ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"11" березня 2008 р.

Справа № 4/330

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянувши в судовому засіданні справу № 4/330

за позовом: Відкритого акціонерного товариства "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж, м. Кіровоград

до відповідача: Комунального ремонтно - експлуатаційного підприємства № 11 управління житлово - комунального господарства міськвиконкому, м. Кіровоград

про укладення додаткових угод до договору про постачання електроенергії № 123К від 25.06.02 р. "Алгоритм розрахунку обсягу електроенергії, відпущеної Споживачу по житлових будинках, в яких розташовані загальнобудинкові прилади обліку",

Представники сторін:

за первісним позовом

від позивача - Лисенко С.В., довіреність № 6343/07 від 28.11.2006 року;

від відповідача - Шумський О.О., довіреність № 838 від 24.10.2007 року;

від відповідача - Кавєрін В.Д., довіреність № 795/1 від 03.10.2007 року;

за зустрічним позовом :

від позивача - Шумський О.О., довіреність № 838 від 24.10.2007 року;

від позивача - Кавєрін В.Д., довіреність № 795/1 від 03.10.2007 року;

від відповідача - Лисенко С.В., довіреність № 6343/07 від 28.11.2006 року;

СУТЬ СПОРУ:

Подано позовну заяву про укладення додаткових угод до договору про постачання електроенергії № 123К від 25.06.02р.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 03.09.07р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №4/330.

В судовому засіданні 22.11.2007 року оголошувалась перерва до 29.11.2007 року та в судовому засіданні 28.01.2007 року до 14 год. 11.03.2008 року.

Строк розгляду справи продовжувався за клопотаннями сторін, останній раз ухвалою суду від 28.01.2007 року до 30.03.2008 року. В судовому засіданні 29.11.2007 року представником відповідача подано клопотання про продовження строку вирішення спору на один місяць погоджене з представником позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням обох сторін чи клопотанням однієї сторони, погодженим з другою стороною, спір може бути вирішено у більш тривалий строк.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ :

Правовідносини між учасниками спору виникли на підставі договору № 123К від 25.06.2002 року на користування електричною енергією (в подальшому договору), предметом якого сторони в результаті вільного волевиявлення визначили умови проведення господарських операцій по поставці електричної енергії постачальником (позивач) та умови користування і оплати споживачем (відповідач) за використану електричну енергію. Згідно до п.6.3 договору строк договору визначено до 31.12.2002 року з набранням чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору, або його перегляд. Згідно до п. 6.4 сторонами визнано право постачальника вносити зміни (доповнення) відповідно до законодавчих актів, які набирають чинність після підписання договору, без погодження другої сторони.

Відносини, пов’язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються Законом України «Про електроенергетику», главою 30 параграф 3 Господарського кодексу України та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Господарським судом приймається для уваги, що Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 45 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про електроенергетику" (справа про електроенергетику) від 12.02.2002 року у справі №1-7/2002 зазначено, що стаття 13 Конституції України (254к/96-ВР) зобов'язує державу забезпечувати соціальну спрямованість економіки в інтересах як людини, так і суспільства, що має особливе значення для електроенергетичної галузі, оскільки електрична енергія споживається в усіх сферах економіки та населенням. Зміни до Закону України "Про електроенергетику" (1821-14) мають саме таке соціальне спрямування і тому не суперечать конституційним вимогам.

Поряд з цим, в частині першій статті 41 Конституції України (254к/96-ВР) сформульовано загальні правомочності власника щодо належного йому майна. Правовий же режим власності відповідно до пункту 7 частини першої статті 92 Конституції України (254к/96-ВР) визначає Закон України "Про власність" (697-12) та інші законодавчі акти, одним з яких є оспорюваний Закон.

Встановлений ним порядок проходження коштів через розподільчі рахунки в установах уповноваженого банку є обов'язковою умовою договору між суб'єктами правовідносин і підставою купівлі-продажу та постачання енергії. Отже, йдеться про законодавче врегулювання договірних відносин, яке створює рівні умови господарювання для всіх учасників енергоринку.

Електроенергія - це надзвичайно важливий товар, який має велику суспільну та соціальну значимість. Однак в останні роки електроенергетична галузь економіки охоплена глибокою платіжною кризою, потерпає від гострої нестачі обігових коштів, незадовільного технічного стану основних виробничих потужностей. Ці небезпечні явища спричинили серйозні перебої в електропостачанні сфери промисловості, медичних, дитячих установ, населення, загрожували розвалом єдиної енергосистеми України. Саме з метою збереження енергетичного потенціалу країни у Законі було закріплено механізми збирання, своєчасного та адресного перерахування платежів, запроваджено відповідальність суб'єктів енергоринку за невиконання договірних зобов'язань.

В результаті енергопостачальні компанії значно поліпшили збут електроенергії, що дало змогу збільшити грошові надходження на розподільчі рахунки і зменшити заборгованість із заробітної плати колективам енергогенеруючих підприємств та шахтарям.

Проведений Конституційним Судом України порівняльно-правовий аналіз відповідних норм Конституції України (254к/96-ВР), положень Закону та інших нормативно-правових актів стосовно ініційованих у конституційному поданні питань дає підстави зробити такі висновки.

За Конституцією України (254к/96-ВР) держава визначає та рівним чином захищає усі форми власності. Кожна з них може мати свої особливості, пов'язані із законодавчо визначеними умовами та підставами виникнення або припинення права власності.

Разом з тим власність гарантує не лише права власників, а й зобов'язує, покладає на них певні обов'язки. Саме про це йдеться у статтях 13 і 41 Конституції України (254к/96-ВР), відповідно до яких використання власності не може завдавати шкоди людині, правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Отже, для реалізації закріпленого в Конституції України (254к/96-ВР) права власності потрібні галузеві закони, які встановлюють конкретні норми використання власником належного йому майна з урахуванням інтересів усіх суб'єктів правовідносин.

Особливістю функціонування об'єднаної енергетичної системи є безперервність процесу виробництва, накопичення, розподілу і споживання електричної енергії, що вимагає збалансованих, синхронних дій, централізованого диспетчерського управління та єдиного системного обліку електроенергії на всіх стадіях виробничого процесу. З огляду на це Національна комісія регулювання електроенергетики України встановлює алгоритм, тобто порядок розподілу уповноваженим банком коштів, отриманих за електричну енергію, а Державне підприємство "Енергоринок" готує щодобові звіти про фінансові розрахунки для усіх членів оптового ринку. У разі виникнення стосовно платежів спірних питань їх можуть вирішувати такі внутрішні, функціонально адаптовані до специфіки енергетичної галузі структури, як постійно діюча відомча Арбітражна комісія, Рада оптового ринку, загальні щорічні або позачергові збори суб'єктів Договору, НКРЕ, що мають повноваження і юридичні ресурси. В разі необхідності будь-який суб'єкт таких відносин може захистити свої інтереси також у судовому порядку. Ці майнові відносини є, по суті, складовою частиною особливих виробничих відносин.

Аналогічної позиції щодо правової природи відносин, які виникають у цій сфері економіки, дотримується і Вищий господарський суд України. З метою однакового і правильного вирішення спорів він звертає увагу господарських судів на те, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Будь-яке правопорушення в цій галузі тягне за собою встановлену законодавством відповідальність, зокрема цивільну. Той чи інший суб'єкт має право звернутися з вимогою про поновлення порушених прав на загальних підставах, визначених главою 40 Цивільного кодексу Української РСР (1540-06), статтею 27 Закону України "Про підприємства в Україні" (887-12) та іншими законодавчими актами.

Відповідно до п. 5.2. «Правил користування електричною енергією», затверджених постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. № 28, в редакції постанови НКРЕ України від 17.10.2005 р. № 910, (надалі за текстом - ПКЕЕ) при укладенні договору про постачання електричної енергії сторони визначають його зміст на основі типового договору (додаток 3). Умови договору про постачання електричної енергії, зазначені у додатку 3 та пунктах 5.5, 5.6 та 5.7 цих Правил, є істотними та обов’язковими для сторін під час укладення договору про постачання електричної енергії.

У відповідності до ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Суб’єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов’язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Таким чином, з метою приведення договірних відносин у відповідність до чинних норм, зокрема, щодо приведення обліку споживання електроенергії у відповідність до ч. 4, п. 3.6. Правил, якими визначено, що у багатоквартирних будинках на межі балансової належності внутрішньобудинкових мереж і мереж електропередавальної організації (основного споживача) улаштовується загальнобудинковий розрахунковий облік, який враховує обсяг електричної енергії, використаний мешканцями будинку, на технічні цілі, для потреб інших електроустановок, які приєднані до мереж цього будинку та розміщені всередині будинку або за його межами.

Відповідачу 07.08.07 р. було направлено два примірники проекту додаткової угоди від 07.08.07 р., до договору про постачання електроенергії № 123К від 25.06.02 р. - предметом яких є визначення алгоритму розрахунку обсягу електроенергії, відпущеної споживачу по житловому будинку, в якому розташовані загальнобудинкові прилади обліку, за адресами: будинок №16, та, будинок №24 по вул. Добровольського.

Однак, 22.08.07 р. позивачем отримано лист-відповідь, який свідчить про відмову підписати подані проекти угод, та про повне небажання КРЕП № 11 взяти участь в погодженні умов цих угод.

При розгляді справи в суді позивач заявою від 29.11.2007 року змінив позовні вимоги та просить зобов'язати відповідача укласти угоди від 07.08.2007 року предметом яких є визначення алгоритму розрахунку обсягу електричної енергії, відпущеної споживачу по житлових будинках №№ 16 та 24 по вул. Добровольського в м. Кіровограді в яких розташовані загальнобудинкові прилади обліку.

Зустрічною заявою від 24.10.2007 року відповідач за первісним позовом, він же позивач за зустрічним позовом комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство № 11 просить визнати договір № 123К від 25.06.2002 року на користування електричною енергією розірваним та зобов'язати відповідача за зустрічним позовом відкрите акціонерне товариство «Кіровоградобленерго» від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж ВАТ «кіровоградобленерго» укласти з позивачем за зустрічним позовом договір на постачання електричної енергії відповідно до проекту, надісланого із КРЕП-11. На підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог позивач за зустрічним позовом надав до суду лист відповідачу за зустрічним позовом № 233 від 28.03.2007 року з пропозицією про укладання договору на постачання електричної енергії в новій редакції та один примірник договору без дати. Однак, господарський суд не погоджується з твердженням позивача за зустрічним позовом про наявність між сторонами саме переддоговірного спору, оскільки ініціатором укладення цього договору не виконано вимоги ст. 181 Господарського кодексу України за приписами якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Отже, господарський суд приходить до переконання, що недотримання позивачем за зустрічним позовом передбаченої законом процедури дій з метою укладення договору на постачання електричної енергії позбавляє його зустрічний позов характеру переддоговірного спору.

За приписом ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, в також у спорах про визнання недійсними актів з підстав, зазначених у законодавстві.

Проаналізувавши доводи відповідача за первісним позовом на обґрунтування своєї позиції щодо відсутності підстав для укладення з позивачем додаткових угод від 07.08.2007 року, господарський суд не приймає їх до уваги та визнає такими. що не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Посилання відповідача за первісним позовом в клопотанні від 04.10.2007 року на статус КРЕП-11 як на унітарне комунальне підприємство, що надає послуги населенню з прибирання прибудинкової території, вивозу сміття та ремонту житлового фонду, які мають нагальний характер і ту обставину, що до відповідача неможливо застосувати процедуру банкрутства за заявою кредитора яким є ВАТ «Кіровоградобленерго» (а.с. 21) фактично не спростовують викладені в позовній заяві підстави для укладання додаткових угод і не відносяться до предмету спору.

Крім того, на заперечення обґрунтованості позовних вимог по первісному позову відповідач відмічає неузгодженість нормативних актів, дію яких необхідно врахувати при вирішенні спору. Зокрема, порядок формування тарифів для комунальних підприємств визначається Законом України «Про житлово- комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 560 та рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 1662 від 26.12.2006 року. Вартість послуг з освітлення місць загального користування, підвалів визначена вказаним рішенням складає 0,04186 грн. за 1 кв.м. та введена в дію з 01.03.2007 року. Однак, відповідач за первісним позовом не має будь-якого відношення до споживання активної електричної енергії міським населенням.

Крім того, відповідач за первісним позовом заявив зауваження позивачу за первісним позовом в частині посилання ним у позовній заяві на «Правила користування електричною енергією» затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 28 від 31.07.1996 року, оскільки вказаний нормативний акт фактично затверджений постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, а додатком № 2 до цих Правил є Типовий договір про постачання електричної енергії.

Таким чином, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача укласти угоди, предметом яких є визначення алгоритму розрахунку обсягу електричної енергії, відпущеної споживачу по житлових будинках в яких розташовані загальнобудинкові прилади обліку за адресами вул. Добровольського 16 та 24 в м. Кіровограді є обґрунтованими та такими, що підлягають до повного задоволення.

Таку правову позицію викладено в роз'ясненнях Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ) щодо порядку застосування пункту 3.6 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.96 № 28 (у редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005 № 910 із змінами), лист від 23.04.2007 р. № 2712/11/17-07, згідно до яких власник внутрішньобудинкових електричних мереж (балансоутримувач) є основним споживачем електричної енергії, а мешканці багатоквартирних житлових будинків (орендарі або власники окремих приміщень будинку), електроустановки яких приєднані до внутрішньобудинкових електричних мереж, є субспоживачами електричної енергії.

Разом з тим слід наголосити, що взаємовідносини енергопостачальників з споживачами (фізичними особами), в тому числі порядок укладення договорів та порядок розрахунків за спожиту електричну енергію, регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 р. № 1357.

Абзацом четвертим пункту 3.6 Правил передбачено, що у багатоквартирних будинках на межі балансової належності внутрішньобудинкових мереж і мереж електропередавальної організації (основного споживача) улаштовується загальнобудинковий розрахунковий облік, який враховує обсяг електричної енергії, використаний мешканцями будинку, на технічні цілі, для потреб інших електроустановок, які приєднані до мереж цього будинку та розміщені всередині будинку або за його межами.

Про необхідність врегулювання правовідносин щодо використання електричної енергії між сторонами спору засвідчують і надані відповідачем по первісному позову документи: зверненні відповідача до органів місцевого самоврядування з питання надання фінансової допомоги, та відповіддю на це звернення № 617 від 29.02.2008 року про надання фінансової допомоги на реконструкцію внутрішньобудинкових мереж та капітальний ремонт житлових будинків, які перебувають на балансі КРЕП-11, узгоджений сторонами спору акт на реконструкцію та ремонт цих мереж і технічне завдання на проведення робіт.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються повністю на відповідача, оскільки через порушення ним норм законодавства, позивач змушений був звертатись до суду та поніс додаткові витрати.

Керуючись ст.ст. 34, 49, 82, 84, 116, 117 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити повністю.

Зобов'язати комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство № 11 управління житлово-комунального господарства міськвиконкому, м. Кіровоград, вул. Червонозорівська, 17, (код ЄДРПОРУ 23224392) укласти угоди, предметом яких є визначення алгоритму розрахунку обсягу електричної енергії, відпущеної споживачу по житлових будинках в яких розташовані загальнобудинкові прилади обліку за адресами: вул. Добровольського, 16 та 24 в м. Кіровограді.

Стягнути з комунального ремонтно-експлуатаційного підприємства № 11 управління житлово-комунального господарства міськвиконкому, м. Кіровоград вул. Червонозорівська, 17, (р/р 260041000 в ВАТ "Райффайзен банк Аваль", МФО 323538, ) суму сплаченого державного мита в розмірі 85 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 118 грн. на користь відкритого акціонерного товариства "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський міський район електричних мереж, м. Кіровоград, вул. Севастопольська, 9а (р/р 1850 в ЦВ ПІБ м. Кіровограда, МФО 323301, ).

Наказ видати.

В зустрічному позові повністю відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного господарського суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя Ю.І. Хилько