ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2008 р.

№
12/635-06

Вищий
господарський суд  України у
складі колегії  суддів:

Дроботової
Т.Б. -головуючого, Волковицької Н.О., Рогач Л.І.

за
участю представників:
скаржників

ОСОБА_4, ОСОБА_1

позивача

Машкіної
Л.А.

відповідача
прокурора  виконавчого
комітету  Сумської міської ради

не
з'явились (про час і місце судового засідання повідомлені належно) Попенко
О.С., посв. № 203  Лаврик С.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційне подання   та касаційну скаргу

заступника прокурора Сумської області  Маслової Надії Дмитрівни, ОСОБА_2, ОСОБА_3

на
рішення

господарського
суду Сумської області від 15.01.2007р.

у
справі

№
12/635-06 господарського суду Сумської області

за
позовом

Відкритого
акціонерного товариства "SELMI"

до

Комунального
підприємства “Сумське міське бюро технічної інвентаризації”

про

визнання
права власності

ВСТАНОВИВ:

Відкрите
акціонерне товариство "SELMI" звернулось до господарського суду
Сумської області з позовом до Комунального підприємства “Сумське міське бюро
технічної інвентаризації” про визнання права власності на нерухоме майно:
гуртожиток, розташований за адресою вул. Комсомольська, 35, загальна площа
4838кв.м., гуртожиток, розташований за адресою вул. Першотравнева, 22, загальна
площа 1424кв.м., гуртожиток, розташований за адресою вул. Першотравнева, 26,
загальна площа 1848кв.м., нежитлове приміщення, розташоване за адресою вул.
Косівщинська, б, 77а, та про зобов'язання відповідача зареєструвати право
власності позивача на ці будівлі (з урахуванням заяви від 12.01.2007р. про
збільшення позовних вимог).

Позовні
вимоги вмотивовано перебуванням даного майна на балансі позивача, що є законною
підставою для набуття ним права власності згідно статті 328 Цивільного кодексу
України, статті 49 Закону України “Про власність”.

Відповідач
заперечень по суті позовних вимог не наводив.

Рішенням
господарського суду Сумської області від 15.01.2007р. (суддя Костенко Л.А.)
позов було задоволено; визнано право власності Відкритого акціонерного
товариства "SELMI" на нерухоме майно: житлова будівля (гуртожиток)
загальною площею 4838кв.м. цегляна п'ятиповерхова будівля, розташована за
адресою м. Суми, вул. Комсомольська, 35; житлова будівля (гуртожиток) загальною
площею 1424кв.м., розташована за адресою м. Суми,                вул. Першотравнева, 22; житлова
будівля (гуртожиток) загальною площею 1848кв.м. цегляна чотирьохповерхова
будівля, розташована за адресою м. Суми, вул. Першотравнева, 26; нежитлове
приміщення, яке в технічному паспорті Комунального підприємства "Бюро
технічної інвентаризації" м. Суми, позначено літерами "А-Н",
розташоване за адресою: м. Суми, вул. Косівщинська, 77а; зобов'язано
відповідача зареєструвати право власності Відкритого акціонерного товариства
"SELMI" на вказане нерухоме майно.

Судове
рішення мотивовано перебуванням нерухомого майна на балансі позивача,
відомостями про позивача як про власника гуртожитків у технічних паспортах;
наданням позивачу органом місцевого самоврядування у постійне користування
земельної ділянки для розміщення виробничої бази по                           вул. Косівщинська,
77а, встановленими обставинами справи, що підтверджують здійснення позивачем
будівництва усіх зазначених будівель, прийняття їх позивачем в експлуатацію,
тобто правомірність володіння вказаним майном та набуття ним права власності на
нього згідно статті 328 Цивільного кодексу України та статті 49 Закону України
“Про власність”.

Не
погоджуючись з рішенням місцевого суду до касаційної інстанції звернувся
заступник прокурора Сумської області в інтересах держави в особі виконавчого
комітету Сумської міської ради з касаційним поданням, в якому просить судове
рішення у даній справі скасувати, а справу передати на новий розгляд до
місцевого господарського суду. Касаційне подання вмотивовано  доводами про неналежний статус комунального
підприємства "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" як
відповідача у справі про визнання права власності, оскільки повноваження
оформляти права власності на об'єкти нерухомого майна за статтею 30 Закону
України "Про місцеве самоврядування" делеговано виконавчим органам
сільських, селищних та міських рад; належного ж відповідача до справи не
залучено, чим порушено інтереси територіальної громади.

Також
прокурор покликається на розгляд в порядку господарського судочинства справи,
що належить до юрисдикції адміністративних судів.

Не
погоджуючись з вищезазначеним рішенням місцевого суду, до касаційної інстанції
в порядку статті 107 Господарського процесуального кодексу України також
звернулись фізичні особи, які вважають, що при прийнятті рішення суд першої
інстанції не прийняв до уваги та не перевірив обставини щодо можливого
фактичного знаходження приміщень спірного гуртожитку в користуванні громадян,
та, відповідно, чи не стосується даний господарський спір житлових прав
громадян-наймачів кімнат у гуртожитку. В підтвердження можливості порушення прав
наймачів за наслідками прийняття даного рішення скаржники зазначили про
звернення позивача до суду з вимогами про звільнення жилих приміщень
гуртожитку.

Позивач
надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення
без змін, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права,
не порушує прав та інтересів фізичних осіб-мешканців гуртожитку.

Відповідач
не направив відзив по суті позовних вимог; не скористався правом участі в
судовому засіданні.

Сумською
обласною радою професійних спілок подано клопотання про відкладення судового
засідання та вступ у справу в якості третьої особи; це клопотання не підлягає
задоволенню з огляду на його невідповідність приписам статті 27 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, скаржників та
прокуратури, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали
справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга
фізичних осіб не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно
до статті 107 Господарського процесуального кодексу України право касаційного
оскарження надається особам, які не були залучені до участі у справі, якщо суд
прийняв рішення чи постанову, що стосується їх прав чи обов'язків; така
обставина в силу частини 2 статті 11110 Господарського
процесуального кодексу України є безумовною підставою для скасування судового
рішення.

В
обґрунтування доводів касаційної скарги, порушення оскаржуваним рішенням своїх
прав, скаржники послались на своє право користування житловими приміщеннями у
гуртожитках, які були предметом даного спору.

Відповідно
до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Водночас
чинне законодавство не містить норм щодо зміни статусу користувача приміщення в
гуртожитку внаслідок зміни його власника чи форми власності.

Скаржниками
не зазначено будь-яких доводів чи обґрунтувань, яким саме чином житлові права
мешканців гуртожитку, що належить до державного житлового фонду, зменшуються в
разі зміни форми власності на цей гуртожиток, чи можливу зміну статусу будівель
на іншу, крім гуртожитків з огляду на зміну форми власності на гуртожиток;
надані скаржниками докази звернення позивача до суду з позовами про виселення
мешканців гуртожитків свідчать про можливість звернення з такими позовами і в
разі знаходження гуртожитків у державній чи комунальній власності.

Відтак
дане судове рішення не породжує, не змінює та не припиняє будь-які права та
обов'язки у скаржників -фізичних осіб, в зв'язку з чим їх скарга не підлягає
задоволенню.

Заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення представників, присутніх у судовому
засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності
юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів вважає, що касаційне подання прокурора підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно
з частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Зі
змісту статті 392 Цивільного кодексу України вбачається, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно
з пунктом 1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого
2002 року №7/5 (у редакції, яка була чинною на час розгляду справи), реєстрацію
прав власності на нерухоме майно здійснюють комунальні підприємства бюро
технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених
адміністративно-територіальних одиниць.

Зі
змісту пункту 6.1 Тимчасового положення вбачається, що оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності
провадиться місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування.

Отже,
відповідно до вказаного положення Комунальне підприємство “Сумське міське бюро
технічної інвентаризації” здійснює лише реєстрацію прав власності на нерухоме
майно, що ставить під сумнів висновок суду про його можливість бути
відповідачем щодо вимог про визнання права власності на спірне нерухоме майно.
Суд не притягнув до участі у справі відповідні органи, які здійснюють
оформлення права власності на нерухоме майно та не навів мотивів таких своїх
дій.

Відтак
доводи касаційного подання прокурора у цій частині є законними та
обґрунтованими.

Також,
як вбачається з матеріалів справи позивач є відкритим акціонерним товариством,
створеним у процесі приватизації, відтак підстави набуття ним права власності
на майно, в тому числі на державне майно чітко встановлені законом.

Натомість
судом не надано жодної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам та
не витребувано в порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу
України необхідні документи для з'ясування обставин справи, які є істотними для
правильного вирішення даного спору, а саме: яким був правовий статус
підприємства, яке будувало спірні об'єкти нерухомого майна, на момент введення їх
в експлуатацію (державним чи будь-яким іншим), яка форма власності виникала на
майно, збудоване у 1079 році державним підприємством, чи могло бути державне
підприємство за законодавством 1970 року власником збудованого та введеного ним
в експлуатацію майна; до якої форми власності відносились спірні приміщення на
час проведення приватизації позивача, чи передавались вони до статутного фонду
позивача за актом приймання-передачі, та, відтак, хто є належним власником
спірних приміщень, та чи був він залучений до участі у справі.

Відповідно
до частини 2 статті 11110 Господарського процесуального кодексу
України, порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою
для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського
суду, якщо господарський суд прийняв рішення чи постанову, яка стосується прав
і обов'язків сторін, які не були залучені до участі у справі.

Враховуючи
викладене, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку,
що прийняте по справі рішення не може
вважатись законним та обґрунтованим, оскільки прийнято з порушенням
норм  процесуального права, за неповного
з'ясування істотних обставин справи.

З
огляду на це, рішення господарського суду підлягає скасуванню, а справа -  направленню на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під
час нового розгляду справи, господарському суду слід врахувати вищенаведене, та
вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Водночас
стосовно доводів подання про непідвідомчість даного спору господарським судам
України, касаційна інстанція зазначає, що 01.09.2005р. набрав чинності Кодекс
адміністративного судочинства України,
згідно пункту 1 статті 3  якого як
справу адміністративної юрисдикції ( далі - адміністративна справа) визначено
переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому
хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Предметом
позову в даній справі є, зокрема, визнання права власності на нерухоме майно,
судове рішення, як правовстановлюючий документ, буде підставою для зобов'язання
Комунального підприємства “Сумське міське бюро технічної інвентаризації”
зареєструвати право власності.

Відтак
спір у даній справі стосується права власності на нерухоме майно, а отже він
підвідомчий господарським судам України за приписами частини 1 статті 12
Господарського процесуального кодексу України та правомірно розглянутий за
приписами Господарського процесуального кодексу України, а доводи касаційного
подання в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи
викладене, керуючись статтею 1117, пунктом 3 частиною 1 статті 1119,
статтями 11110, 11111, 11112
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне
подання заступника прокурора Сумської області задовольнити.

Рішення
господарського суду Сумської області від 15.01.2007р. у справі               № 12/635-06 скасувати.

Справу
передати на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Касаційну
скаргу ОСОБА_3, Маслової Надії Дмитрівни, ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Головуючий
Т.Дроботова

Судді:
Н.Волковицька

Л.Рогач