ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2008 р.

№ 40/229

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого –судді

Дерепи В.І.

суддів :

Грека Б.М. –(доповідача у справі)

Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”

на постанову

Донецького апеляційного господарського суду від 22.10.07

у справі

№ 40/229

господарського суду

Донецької області

за позовом

Відкритого акціонерного товариства “Енергопостачальна компанія “Дніпрообленерго”

до

Закритого акціонерного товариства “Бетон-Нова”

про

стягнення 82787,71 грн.

за участю представників від:

позивача

не з'явилися, були належно повідомлені

відповідача

не з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.08.07 відмовлено Відкритому акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" у задоволенні позовних вимог про стягнення з закритого акціонерного товариства "Бетон-Нова" 82787,71 грн. штрафу за недопоставку продукції.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.10.07 відмовлено у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відкрите акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" вважає постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.10.07 такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвели до ухвалення неправочинних судових рішень.

Так, апеляційним господарським судом при винесенні оскаржуваної постанови не застосовані норми матеріального права, які повинні бути застосовані у даних правовідносинах, оскільки ними визначені поняття ціни та вартості майна, а саме: ч.1 ст.189 ГК України, постанови КМУ від 11.10.02 № 1331, наказів Держкомстату України від 14.11.06 № 519, від 01.10.02

№ 1531, від 03.04.01 № 178, якими визначено поняття ціни майна, а також Положення постанов КМУ від 10.09.03 № 1440, від 20.07.96 № 813, якими визначено поняття вартості майна; ст.ст. 525, 526, 530, 546, 547, 549, 610, п.3 ч.1 ст.611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 217, 230 Господарського кодексу України, якими передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов’язання, - порушені положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення".

З урахуванням допущених порушень норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.10.07 та рішення господарського суду Донецької області від 13.08.07 та ухвалити рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення із Закритого акціонерного товариства "Бетон-Нова" штрафу за недопоставку продукції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судових актах, між сторонами укладений договір поставки за № 474/06 від 20.04.06, за умовами якого постачальник, Закрите акціонерне товариство "Бетон-Нова" зобов’язався передати у власність покупцю "ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" продукцію (стойки СВ-10.5-5.0 та СВ 9.5-2.0), а покупець зобов’язався прийняти на оплатити постачальнику продукцію на умовах договору. Загальна вартість продукції складає 1083806,40 грн. (п.2.2 договору).

Зобов’язання по договору виконане лише на суму 48960,00 грн., що підтверджується накладною № 550 від 19.05.06 та не заперечується сторонами.

За умовами п.7.1 укладеного договору, у випадку несвоєчасної поставки або недопоставки продукції відповідач повинен сплатити позивачеві штраф у розмірі 8% від непоставленої або недопоставленої продукції. Враховуючи, що зобов’язання по договору виконано лише в межах суми 48960 грн. позивач просив стягнути з відповідача штраф в сумі 82787,71 грн.

Суд першої та апеляційної інстанції відмовляючи в стягнення штрафу за недопоставку продукції прийшли до висновку, що сторони при укладенні угоди не досягли згоди вартості одиниці продукції, що унеможливлює застосування відповідальності за невиконання зобов’язання. Колегія суддів вважає, що суд першої та апеляційної інстанції при розгляді справи прийшли до помилкового висновку.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За порушення п.7.1 договору сторонами передбачено відповідальність у формі штрафу в розмірі 8% від вартості недопоставленої продукції. Критерієм для визначення вартості недопоставленої продукції є різниця між кількістю поставленої та загальною сумою угоди. Загальна сума договору, а також сума виконаного зобов’язання по договору сторонами не заперечується.

З огляду на наведені обставини, та відсутність даних про неукладеність та недійсність угоди, висновок про невизначеність вартості продукції є ухиленням суду першої та апеляційної інстанції від фактичного розгляду справи відповідно до заявленої вимоги.

Обов’язок встановлення обставин по справі віднесено до повноважень суду першої інстанції, оскільки, в силу застережень ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, до повноважень Вищого господарського суду України не віднесено право встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

В порушення приписів ст.11112 ГПК України, суд першої та апеляційної інстанції не врахував застереження, наведені в постанові від 12.04.07.

Вирішуючи питання щодо відповідальності постачальника, суду першої інстанції слід врахувати характер вимог, співрозмірність штрафу та розміру основному зобов’язанню, презумпцію добросовісності учасників господарського зобов’язання щодо вжиття заходів направлених на недопущення збитків.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що оспорювані судові акти підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" задовольнити частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.10.07 та рішення господарського суду Донецької області від 13.08.07 по справі

№ 40/229 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий - суддя                                                                      В. Дерепа

Судді                                                                                                    Б. Грек

Л. Стратієнко