ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.11.08 р.                     Справа № 7/181

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Е.В. Сгара

При секретарі судового засідання Х.Р. Косьміній

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу:

За позовом: Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м. Горлівка в особі Харцизьких електричних мереж м. Харцизьк

До відповідача: Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” м.Донецьк (виробнича одиниця Амвросіївкатепломережа)

Предмет спору: стягнення суми заборгованості 65 228,92 грн., 3 % річних – 2 914,66 грн., суму інфляційних в розмірі 10 581, 41 грн., пені в сумі 45 285,54 грн.

За участю представників:

від позивача: не з’явились;

від відповідача: Анохіна Т.І. – предст.за довірен.

У судовому засіданні 06.11.2008р. на підставі ст.77 ГПК України оголошено перерву до 12.11.2008р.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство „Донецькобленерго” м. Горлівка в Харцизьких електричних мереж м. Харцизьк звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Обласного комунального підприємства “Донецьктепло-комуненерго” м. Донецьк (виробнича одиниця Амвросіївкатепломережа) про стягнення суми заборгованості 65 228,92 грн., 3 % річних – 2 914,66 грн., суму інфляційних в розмірі 10 581,41 грн., пені в сумі 45 285,54 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір про постачання електричної енергії №1 від 30.08.2006р. з додатками; рахунки №1/1 від 17.01.2007р., №1/2 від 16.02.2007р., №1/3, №1/8 від 19.08.2008р.

У судовому засіданні 06.11.2008р. позивач повідомив, що відповідач сплатив суму основного боргу за серпень 2008р., а відповідач підтвердив факт оплати суми боргу за серпень 2008р., що зафіксовано відповідним протоколом судового засідання.

Позивач також надав заяву №30/153 від 05.11.2008р. про уточнення позовних вимог, згідно якої сума боргу складає 64 226 грн. 46 коп., 3% річних – 2 914 грн. 66 коп., інфляційні – 10 581 грн. 41 коп., пеня – 45 285 грн. 54 коп. У судовому засіданні 06.11.2008р. позивач пояснив, що при виготовленні тексту позову та заяви про уточнення позовних вимог допущена помилка в частині вимог щодо стягнення з відповідача суми пені, а сума пені складає – 5 285 грн. 54 коп., що зафіксовано відповідним протоколом судового засідання.

Проте, заява про зменшення суми позову в порядку ст..22 ГПК України позивачем не надана, у зв’язку з чим справа розглядається у межах заявлених позовних вимог.

Відповідач у відзиві №юр/4193 від 27.10.2008р. та у судовому засіданні суму боргу у розмірі 64226 грн. 46 коп. визнав, просить розстрочити зазначену суму боргу строком на 12 місяців у зв’язку з тяжким фінансовим становищем підприємства. Вимоги в частині стягнення 3 % річних – 2 914,66 грн. та інфляційних – 10 581,41 грн. заперечив.

У відзиві та у судових засіданнях відповідач також заперечив вимоги щодо стягнення пені – 45 285,54 грн., посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності для стягнення цієї суми (1 рік).

Позивач надав заперечення №30/154 від 05.11.2008р. щодо клопотання відповідача про розстрочення суми заборгованості строком на 12 місяців, просить суд відмовити у зазначеному клопотанні.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд ВСТАНОВИВ:

Згідно ст. 26 Закону України „Про електроенергетику” та п.1.3 Правил користування електричною енергією (далі по тексту ПКЕЕ), споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. ПКЕЕ регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктом 2 ст.275 Господарського кодексу України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів; підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Між позивачем та відповідачем укладено договір про постачання електричної енергії №1 від 30.08.2006р. (далі по тексту Договір). Договір укладено з додатками до нього, без додаткових угод та протоколу розбіжностей.

Згідно п.9.5 Договору, його укладено на строк до 31.12.2006р. та договір може бути продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. З матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що на момент виникнення заявленої суми боргу сторони перебували у договірних відносинах.

Відповідно до п.1 Договору, постачальник (позивач) продає електричну енергію споживачу (відповідачу) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 1325,4 кВт, а споживач користується електроенергією та оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п.7 додатку №5 „Порядок розрахунків” до договору, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії. Оплата отриманого споживачем рахунку повинна виконуватись протягом не більше 5 банківських днів.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок та зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Позивач свої зобов’язання за договором у січні – березні 2007р. та серпні 2008р. виконав належним чином, поставив відповідачу електроенергію та виставив відповідні рахунки на оплату, що підтверджено матеріалами справи та відповідачем. Відповідач свої зобов’язання стосовно оплати спожитої ним електричної енергії не виконав, чим порушив умови договору.

У зв’язку з викладеним позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача суму боргу за електроенергію за січень-березень 2007р. та серпень 2008р. у розмірі 65 228, 92 грн.

В ході розгляду справи судом з’ясовано, що відповідач частково сплатив суму боргу, зокрема за серпень 2008р. у сумі 1 002 грн. 46 коп., після подачі позовної заяви до суду, що підтверджено матеріалами справи та представниками сторін у судовому засіданні.

Таким чином, провадження у справі щодо стягнення з відповідача боргу за серпень 2008р. у сумі 1 002 грн. 46 коп. підлягає припиненню у зв’язку з відсутністю предмету спору.

Вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за січень-березень 2007р. у сумі 64 226 грн. 46 коп. доведені матеріалами справи, визнані відповідачем та підлягають стягненню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного, позивач, посилаючись на здійснення відповідачем платежів за електроенергію несвоєчасно та не в повному обсязі, просить стягнути з відповідача з 25.01.2007р. по 15.09.2008р. 3% річних – 2 914 грн. 66 коп. та інфляційні 10 581 грн. 41 коп.

Відповідач заперечив вимоги щодо стягнення зазначених вище сум у зв’язку із скрутним фінансовим становищем підприємства, проте зазначив, що ці суми нараховані арифметично вірно, що зафіксовано протоколом судового засідання від 06.11.2008р. Проте, правового обґрунтування своїх заперечень відповідач суду не надав.

Річні та інфляційні перераховані судом відповідно до чинного законодавства, складають: 3% річних – 2916, 51 грн., інфляційні – 21666,71 грн., тоді як позивачем заявлено до стягнення 3% річних – 2 914 грн. 66 коп. та інфляційні – 10 581 грн. 41 коп., що не суперечить чинному законодавству.

Таким чином, вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних – 2 914 грн. 66 коп. та інфляційні – 10 581 грн. 41 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст.216–218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п.п.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п.4.2.1 Договору, за внесення платежів з порушенням термінів, визначених цим договором та Додатком №5 до нього „Порядок розрахунків”, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно ст.3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543-96-ВР, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача 45 285 грн. 54 коп. пені, яка нарахована на суму боргу за січень-березень 2007р. та за серпень 2008р. за період з 01.03.2008р. по 15.09.2008р.

У судовому засіданні 06.11.2008р. позивач пояснив суду, що сума пені відповідно до розрахунку, який доданий до позову, складає 5 285 грн. 54 коп., проте заяву в порядку ст..22 ГПК України про зменшення суми позову не надав, у зв’язку з чим справа в цій частині розглядається у межах заявлених позовних вимог.

Відповідач заперечив проти стягнення з нього пені у сумі 45 285 грн. 54 коп., посилаючись на пропущення позивачем строку позовної давності для стягнення цієї суми (1 рік).

Оскільки відповідач наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого права, суд відповідно до ст.267 Цивільного кодексу України при розгляді справи застосовує позовну давність.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2 ст.258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Право на пред’явлення вимоги у позивача виникло через 5 банківських днів після отримання відповідачем рахунків на сплату за спожиту електричну енергію за січень-березень 2007р. та серпень 2008р.

Право на пред’явлення вимоги у позивача виникло через 5 банківських днів після отримання відповідачем рахунків на сплату за спожиту електричну енергію за січень-березень 2007р. та серпень 2008р. У судовому засіданні відповідач підтвердив факт отримання рахунків на оплату своєчасно. Таким чином, 25.01.2007р. (дата отримання рахунку №1/1 від 17.01.2007р. – 17.01.2007р.), 26.02.2007р. (дата отримання рахунку №1/2 від 16.02.2007р. – 16.02.2007р.), 28.03.2007р. (дата отримання рахунку №1/3 від 20.03.2007р. – 20.03.2007р.) та 29.08.2008р. (дата отримання рахунку №1/8 від 19.08.2008р. – 21.08.2008р.) позивач вже знав про порушення його прав. Отже, перебіг позовної давності у цій справі в частині нарахування суми пені на заборгованість за січень 2007р. почався саме 25.01.2007р., за лютий 2007р. – 26.02.2007р., за березень 2007р.– 28.03.2007р., за серпень 2008р. – 29.08.2008р. та спливає відповідно 25.01.2008р., 26.02.2008р., 28.03.2008р. та 29.08.2009р., тоді як позивач звернувся до суду з вимогою стягнути вищезазначену пеню лише 26.09.2008р., про що свідчить штемпель господарського суду Донецької області про одержання вхідної кореспонденції.

Згідно п.4 ст.267 Цивільного кодексу України, сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності для пред’явлення вимоги щодо стягнення пені нарахованої на суму заборгованості по рахунках за січень - березень 2007р., поважність пропущення строку позовної давності позивач суду не довів, клопотання про поновлення пропущеного строку на подав.

Проте, строк позовної давності в частині вимог щодо стягнення пені нарахованої на суму боргу за серпень 2008р. на час подачі позову до суду не сплив.

Судом відповідно до чинного законодавства України перерахована пеня за період з 05.09.2008р. по 15.09.2008р., яка нарахована на суму боргу за серпень 2008р., яка складає 6 грн. 57 коп., тоді як позивачем заявлено до стягнення 4 грн. 58 коп., що не суперечить чинному законодавству.

Отже, вимоги в частині стягнення суми пені за серпень 2008р. у сумі 4,58 грн. підлягають задоволенню.

Вимоги в залишковій частині стягнення пені задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні оговорено клопотання відповідача щодо надання розстрочки виконання рішення в частині стягнення боргу у розмірі 64 226 грн. 46 коп. строком на 12 місяців.

Позивач проти розстрочки виконання рішення заперечив.

Враховуючи обставини, викладені сторонами, враховуючи матеріальні інтереси обох підприємств, їх фінансовий стан, суд дійшов висновку, та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача у зв’язку із незначною стягуваною сумою.

Враховуючи наведене позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України.

У судовому засіданні оголошено рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального Кодексу України.

На підставі ст..129 Конституції України, ст.ст. 256, 258, 261, 267, 526, 527, 549, 625 Цивільного кодексу України, ст.67, 193, 216-218, 275 Господарського кодексу України, Закону України „Про електроенергетику” №575/97-ВР від 16.10.1997р., Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. N28, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 2.08.1996 р. за N417/1442, у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22.11.2006 р. N1497, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.12.2006р. за № 1294/13168, Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996р. №543-96-ВР, керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, 38, 43, 49, п.1-1 ст.80, ст..ст.82-85 Господарського процесуального Кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Донецькобленерго” м.Горлівка в особі Харцизьких електричних мереж м. Харцизьк до відповідача Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” м.Донецьк (виробнича одиниця Амвросіївкатепломережа) про стягнення суми заборгованості – 65 228,92 грн., 3 % річних – 2 914,66 грн., інфляційних – 10 581, 41 грн., пені – 45 285,54 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” (83086, м.Донецьк, вул.Донецька, 38, р/р 1981 у філії „ГУ ПІБ” в Донецькій області, МФО 334635, ЗКПО 26221744) на користь Відкритого акціонерного товариства “Донецькобленерго” в особі Харцизьких електричних мереж (86700, Донецька область, м.Харцизьк, вул..Адамця, 58, ) на п/р 92 в ОПЕРВ філії Донецького обласного управління ВАТ „Ощадбанк”, МФО 335106 – суму боргу у розмірі 64 226 грн. 46 коп.; на п/р 4400 в АКІБ „Укрсиббанк” м.Харків, МФО 351005 – 3% річних у сумі 2 914 грн. 66 коп., інфляційні у сумі 10 581 грн. 41 коп., пеню у сумі 4 грн. 58 коп., державне мито у сумі 787 грн. 30 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 74 грн. 91 коп.

Провадження у справі в частині стягнення 1 002 грн. 46 коп. припинити у зв’язку з відсутністю предмету спору.

В залишковій частині вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дати його прийняття.

Суддя

Вик. Косицька В.Ю.