ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2008 р.

Справа № 3/335-07-8954

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів Гладишевої Т.Я., Лавренюк О.Т.,

при секретарі судового засідання Іоффе С.Б.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 25.03.2008 р.

від позивача: не з’явилися;

від відповідачів: Одеська міська рада: не з’явилися;

ЗАТ „Фоззі Юг”: Ярошенко Р.В., довіреність від 01.01.2008р.;

Никифорчук Т.В., довіреність від 01.09.2007р.;

за участю представників сторін в судовому засіданні від 08.04.2008 р.

від позивача: не з’явилися;

від відповідачів: Одеська міська рада: Семіног Л.В., довіреність №265/исх-гс від 26.04.2007р.;

ЗАТ „Фоззі Юг”: Никифорчук Т.В., довіреність від 01.09.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Ньюко”

на рішення господарського суду Одеської області

від 05 лютого 2008р.

по справі № 3/335-07-8954

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ньюко”

до 1) Одеської міської ради

2) Закритого акціонерного товариства „Фоззі Юг”

про встановлення права користування земельною ділянкою

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ст. 4-4 Господарського процесуального Кодексу здійснювалась повна фіксація судового процесу.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд апеляційної скарги відкладено на 08.04.2008р..

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.02.2008р. по справі №3/335-07-8954 (суддя Д’яченко Т.Г.) відмовлено у задоволенні позову ТОВ „Ньюко” до Одеської міської ради та ЗАТ „Фоззі-Юг” про встановлення в інтересах ТОВ „Ньюко” права безоплатного постійного користування чужою земельною ділянкою (сервітуту), площею 29551 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 83 „А” та перебуває у довгостроковому користуванні ЗАТ „Фоззі Юг”, власником якої є Одеська міська рада, з посиланням на те, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування свого позову, не вказано яким чином його права як власника об’єкта нерухомості, загальною площею 5773,4 кв.м. по вул. Середня, 83 „Ж”, порушено та не доведено суду виключних обставин, правових підстав, згідно з якими йому могло б бути надано право безоплатного сервітуту .

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося ТОВ „Ньюко”, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 05.02.2008р. і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ „Ньюко”, мотивуючи це тим, що: 1) господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення не прийнято до уваги, що нежитлове приміщення, яке є власністю ТОВ „Ньюко” є приміщенням торгово-побутового центру, саме тому використовується позивачем для здійснення підприємницької діяльності, доступ (прохід, проїзд через земельну ділянку) до приміщення, яке належить позивачу, можливий лише через земельну ділянку, яка належить Одеській міській раді та знаходиться у довгостроковому користуванні ЗАТ „Фоззі Юг”, з наведених у позовній заяві фактів та наданих до позову документів цілком зрозуміло, що для здійснення свого права ТОВ „Ньюко” необхідно, щоб доступ до приміщення був вільним для клієнтів; 2) необґрунтованим є також висновок господарського суду першої інстанції щодо безпідставності з боку ТОВ „Ньюко” вимагати саме безоплатного сервітуту, оскільки в законодавстві України принцип встановлення плати за сервітут відсутній, та користування чужою земельною ділянкою, якого вимагає ТОВ „Ньюко” не спричиняє для власника чи землекористувача жодних наслідків, які в вимагали грошової компенсації чи грошових витрат; 3) господарським судом першої інстанції під час розгляду справи були порушені процесуальні норми чинного законодавства, а саме: право знайомитися з матеріалами справи та заперечувати доводи учасників процесу, оскільки позивачем не отримано відзив ЗАТ „Фоззі Юг” на позовну заяву.

19.03.2008р. до Одеського апеляційного господарського суду від ЗАТ „Фоззі-Юг” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно відповідає обставинам справи та чинному законодавству, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги ТОВ „Ньюко”, заслухавши представників відповідачів, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на таке.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду встановила, що 17.06.2002р. між ЗАТ „Фоззі-Юг” та ТОВ „Ньюко” укладено договір уступки прав та обов’язків № 1/1, за яким ЗАТ „Фоззі-Юг” поступилося на користь ТОВ „Ньюко” всіма правами та обов’язками забудовника (замовника) об’єкта незакінченого будівництвом, загальною площею 6220,3 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 83 „А”.

01.04.2004р. між ЗАТ „Софт Сервіс Холдинг” (сторона-1), ЗАТ „Фоззі-Юг” (сторона-2) та ТОВ „Ньюко” (сторона-3) укладено угоду №69/10 про дольову участь в утриманні прилеглої території, відповідно до якої сторони домовилися про порядок експлуатації та дольової участі в утриманні прилеглої до об’єкту території з метою компенсації витрат стороні -2, пов’язаних з використанням майна.

Пунктом 1.4 даної угоди встановлено, що укладення даної угоди не передбачає встановлення земельного сервітуту або іншого обмеження прав сторони-2 на користування земельною ділянкою, яка знаходиться в оренді ЗАТ „Фоззі-Юг”.

12.04.2005р. - після закінчення будівництва об’єкту та прийняття його в експлуатацію, на підставі розпоряджень Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №155/01-04 від 11.02.2005р. та № 416/01-04 від 07.04.2005р., виконкомом Одеської міської ради видано ТОВ „Ньюко” свідоцтво про право власності, згідно з яким ТОВ „Ньюко” на праві спільної часткової власності належить 77/200 частини нежилої будівлі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 83 „А”, що складається з нежитлових приміщень торговельно-побутового центру, загальною площею 5773,4 кв. м..

ЗАТ „Фоззі-Юг” належить 9222,44 кв. м приміщень цього торговельно-побутового центру, що становить 123/200 частини будівлі відповідно.

Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1164/01-04 від 29.11.2005р. не житловим приміщенням, які належать ТОВ „Ньюко” присвоєно поштову адресу: м. Одеса, вул. Середня 83 „Ж”.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Ньюко” є власником об’єкта, що складається з приміщень літ. „А” загальною площею 5773,4 кв. м., відображених у технічному паспорті від 20.01.2006р., по вул. Середня, 83 „Ж”, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 01.02.2006р., виданого на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.11.2005р. № 1164/01-04, замість свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради від 12.04.2005р.

Згідно з ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вищенаведені факти встановленні господарським судом Одеської області, Одеським апеляційним господарським судом та Вищим господарським судом України при дослідженні та оцінці доказів по справі № 30/79-07-2363 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Ньюко” до Одеської міської ради та ЗАТ „Фоззі-Юг” про визнання недійсним договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди, укладеного 13.03.2001р. між Одеською міською радою та ЗАТ „Фоззі-Юг”, та про визнання за ТОВ „Ньюко” права користування земельною ділянкою на правах оренди, площею 11377,14 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 83 „А”, „Ж”, і визнання за відповідачем ЗАТ „Фоззі-Юг” права користування земельною ділянкою на правах оренди площею 18173,86 кв. м., розташованої за вказаною адресою.

Відповідно до договору від 13.03.2001р. між Одеською міською радою та ЗАТ „Фоззі-Юг” на право користування землею на умовах оренди, ЗАТ „Фоззі-Юг” отримано в оренду на 50 років земельну ділянку, загальною площею 29551 кв.м., по вул. Середня, 83 „А” для експлуатації та обслуговування.

Позовні вимоги ТОВ „Ньюко” мотивовані бажанням позивача користуватись на праві безоплатного земельного сервітуту земельною ділянкою, площею 29551 кв.м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Середня, 83 „А” зв’язку з тим, що об’єкт нерухомості, загальною площею 5773,4 кв. м. по вул. Середня, 83-ж належить на праві власності позивачу, а наведена земельна ділянка знаходиться в користуванні ЗАТ „Фоззі-Юг”.

Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 названого Кодексу встановлено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв’язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д)право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

За ст. 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Аналогічні положення містяться й у ст.ст. 401-404 Цивільного кодексу України.

Встановлення земельного сервітуту допустимо тільки у випадку неможливості чи значного утруднення користування земельною ділянкою без встановлення земельного сервітуту. Слід зазначити, що приписами вищенаведених статей Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України не визначено поняття вигідного для сторони порядку встановлення сервітуту, а навпаки передбачається, що земельний сервітут має бути найменш обтяжливим для власника (користувача) земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Отже, зі змісту названої статті випливає, що сервітут може бути встановлений в інтересах особи, яка його вимагає лише за умов, якщо її потреби у користуванні чужим майном не можуть бути задоволені іншим законним способом.

Крім того слід відмітити, що п. п. 1-3 ст. 403 Цивільного кодексу України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку; особа, яка користується сервітутом, зобов’язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Позивач як підставу встановлення земельного сервітуту у позові вказує на те, що ТОВ „Ньюко” позбавлене можливості користування вказаною земельною ділянкою, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться у користуванні ЗАТ „Фоззі-Юг”.

Проте у позовній заяві жодним чином не визначено обсяг прав щодо користування земельною ділянкою, що знаходиться у користуванні ЗАТ „Фоззі-Юг”, строк встановлення сервітуту; осіб, які мають право користуватися сервітутом, плату за користування майном.

Частиною 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що господарським судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову про встановлення земельного сервітуту з посиланням на те, що позивачем не додано до суду жодних конкретних умов, які він бажав би врегулювати шляхом встановлення земельного сервітуту, оскільки виходячи з практики застосування норм земельного та цивільного права, найбільш доцільним вбачається встановлення у договорі земельного сервітуту таких істотних умов, як спосіб обтяження земельної ділянки, опис місця розташування із визначенням меж поширення права земельного сервітуту на плані; обсяг права земельного сервітуту; строк дії договору земельного сервітуту; плата за земельний сервітут тощо. Позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування свого звернення, не вказано яким чином його право як власника об’єкта нерухомості, загальною площею 5773,4 кв.м., по вул. Середня, 83 „Ж” порушено, не наведено доказів порушення свого права з боку відповідачів.

Позивачем також не доведено суду виключних обставин, правових підстав, згідно яких йому могло б бути надано право безоплатного сервітуту.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, оскільки воно відповідає нормам чинного законодавства та обставинам справи, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 05.02.2008р. по справі №3/335-07-8954 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя:                                                               Я.Ф. Савицький

Суддя:                                                                        Т.Я. Гладишева

Суддя:                                                   О.Т. Лавренюк