ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Черінігівської області
Р І Ш Е Н Н Я

29 січня 2008р. Справа № 8/293 (10/64)

За позовом: Прокурора м.Чернігова, в інтересах держави в особі Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, пр.Миру, 43, м.Чернігів

До відповідача: Дочірнього підприємства “Постач-Нафто-Сервіс”, вул..Любецька, 46, м.Чернігів,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Регіональне відділення Фонду Державного майна України по Чернігівській області, пр.Миру, 43, м.Чернігів

Про витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Т.Г.Оленич

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: Свиридов С.С. –начальник відділу, довір. №1134 від 08.01.08р.

Від відповідача: Муха Н.М. –бухгалтер, довір. №106 від 18.12.07р.

Від 3-ї особи: Теслюченко Т.Л. –заст..начальника відділу, довір. №8/6/5400 від 17.12.07р.

У розгляді справи приймав участь Станкевич Ю.В. –ст.пом.прокурора м.Чернігова.

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 24.01.08р. по 29.01.08р. на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України. Рішення приймається після оголошеної перерви.

За згодою сторін в судовому засіданні проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Першим заступником прокурора м.Чернігова в інтересах держави в особі Управління комунального майна Чернігівської обласної ради заявлено позов про витребування з чужого незаконного володіння відповідача бази відпочинку “Механізатор”, та передати її до спільної комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області.

Позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій містяться вимоги про визнання права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівській області на базу відпочинку “Механізатор”, яка розташована у с.Серединка Чернігівського району. Прокурором, який брав учать у розгляді справи, клопотання позивача підтримано. Враховуючи, що відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, судом заява прийнята до розгляду та спір вирішувався з її урахуванням.

Відповідач проти позову заперечує, стверджуючи, що база відпочинку була безоплатно передана ВАТ “Постачальник” в ході приватизації, а в подальшому була передана до статутного фонду новоствореного дочірнього підприємства. Крім того відповідач вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності.

3-я особа в письмових поясненнях повідомив суд, що спірна база відпочинку не увійшла до статутного фонду ВАТ “Постачальник”, а була безоплатно передана у користування, а тому вважає, що зазначене майно безпідставно знаходиться у користуванні відповідача.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи прокурора, представників сторін, 3-ї особи, з’ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору по суті, вивчивши та оцінивши надані сторонами докази, суд ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст..2 Господарського процесуального кодексу України, прокурор який звертається до господарського суду в інтересах держави, самостійно визначає в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави, та вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції.

Зазначаючи в позовній заяві Управління комунального майна Чернігівської обласної ради як позивача, прокурор стверджує, що Управлення є органом, який уповноважений обласною радою здійснювати функції власника майна комунальної власності області, а отже у позивача є повноваження вимагати комунальне майно із чужого незаконного володіння.

Заперечуючи проти позову, відповідач заявив про застосування судом позовної давності, стверджуючи, що позивачем пропущений встановлений законом загальний строк позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, в силу ч.5 цієї ж статті якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як вбачається із матеріалів справи, Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, яке визначено прокурором, як орган уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, створено з метою реалізації повноважень обласної ради по управлінню комунальним майном спільної власності територіальних громад області, підвищення ефективності його використання та запровадження належного контролю за використанням комунального майна області на підставі рішення Чернігівської обласної ради від 25.03.05р. Державна реєстрація Управління проведена 06.04.05р. Отже, саме з моменту включення позивача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців останній виконує покладені на нього функції. Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що позивач у справі розпочав свою діяльність в квітні 2005р., а позов поданий у січні 2007р., суд приходить до висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності для захисту його порушеного права, а отже клопотання відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає, в зв’язку з чим спір вирішується судом по суті позовних вимог з урахуванням заяви позивача від 09.01.08р. про збільшення позовних вимог в частині визнання права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області на базу відпочинку ”Механізатор”, як розташована у с.Серединка Чернігівського району.

Як вбачається із матеріалів справи, 30 березня 1993р. рішенням Чернігівської обласної Ради народних депутатів (шістнадцята сесія двадцять першого скликання) ”Про розмежування майна, що передано до комунальної власності області із загальнодержавної власності” затверджений перелік підприємств, організацій та установ, майно яких є комунальною власністю обласної Ради народних депутатів, до якого було включено, в тому числі Виробниче об’єднання матеріально-технічного забезпечення ”Облагропостач” (т.1, а.с.85-88).

Згідно з п.3.1. Статуту Чернігівського орендного підприємства матеріально-технічного забезпечення, Чернігівське орендне підприємство матеріально-технічного забезпечення є правонаступником Головного підприємства Чернігівського обласного виробничого об’єднання матеріально-технічного забезпечення ”Облагропостач” (т.1, а.с.107).

21 березня 1995р. рішенням Чернігівської обласної Ради народних депутатів (третя сесія двадцять другого скликання) ”Про обласну програму приватизацію на 1995р.” до переліку об’єктів комунальної власності обласної Ради народних депутатів, запропонованих до приватизації, включено Чернігівське орендне підприємство матеріально-технічного забезпечення агропромислового комплексу, та доручено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Чернігівській області розробити робочі плани приватизації підприємств і забезпечити виконання обласної програми приватизації.

Згідно із п.12.1. Плану приватизації Чернігівського орендного підприємства матеріально-технічного забезпечення агропромислового комплексу, затвердженого 16.10.1995р. начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області, визначено спосіб приватизації –продаж акцій відкритого акціонерного товариства, засновником якого виступають регіональне відділення ФЩДМ України по Чернігівської області та Чернігівське ОП матеріально-технічного забезпечення АПК.

Пунктом 2.7. Плану приватизації визначений перелік об’єктів, які не підлягають приватизації та не включені до статутного фонду, зокрема база відпочинку ”Механізатор”, залишковою вартістю 3829млн.крб.

Згідно із п.12.6 плану приватизації база відпочинку ”Механізатор” передана підприємству безкоштовно з цільовим використанням згідно чинного законодавства про приватизацію державного майна.

Можливість безкоштовної передачі в ході приватизації підприємству об’єктів соціально-побутового призначення, створених за рахунок коштів соціального розвитку цих підприємств із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна, передбачалася ст..24 Закону України ”Про приватизацію державного майна” в редакції, що діяла станом на жовтень 1995р. Проте, як свідчить аналіз плану приватизації, спірна база відпочинку не увійшла до статутного фонду ВАТ ”Постачальник”, а була передана товариству безкоштовно з цільовим використанням. Отже, суд приходить до висновку, що передача бази у власність ВАТ ”Постачальник” не відбулася. Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що всупереч приписам Постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.1997р. №757 ”Про проведення інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутних фондів акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації та приватизації” уповноваженими органами не проведено інвентаризацію майна, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ “Постачальник” та не оформлено у належному порядку право використання бази відпочинку ”Механізатор”.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернігівській області від 28.11.1997р. №1030 процес приватизації Відкритого акціонерного товариства ”Постачальник” визнаний завершеним.

28 березня 1997р. загальними зборами акціонерів Відкритого акціонерного товариства ”Постачальник” прийнято рішення про створення Дочірнього підприємства ”Постач-Нафто-Сервіс” та про передачу до його статутного фонду майна, в тому числі бази відпочинку ”Механізатор”. Розпорядженням голови Чернігівської міської ради та виконкому від 22.04.1998р. №180-р зареєстровано Статут Дочірнього підприємства ”Постач-Нафто-Сервіс” Відкритого акціонерного товариства ”Постачальник”.

28 квітня 1998р. між ВАТ ”Постачальник” та відповідачем складений акт здачі-прийняття об’єктів нерухомості, автотракторної техніки і інших товарно-матеріальних цінностей згідно рішення загальних зборів акціонерів ВАТ ”Постачальник” від 28.03.1997р., відповідно до якого відповідачу передано база відпочинку ”Механізатор”.

Як свідчать матеріали справи, зокрема, лист Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації від 17.01.07р. №05, право власності на базу відпочинку ”Механізатор”, яка розташована в с.Серединка Чернігівської району і області, не зареєстровано ані за відповідачем, ані за ВАТ ” Постачальник”.

В силу ст.327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, в тому числі грошові кошті, які належать територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст.10 Закону України ”Про місцеве самоврядування в Україні” обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. В силу ч.5 ст.16 цього ж Закону, від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Отже, оскільки, відповідно до ст..316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, суд приходить до висновку, що територіальна громада сіл, селищ, міст Чернігівської області здійснює свої правомочності власника майна саме через свій представницький орган –обласну раду.

Виходячи із змісту Положення про Управління комунального майна Чернігівської обласної ради, державну реєстрацію якого проведено 06.04.05р., позивач у справі забезпечує реалізацію повноважень обласної ради по управлінню та розпорядженню об’єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області. Таким чином, позивач у справі здійснює покладені на нього завдання та функції лише щодо об’єктів, право комунальної власності на які належить територіальним громадам сіл, селищ, міст Чернігівської області.

В заяві про збільшення позовних вимог, яка підтримана прокурором, позивач просить визнати право власності на базу відпочинку “Механізатор” за територіальною громадою області. Разом з тим, представницьким органом територіальної громади сіл, селищ, міст Чернігівської області, яка здійснює правомочності власника, є Чернігівська обласна рада. Остання не є стороною у даному спорі. Нормами господарського процесуального кодексу України не передбачена можливість заявлення позовних вимог, направлених на захист прав та інтересів інших осіб, а також в господарському процесі не може бути здійснена заміна позивача, а тому, оскільки позивач у даній справі не є уповноваженим органом на здійснення прав власника комунального майна, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання права власності на базу відпочинку “Механізатор” заявлений в інтересах неналежного позивача, в зв’язку з чим в цій частині в позові має бути відмовлено.

Відповідно до ст.387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Виходячи із змісту вказаної норми право вимагати майно із чужого незаконного володіння належить лише власнику цього майна.

Враховуючи, що позивачем не надано суду доказів передачі бази відпочинку, як об'єкта соціально-культурного призначення у комунальну власність, відповідно до п.8 “Положення про проведення інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутних фондів акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації та приватизації”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.1997р. №757, а також перебування спірного майна у власності Чернігівської обласної ради, яка в подальшому передала позивачеві права управління цим майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння є безпідставними.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позов є необґрунтованим, а тому задоволенню не підлягає в повному обсязі..

Керуючись Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні”, ст.ст.261,267,316,327,387 Цивільного кодексу України, ст.ст.2,22,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя Т.Г.Оленич

Повне рішення підписано 30 січня 2008р.

Суддя Т.Г.Оленич

.

30.01.08