ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 2-13/9066-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кота О.В.,

Шевчук С.Р. (доповідач),

Владимиренко С.В.

розглянувши касаційну

скаргу

Фонду майна Автономної Республіки Крим

на постанову

у справі

господарського суду

за позовом

до

про

Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.10.2007 року

№ 2-13/9066-2007

Автономної Республіки Крим

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірми "Крим-отдих"

Фонду майна Автономної Республіки Крим

визнання права власності та внесення змін до договору

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Антонов А.О. –дир., Попов В.П. дов б/н від 21.01.08р.

- відповідача:Соловйова К.С. дов. №01Д від 08.01.08р.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2007р. товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Крим-отдих" звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про визнання фактичної площі земельної ділянки, на якій розташований придбаний ним незавершений будівництвом пансіонат для батьків з дітьми в розмірі 4,0500 га, як вихідні дані для подальшого проектування і виконання будівельних робіт на даному об'єкті; виключення встановленої договором купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - державної власності пансіонату для батьків з дітьми Міністерства внутрішніх справ України, розташованого за адресою: м. Євпаторія, вул. Київська, 61 ємності пансіонату в 1000 місць і визначення її за переробленим робочим проектом; визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва - пансіонат для батьків з дітьми, розташованого за адресою: м. Євпаторія, вул. Київська, 61 за ТОВ "Фірма "Крим-отдих". Також ТОВ "Крим-отдих" просило абзац 3 пункту 5.1. розділу 5 "Обов'язки покупця" договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва державної власності викласти в наступній редакції: "Завершити будівництво та ввести в експлуатацію об'єкт протягом 5 років після повної переробки проектно-кошторисної документації й узгодження його державною інвестиційною експертизою".

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.07.2007р. (суддя Жукова А.І.) позов задоволено повністю.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.10.2007р. (головуючий Гоголь Ю.М., судді Борисова Ю.В., Горошко Н.П.) вказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що 02 липня 2002 року позивач придбав на аукціоні з продажу належного державі нерухомого майна та об'єктів незавершеного будівництва в процесі приватизації, проведеного Фондом майна Автономної Республіки Крим, об'єкт незавершеного будівництва - державної власності - пансіонат для батьків з дітьми Міністерства внутрішніх справ України, розташований за адресою: м. Євпаторія, вул. Київська.

Істотні умови договору купівлі-продажу укладеного за результатами аукціону 12.07.2002 року виконані позивачем у повному обсязі. У встановлені договором строки товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Крим-отдих" прийняло у власність вказаний об'єкт і сплатило за нього повну вартість у сумі 245 000 грн.

Претензій с боку Фонду майна Автономної Республіки Крим та інших контролюючих органів до покупця не надходило.

За умовами договору покупець зобов'язаний завершити будівництво і ввести в експлуатацію об'єкт до 2005 року із збереженням зазначеного профілю, а потім додатковою угодою продовжив цей термін до 12.07.2007 року. Така умова випливає з кваліфікаційних вимог до учасників аукціону по приватизації, згідно із ч.2 ст.19 Закону України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва" від 14.09.2000 р. № 1953-Ш.

Проте у ході виконання цього договору виявилися обставини, які ані продавець, ані покупець не могли передбачати та котрі суттєвим чином вплинули на строки та умови його виконання.

Зокрема, такими обставинами є не передача позивачу проектно-кошторисної документації, що негативно вплинуло та суттєво сповільнило оформлення документів для одержання, відповідно до ст. 24 Закону України "Про планування і забудову території" дозволу на будівництво об'єкта містобудування та не передача технічної документації і документу, що посвідчує право користування земельною ділянкою, в зв’язку з чим позивач не зміг переоформити право користування земельною ділянкою відповідно до ст. 8 Закону України "Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва" та ст. 120 Земельного кодексу України, а змушений був пройти нову процедуру оформлення правовстановлюючих документів.

Крім того, в ході підготовки документів на землю з'ясувалося, що земельна ділянка площею 8,0 га поділена на 4 (чотири) частини і фактично вільна для продовження будівництва площа, визначена в "Умовах відводу земельної ділянки" складає лише 4,0500 га. До того ж, в ході розробки проекту відводу земельної ділянки була встановлена розбіжність меж суміжних землекористувачів із межами генерального плану пансіонату від 1985 року. Вирішення вказаних земельних питань не дозволило своєчасно виконати умови п. 5.1. договору купівлі-продажу з переоформлення права забудовника на об'єкт та одержання дозволу на виконання будівельних робіт.

Також, позивач посилався на те, що у зв'язку із зменшенням земельної ділянки неможливо добудувати пансіонат ємністю 1000 місць, оскільки чинні на цей час будівельні норми і правила, зокрема, ДБН 360-92** "Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень" пред'являють більш високі вимоги до нормативів земельних ділянок, що виділяються для розміщення пансіонатів для родин з дітьми, а це, в свою чергу, не дозволить отримати позитивний висновок державної інвестиційної експертизи, без якого згідно ст. 29 Закону України "Про планування і забудову території" подальше будівництво є не можливим.

З огляду на викладене попередні судові інстанції дійшли висновків про те, що умови договору купівлі-продажу не виконані в повному обсязі з об'єктивних причин, не залежних від продавця та волі покупця, які неможливо було передбачити або запобігти на жодній зі стадій роботи та які істотно вплинули на терміни виконання вказаного договору, а тому задовольнили позов шляхом внесення відповідних змін до договору купівлі-продажу та визнання права власності ТОВ "Фірма "Крим-отдих" на об’єкт незавершеного будівництва.

Між тим, колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з прийнятими судовими рішеннями, оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення” від 29.12.76 №11 (із змінами та доповненнями) та ст.ст. 84, 105 ГПК України обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті у даній справі судові рішення вказаним вимогам не відповідають. Так, вирішуючи спір в частині визнання права власності, суди не з’ясували, що є предметом доказування, а відтак, всупереч вимогам ст. 392 ЦК України відповідно до якої власник може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, вдався до розгляду, а в подальшому до задоволення вимоги позивача, не зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про те, що відповідачем було оспорене або не визнавалося суб’єктивне право позивача. Крім того, ні суд першої, ні суд апеляційної інстанції не звернули уваги, що позивач вже є власником вищезазначеного об’єкта в силу ст. 12 Закону України "Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва" (в редакції, що діяла на момент укладення договору) та п. 1.2 договору купівлі-продажу.

Поза увагою попередніх судових інстанцій залишились і вимоги статті 188 Господарського кодексу України та статей 651, 652 Цивільного кодексу України, які передбачають порядок та підстави зміни умов договору. Розглядаючи позов, однією з вимог якого є внесення змін до договору, судам належало застосувати відповідні норми матеріального права та перевірити чи дотриманий встановлений законом порядок внесення змін і чи є визначені законом умови для такої зміни.

Також, продовжуючи строк завершення будівництва об’єкта, суди не врахували, що договір купівлі-продажу від 02.07.2002р. укладений в процесі приватизації, а тому під час вирішення даної справи необхідно враховувати вимоги законодавства про приватизацію, які передбачають що у разі неможливості завершення будівництва у встановлені строки за наявності відповідних обґрунтувань строки завершення будівництва можуть бути змінені за рішенням органу місцевого самоврядування та органу приватизації, про що укладається додаткова угода (ст. 19 Закону України "Про особливості приватизації об’єктів незавершеного будівництва" та Положення про внесення змін до договорів купівлі-продажу державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 29.10.1998р. №2041).

Судам слід було перевірити чи дотримані позивачем зазначені вимоги законодавства та чи наявні відповідні рішення.

Вищевикладене свідчить про неповний та необ’єктивний розгляд справи, оскільки, в порушення вимог ст.ст. 32-34, 43 ГПК України, суди не з’ясували належним чином дійсні обставини справи, що вплинуло на їх юридичну оцінку та не застосували належні норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

За таких обставин та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі рішення, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти основане на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фонду майна Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 02.10.2007 та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.07.2007 у справі №2-13/9066-2007 скасувати, а справу передати на новий розгляд до господарського суду Автономної Республіки Крим в іншому складі суду.

Головуючий                                                              Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                               Владимиренко С.В.