КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2008                                                                                           № 13/270/41

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від прокуратури - Курило О.О.

від відповідача 1 - Прокопович Т.Г.

від відповідача 2 - Метла О.І., Коленеченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання Першого заступника прокурора м.Чернігова

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2008

у справі № 13/270/41

за позовом                               Прокурора м. Чернігова в інтересах держави в особі Управління з контролю за використанням та охороною земель в Чернігівській області

до                                                   Чернігівської міської ради

Приватного підприємства "Метол"

про                                                  визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник прокурора м. Чернігова звернувся до Господарського суду Чернігівської області в інтересах держави в особі Управління з контролю за використанням та охороною земель у Чернігівській області із позовною заявою до Чернігівської міської ради та Приватного підприємства «Метол» про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення недійсним.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2008 р. позивачу в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Перший заступник прокурора м. Чернігова звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційним поданням, в якому просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Зокрема позивач посилається на те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між Чернігівською міською радою та Приватним підприємством “Метол” підлягає визнанню недійсним з підстав порушення порядку продажу земельних ділянок, а саме приписи статті 127 Земельного кодексу України.

Відповідачі просили суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційного подання, колегія суддів відзначає наступне.

На підставі рішення Чернігівської міської ради від 26.06.2007 “Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення” між відповідачами укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27.07.2007 р.

Як вбачається з п.1.2. договору земельна ділянка продана для використання за цільовим призначенням - для експлуатації будівлі промислового призначення та для комерційного використання – експлуатації магазину.

Продаж земельної вчинений за ціною 29249 грн., що відповідає експертній грошовій оцінці, відповідно до висновку Приватного підприємства “Руслана” від 17.05.2007 року.

Матеріалами справи підтверджується, що земельна ділянка до моменту продажу знаходилась в орендному користуванні Приватного підприємства “Метол” на підставі укладеного договору оренди від 08.09.2005 року укладеного між відповідачами та зареєстрованого в міській раді за № 2656 та додатку до нього від 31.08.2006 року. Цільове призначення земельної ділянки переданої в оренду визначено для експлуатації швейної майстерні, магазину та офісу. Отже, цільове призначення проданої земельної ділянки не змінилось.

Як вбачається зі змісту приписів ст. 127 Земельного кодексу України, даною нормою встановлені загальні підстави та порядок продажу земельних ділянок: на конкурентних умовах, але за виключенням тих земельних ділянок, на яких розташовані об’єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок, а також визначено коло осіб, яким може бути продано земельні ділянки. Більш конкретний порядок продажу земельних ділянок на конкурентних засадах визначається у статті 134 Земельного кодексу України, в якій визначено, що на земельних торгах підлягають продажу земельні ділянки, призначені для продажу суб’єктам підприємницької діяльності під забудову. Це означає, що такі земельні ділянки мають бути вільними від капітальних будівель і споруд і перелік таких земельних ділянок мають визначатись органами місцевого самоврядування. Отже, на конкурентних засадах підлягають продажу визначені органами місцевого самоврядування земельні ділянки, вільні від капітальних будівель та споруд, з цільовим призначенням під забудову.

Окрім того, приписами ч. 2 ст. 127 Земельного кодексу України передбачено право на викуп земельних ділянок на яких розташовані об’єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок саме без конкурентних засад.

Прокуратура в обґрунтування позову викладає позицію, що лише 0,0325 га землі під об’єктом нерухомості могла бути викуплена власником нерухомості, а вільна земельна ділянка площею 0,0730 га повинна була бути продана на конкурентних засадах.

Однак, як вбачається зі змісту ч.2 ст. 127 Земельного кодексу України, приписи цієї норми права не містять зазначення про викуп земельної ділянки без конкурентних засад саме під будівлею, про що стверджує прокуратура, а передбачено викуп земельних ділянок на яких розташовані об’єкти нерухомого майна.

Об’єкти нерухомості, що розташовані на земельній ділянці, яка є предметом продажу за оспорюваним договором, належать на правах власності Приватному підприємству “Метол” на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане 18.07.2005 року виконавчим комітетом Чернігівської міської ради згідно з рішенням № 94 від 23.05.2005 року.

В зв’язку з цим, суд приходить до висновку, що прокуратурою невірно здійснюється застосування норми права при формуванні своєї позиції по заявленому позову.

Враховуючи те, що продаж вчинено відносно земельної ділянки житлової та громадської забудови та частково промисловості, суд вважає за необхідне зауважити на приписи ст. 39 Земельного кодексу України, відповідно до якої використання земель такого цільового призначення здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови та приписи ст. 66 Земельного кодексу України, відповідно до якої розміри земельних ділянок, що надаються для зазначених цілей, визначаються відповідно до затверджених державних норм та проектної документації, а відведення здійснюється з урахуванням черговості їх освоєння.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 07.12.2007 року було зобов’язано прокуратуру надати суду письмові пояснення щодо способу відокремлення та визначення земельної ділянки вільної від забудов та споруд для реалізації на умовах конкурсу чи аукціону, письмові пояснення з нормативним обґрунтуванням щодо зазначення по тексту позову площ під об’єктами нерухомості які можуть бути викуплені позивачем. Прокуратурою таких пояснень суду не надано.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що така позиція прокуратури не співпадає з приписами ст.39, 66 Земельного кодексу України й не враховує необхідності отримання у власність земельних ділянок для експлуатації будинків за умови дотримання норм та стандартів як будівельних так і санітарних та з урахуванням цільового призначення цих ділянок.

Договір купівлі-продажу є одним із видів двосторонніх правочинів, до якого застосовуються вимоги, необхідні для чинності цього право чину, передбачені ст. 203 Цивільного кодексу України. Виходячи із приписів даної статті, договір за своїм змістом має відповідати нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, сторони договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення має бути вільним, договір повинен вчинятись у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В силу ст. 215 Цивільного кодексу України недодержання в момент вчинення договору вимог, які встановлені для дійсності правочину (договору), є підставою для недійсності цього договору . При цьому, в силу ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України договір, недійсність якого прямо не визначена законом, може оспорюватися стороною договору або іншою зацікавленою особою.

Враховуючи вищевикладені висновки суду, доказів на підтвердження порушення сторонами в момент вчинення правочину вимог ст. 203 Цивільного кодексу України прокуратурою не надано та не доведено.

З матеріалів справи не вбачається порушень вимог ст. 203 Цивільного кодексу України при укладенні сторонами оспорюваного договору щодо змісту правочину, дієздатності осіб, волі учасників право чину, наслідків які настануть після його укладення.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що сторонами спірного договору було дотримано усіх обов’язкових вимог щодо чинності правочину, що передбачені Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, а тому підстави для визнання такого договору недійсним, визначені ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України відсутні.

Прокурором даний позов поданий в інтересах Управління з контролю за використанням та охороною земель в Чернігівській області, яке не є стороною договору. Згідно зі ст.1 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів. В силу ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, прокурор який звертається до господарського суду в інтересах держави, самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту.

Позивач не надав суду будь-яких пояснень та доказів, що підтверджують, які саме його права та інтереси порушені відповідачами при укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу і які потребують захисту шляхом визнання цього договору недійсним. Перший заступник прокурора м. Чернігова також не зазначив в позовній заяві, в чому полягають порушення прав та інтересів позивача внаслідок укладення між сторонами спірного договору, та які потребують захисту визначеним способом. Посилання прокурора на здійснення позивачем контрольних функцій за дотриманням земельного законодавства судом до уваги не приймається, оскільки укладення між відповідачами спірного договору купівлі-продажу не позбавляє позивача можливості здійснювати його функції як контролюючої організації.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, в даному випадку, позивач, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційному поданні.

Крім того судом береться до уваги те, що оспорюваний прокурором договір був укладений на підставі та на виконання рішення Чернігівської міської ради від 26.06.2007 “Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення”.

На момент звернення прокурора до суду із позовом вказане рішення є чинним, не визнано в установленому законом порядку недійсним. Внесені прокурором протести на рішення відхилені.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги Першого заступника прокурора м. Чернігова про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення недійсним задоволенню не підлягають.

У зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний господарський суд не вбачає, а отже апеляційне подання Першого заступника прокурора м. Чернігова підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2008 рокуу справі № 13/270/41 залишити без змін, а апеляційне подання –без задоволення.

Головуючий суддя

Судді

18.03.08 (відправлено)