюджених позичок у 1995-1996 р.р.

Відповідно до зазначених Порядків, умови надання бюджетної позички передбачали укладання договорів Відділеннями Державного казначейства України в районах із заготівельними підприємствами та товаровиробниками про надання бюджетної позички для авансування закупівлі зерна за державним замовленням 1996 року згідно з додатком N 2 на всю суму належного господарству авансу з подальшим уточненням фактичного його розміру. Договори про надання бюджетної позички для остаточних розрахунків за зерно, закуплене за державним замовленням 1996 року, укладаються між відділеннями Державного казначейства в районах і заготівельними підприємствами згідно з додатком N 3. У цих договорах передбачаються мета надання бюджетної позички, її сума, терміни повернення та санкції за порушення умов (п.3.4. Порядку 1996р.)

Укладання аналогічних договорів фінансовими органами із заготівельними організаціями та товаровиробниками, в яких передбачаються заходи щодо повернення в установлений термін, але не пізніше 1 вересня 1996 року, одержаної суми позички було передбачене Порядком 1995 року, згідно з його додатками 2-5.

Як свідчать обставини справи та пояснення сторін, третьої соби на стороні позивача, таких трьохсторонніх договорів за участі фінансових органів фактично не укладалось.

Разом з тим, аналіз навних у справі документальних доказів свідчить про наявність правовідносин, пов'язаних з отриманням бюджетних позичок для закупівлі продовольчого зерна у 1995 та в 1996 роках, а також про те, що ДП "Івано-Франківським комбінатом хлібопродуктів", як структурним підрозділом Мінсільгосппроду виконувалося державне замовлення за рахунок наданих під це замовлення коштів. Про дану обставину свідчать, зокрема: звіти про повернення бюджетної позички по ДП "Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів" за 1995 та 1996р. станом на 01.12.02р., довідки про повернення бюджетної позички за станом на 01.06.03р. ( том 1 а.с.175,176,177,178), зі змісту яких видно, що відповідач отримував авансові кошти, отримував бюджетну позичку при внутріобласному та міжобласному переміщеннях зерна і продуктів його переробки, передав сам у такий спосіб частину позички, частково повернув її в Державний бюджет України; наявні в матеріалах справи акти прийому-передачі заборгованості при міжобласному та внутріобласному переміщенні зерна, які підписані директором Івано-Франківського КХП та погоджені в управлінні Держказначейства Івано-Франківської області (том.1) ; договори про надання бюджетної позички для остаточних розрахунків за зерно, закуплене за державним замовленням 1996 р., укладені між відділеннями державного казначейства в Тисменицькому і Тлумацькому районах та Івано-Франківським КХП, з умов яких вбачається, що Тисменицьким і Тлумацьким відділеннями Держказначейства України були надані кошти Івано-Франківському КХП для проведення остаточних розрахунків з товаровиробниками за поставлене зерно, а Івано-Франківський КХП в свою чергу зобов'язувався закласти в державні ресурси зерно в тій кількості, яка відповідає сумі отриманої бюджетної позички та забезпечити повне повернення одержаної бюджетної позички згідно умов договорів в міру реалізації продукції, але не пізніше 1 вересня 1997 року; об'ємами заключення договорів під державний контракт продовольчого зерна від 15.03.96 № 2-09/329; від 18.03.96 № 2-09-389 ; від 30.03.06 № 13-5-181; від 23.04.96 № 13-7-51; від 20.05.96 № 13-7-52; від 21.06.96 б/ №; від 29.07.96 б/№ (а.с.13,14,15,16,17,18,19 том 1); з яких вбачається, що генеральний директор ВО «Елеваторзернопром»(яке входило в структуру Мінсільгосппропроду України і одночасно було вищестоящою структурною одиницею відповідача) фактично займався розподілом об'ємів бюджетної позички відповідно до об'ємів заключених договорів між заготівельними підприємствами області та товаровиробниками; спільними листами Управління сільського господарства і продовольства та ВО «Елеваторзернопрому», адресованим на ім'я начальника Управління державного казначейства Івано-Франківської області № 2-7-81 від 14.11.96р. та від 05.12.96рр. (а.с.20,21 том 1), зі змісту яких вбачається, що керівники зазначених структур просили перерахувати кошти для остаточних розрахунків з товаровиробниками за здане ними зерно урожаю 1996р.

Відповідач заперечує вказані у звітах та довідках дані (суми), посилаючись на те, що вони не відповідають фактичним обставинам справи; фіноргани безпідставно нарахували та стягнули пеню за період з 01.01.02 по 20.01.05р., в тому числі після подання зазначених звітів та довідок в сумі 647728 грн.; внаслідок порушення фінорганами вимог Порядків, що полягали в тому, що фіноргани та відділення дерказначейства не укладали трьохстронніх угод, з яких би випливали певні зобов'язання, неможливо встановити суму заборгованості на даний час.

За результами дослідження обставин справи, суд не вбачає правових підстав для задоводення позову, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище та встановлено судом, всупереч вимогам пунктів 3.3, 3.4 Порядків надання і повернення бюджетної позички, на які посилається позивач, як на правову підставу своїх вимог, фінансові відділи райдержадміністрацій не укладали трьохсторонніх угод із заготівельною організацією та товаровиробником про надання бюджетних позичок для видачі авансів з метою закупівлі зерна та іншої сільгосппродукці за держконтраком 1995-1996 р.р., в яких, згідно з вимогами законодавства, передбачаються мета надання бюджетної позички, її сума та заходи щодо повернення в установлений термін одержаної суми позички.

Визначити суму фактично наданої позички у 1995-1996 роках на підставі первинних документів неможливо; відсутні в матеріалах справи і первинні документи на підтвердження конкретної суми повернутої відповідачем суми бюдженої позички, так як такі документи знищені у зв'язку з закінченням терміну їх зберігання; відповідно до інформації Управління Національного банку України в Івано-Франківській області (довідка № 12-190/3728 від 12.12.06р.), управління не може надати виписку про рух коштів в 1996 році на рахунку № 124301 Управління Держказначейства в Івано-Франківські області та рахунків Тлумацького і Тисменицького відділення Держказначейства України, так як термін зберігання зазначених документів минув у 2000 році і вони знищені у встановленому порядку.

За таких обставин, у суду немає можливості надати оцінку запереченням відповідача в цій частині.

Відповідно до частини 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України, у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Порядок стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів встановлений Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.00р. N 2181-III , статтею 15 якого встановлені граничні строки стягнення податкового боргу.

Поширення законодавцем на стягнення заборгованості з позичок, наданих із державного бюджету, порядку стягнення податкового боргу дає підстави для висновку про застосування в процедурі стягнення вказаної заборгованості встановлених законом граничних строків стягнення податкового боргу. Даний строк давності є граничним, тобто за своєю правовою природою присічним. Підстав для його поновлення Закон N 2181-III не передбачає.

В спірному випадку, такі строки податковим органом пропущені.

Право стягнення спірної заборгованості податковими органами було закріплене в Законах України «Про Державний бюджет України», починаючи з 1997 року.

Так, відповідно до ст.16 Закону України «Про державний бюджет України на 1997 рік», ст.22 Закону України «Про державний бюджет України на 1998 рік», ст.22 Закону України «Про державний бюджет України на 1999 рік», органам системи Міністерства фінансів України та Державної податкової адміністрації було надане право за наслідками документальних перевірок стягувати у безспірному порядку з підприємств і організацій прострочену заборгованість з наданих позичок, у тому числі і у вигляді товарного кредиту (на умовах поточного року, оренди, лізингу), під державне замовлення сільськогосподарської продукції, та інших позичок, а також у разі нецільового їх використання з нарахуванням пені в розмірі 0,2 відсотка непогашеної заборгованості (суми нецільового використання) за кожний день до повного їх повернення.

Статтею 20 Закону України «Про державний бюджет України на 2000 рік»та ст.23 Закону України «Про державний бюджет України на 2001 рік», було передбачено , що для стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок з державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками, органи державної податкової служби України застосовують механізм безспірного стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законодавством для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Після набрання чинності Бюджетним кодексом України, органи державної податкової служби України були визнані органом стягнення простроченої заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками (ст. 22 Закону України «Про державний бюджет України на 2003рік» від 26.12.02р. N 380-IV, ст.24 Закону України «Про державний бюджет України на 2004 рік»від 27.11.2003 рок N 1344-IV).

Як зазначалось вище, механізм стягнення спірної бюджетної заборгованості, в тому числі з позичок із державного бюджету, встановлений частиною 4 ст. 17 Бюджетного Кодексу України.

Доводи позивача про те, що Закон N 2181-III, згідно з його преамбулою, не регулює питання погашення та обслуговування кредитів, наданих за рахунок бюджетних коштів або позик, залучених державою чи під державні гарантії, інших зобов'язань, що випливають з угод, укладених державними органами та/або від імені держави, які регулюються нормами цивільного законодавства та іншими законами з питань державного боргу та його обслуговування –не заслуговують на увагу з огляду на те, що зазначений Закон набрав чинності раніше від Бюджетного кодексу України (Закон N 2181-III відповідно до його ст.19.1. діє з 01.04.2001 року, тоді як Бюджетний Кодекс України - з 24.07.2001р.) Відповідно п.2 його Прикінцевих положень з набранням чинності цим Кодексом інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить йому.

Частина 4 ст. 17 Бюджетного кодексу України є процедурною нормою та регулює порядок стягнення бюджетної заборгованості, існуючої на момент її дії.

Доказів, які б свідчили про вжиття заходів з погашення спірної бюджетної заборгованості в порядку, встановленому Законом N 2181-III матеріали справи не містять.

Відтак, наявні в матеріалах справи документальні докази свідчать про те, що Управління держказначейства в Івано-Франківській області інформувало ДПІ в м.Івано-Франківську про наявність простроченої заборгованості за бюджетними позичками за держзамовленням 1995-1997р.р. (подання №2 від 12.05.99р.; довідка № 2-25/155 від 06.02.01р., з якої вбачається, що погашення позичок проводиться незадовільно, в зв'язку з чим та з посиланням на Закон України «Про Державний бюджет України на 2001 рік», Управління держказначейства в Івано-Франківській області зверталось до ДПІ в м.Івано-Франківську з вимогою вжити заходів погашення заборгованості шляхом застотосування в повній мірі передбаченого законом механізму стягнення такї заборгованості). Про наявність інформації в ДПІ в м.Івано-Франківську, свідчать інкасові доручення, виставлені ДПІ про безспірне стягнення з відповідача спірної заборгованості.

Доводи третьої особи - Головного управління державного казначейства про те, що повернення бюджетних позичок згідно з Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік» є джерелом формування доходів фонду бюджету не спростовують вимог законодавства про застосування в процедурі стягнення вказаної заборгованості встановлених Законом N 2181-III граничних строків стягнення податкового боргу. Так, відповідно до п.п.15.2.1.п.15.2. ст.15 Закону N 2181-III , якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або до визнання боргу безнадійним. В спірному випадку, стягнення за рішенням суду в межах граничного строку не проведене, таким чином посилання на Закон України «Про Державний бюджет на 2007 рік»не може слугувати правовою підставою для висновку про те, що граничні строки щодо стягнення спірної заборгованості не застосовуються.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд приймає до уваги також пропущення строку звернення до адміністративного суду, втановленого статтею 99 КАС України.                     Так, відповідно до її положень, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст.100 КАС України. А саме, відповідно до її ч.1, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Доводи позивача про те, що такий строк пропущений у зв'язку з тривалим розглядом справи № А-15/192 між тими ж сторонами та за участі прокурора області про стягнення спірної бюджетної заборгованості, провадження у якій відкрито 18.07.06р. та згідно з ухвалою від 10.08.07р. залишено без розгляду з підстав неможливості його розгляду за наявними у справі № А-15/192 матеріалами, суд не вважає поважною причиною пропуску такого строку. Дана ухвала є чинною, у встановленому законом порядку не оскаржувалась. КАСУ не визначає підставою для зупинення перебігу зазначеного строку залишення позову без розгляду .

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує, зокрема, чи є інші фактичні дані (пропущення строку звернення до суду тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

За наведених вище обставин щодо спливу граничного строку стягнення боргу, приймаючи до уваги заяву відповідача щодо пропуску процесуального строку звернення з позовом до суду, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 17 Бюджетного кодексу України, Законом України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.00р. N 2181-III, ст.ст. 94, 99,100, 158, 160, 161, 186, 254, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

в позові відмовити .

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня складання постанови в повному обсязі; апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Шелест С.Б.

Постанова складена у повному обсязі 03.03.2008р.

Внесено в АС «Діловодство суду»

помічник судді Кузишин У.Б.