Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2008 року Справа № 40/450-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Фоміна В.О., суддя Білоконь Н.Д.,суддя Бондаренко В.П.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників сторін:

позивача –Лапшина В.В., заступник директора, довіреність № 7 від 16.01.2008р.; Чернікової О.С. довіреність № 6 від 16.01.08р.;

відповідача –Бабича О.Є., копія довіреності № 08-11/4154/2-07 від 10.12.07р.;

розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідача (вх. № 3641 Х/1-12) на рішення господарського суду Харківської області від 15.11.07 у справі № 40/450-07

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СК Главмаш", м. Київ,

до Харківської міської ради, м. Харків,

про визнання нечинним частини рішення та про надання тлумачення змісту пункту договору,

встановила:

Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «СК Главмаш», звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача, Харківської міської ради, про визнання нечинним пункту 44 рішення Харківської міської ради Харківської області № 67/07 від 25.04.2007р. щодо скасування пункту 94 додатку 1 до рішення XXI сесії Харківської міської ради IV скликання від 28.04.2004р. № 66/04 та про надання тлумачення змісту пункту 8 договору оренди землі від 11.04.2004р., зареєстрованого 11.10.2004р. у Харківській регіональній філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга № 4) за № 8588/04 в частині строку дії даного договору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.11.2007р. у справі № 40/450-07 (суддя Хотенець П.В.) позов задоволено частково.           Визнано нечинним пункт 44 рішення Харківської міської ради Харківської області № 67/07 від «Про скасування рішень Харківської міської ради»від 25.04.2007р. в частині скасування пункту 94 додатку 1 до рішення XXI сесії Харківської міської ради ХХIV скликання від 28.04.2004р. № 66/04 про відведення земельної ділянки загальною площею 15,0778 га в оренду по пр. 50-річчя СРСР та рогу пр. Московського –для будівництва та експлуатації житлового комплексу, з дати винесення цього рішення, тобто з 25.04.2007р. В решті позовних вимог відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вважає, що вказане судове рішення порушує права територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального законодавства.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її доводів заперечує повністю, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням XXI сесії ХХIV скликання Харківської міської ради від 28.04.2004р. № 66/04 “Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) та подальшої експлуатації об”єктів” позивачу було надано земельну ділянку загальною площею 15,0778 га в оренду по пр. 50-річчя СРСР та рогу пр. Московського для будівництва та експлуатації житлового комплексу з об”єктами соцкультпобутуового призначення, спортивно-оздоровчим комплексом, підземним та наземним паркінгами строком до 01.12.2007р. (але не пізніше прийняття об”єкту до експлуатації) та для експлуатації строком до 01.12.2029р. (том І, арк. спр. 12).

11.10.2004 року між Харківською міською радою та ТОВ “СК Главмаш” було укладено договір оренди землі (том І, арк. спр. 13), відповідно до умов якого позивач отримав у тимчасове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення – землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у м. Харкові по пр. 50-річчя СРСР ріг пр. Московського загальною площею 15,0778 га.

Відповідно до п. 8 даного договору оренди його укладено строком : на період будівництва до 01.12.2007 року (але не пізніше прийняття об”єкту до експлуатації); на період експлуатації до 01.12.2029 року.

Пунктом 9 договору оренди визначено розмір орендної плати в місяць, що становить: на період будівництва – 817,67 грн., на період експлуатації - 1635,34 грн.

Даний договір оренди зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі № 4 від 11.10.2004р. за № 88588/04.

Рішенням 13 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 25.04.2007 року № 67/07 “Про скасування рішень Харківської міської ради” (том І, арк. спр. 18) скасовано п. 94 додатку 1 до рішення 21 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 28.04.2004 року № 66/04, у відповідності до якого позивачу було надано вказану земельну ділянку в оренду, у зв"язку з закінченням строку дії дозволу на будівництво об”єкту, у відповідності до ст. 24 Закону України “Про планування і забудову територій” , та порушенням вимог пункту 2.14 “Тимчасового положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі у м. Харкові” щодо необхідності здійснення розрахунку розміру орендної плати на етапі підготовки відповідним виконавчим органом міської ради проекту рішення про надання земельної ділянки в оренду для відповідного цільового використання.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першоїі інстанції було порушено норми процесуального права, які полягають в тому, що даний спір є адміністративним та має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а не в порядку господарського судочинства. Також відповідач вказуючи на порушення судом норм матеріального права, посилається на те, що Харківська міська рада 5 скликання прийняла законне рішення № 67/07 від 25.04.2007 року “Про скасування рішень Харківської міської ради” та діяла в межах наданих їй повноважень.

Колегія суддів такі доводи апеляційної скарги відповідача вважає необгрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

У відповідності до статті 1 Господарського процесуального кодексу України спори за участю юридичних осіб і громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. В тому числі у відповідності до статті 12 ГПК України господарським судам підвідомчі спори, які виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Відповідно до пункту 15 Рекомендацій Президії Вищого Господарського суду України від 27.06.2007 р № 04-5/120 „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам” господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб’єкти господарської діяльності, оскільки земля є об’єктом цивільних прав і обов’язків і використовується в господарський діяльності на підставі цивільно-правових угод. До таких справ відносяться, зокрема, справи, пов’язані із захистом права власності або користування землею, в яких, захищаючи свої цивільні права і охоронювані законом інтереси, беруть участь суб’єкти господарської діяльності.

Якщо предметом спору є право власності на земельну ділянку або право користування нею, в тому числі відновлення порушеного права третьою особою, яка на підставі рішень владних органів претендує на спірну земельну ділянку, то такий спір є спором про право і незалежно від участі в ньому органу, яким земельна ділянка надана у власність або користування, повинен вирішуватись в порядку господарського судочинства.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що суть позовних вимог полягає в оскарженні права користування земельною ділянкою, зокрема відновлення порушеного права позивача, а тому даний спір є спором про право і носить матеріальний характер, що виключає його віднесення до адміністративного судочинства в розумінні ст. 17 КАС України. Даний спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

А тому, колегія суддів не вбачає порушеннь судом першої інстанції норм процесуального права, на які відповідач посилається, як на підстави для скасування рішення суду першої інстанції, вирішення даного спору в порядку господарського судочинства є вірним та законним.

Щодо посилань відповідача на порушення судом норм матеріального права, колегія суддів вказує на наступне.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі наголошує на тому, що рішення про надання в оренду земельної дідянки позивачу ним скасовано, як було визначено в п. 44 рішення Харківської міської ради № 67/07 від 25.04.2007 року “Про скасування рішень Харківської міської ради” , у зв”язку з закінченням строку дії дозволу на будівництво об”єкту у відповідності до ст. 24 Закону України “Про планування та забудову територій”.

Відповідно до частини 1 ст. 24 Закону України “Про планування та забудову територій” фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об”єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов”язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, дозвіл на будівництво об”єкта містобудування.

Частиною 4 ст. 24 Закону України “Про планування та забудову територій” передбачено, що у разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об”єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об”єкта.

Частиною 15 ст. 24 вказаного Закону визначено, що у разі, якщо фізична або юридична особа не розпочала будівельні роботи протягом двох років від дня отримання дозволу на будівництво об”єкта містобудування, цей дозвіл втрачає чинність.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем на час розгляду справи в суді, відповідне будівництво не розпочато, однак доказів на підтвердження даних обставин відповідач суду не надав, як то передбачено ст. 33 ГПК України.

До того ж, колегія суддів зазначає, що сплив строку дії дозволу на будівництво, не є підставою для скасування радою свого рішення, на підставі якого позивачу було надано земельну ділянку в оренду та про що укладено договір оренди земельної ділянки, строк дії якого встановлено до 01.12.2029р. Як свідчить зміст пункту 9 даного договору оренди землі на період будівництва до 01.12.2007р. орендна плата складає 817,67 грн, а на період експлуатації –1635,34 грн. Тобто сторонами договору ореди визначено, що періоди будівництва та експлуатації різняться між собою лише розміром оредної плати, яка на період будівництва є меншою. Даним пунктом та договором взагалі не визначено обов”язку позивача завершити будівництво в певний строк.

Даний договір сторонами достроково не розривався, в судовому порядку недійсним не визнавався, а тому є чинним. Отже позивач, навіть у разі спливу строку, який було визначено, як період будівництва, не втрачає права на оренду спрірної земельної ділянки.

До того ж, відповідач в обгрунтування підстав скасування свого рішення про надання в оренду спірної земельної ділянки, посилається на те, що позивачем порушено вимоги п. 2.14 Тимчасового положення про порядок визначення розмірів орендної плати при укладанні договорів оренди землі у м. Харкові, в частині необхідності здійснення розрахунку розміру орендної плати на етапі підготовки відповідним виконавчим органом міської ради проекту рішення про надання земельної ділянки певному суб”єкту в оренду для відповідного цільового використання.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з п. 9 договору оренди землі, сторони визначили розмір орендної плати в місяць за земельну ділянку на період будівництва –817,67 грн, на період експлуатації –1635,34 грн.

Вказаний договір підписано сторонами та зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах” в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 11.10.2004р. за № 8588/04.

Тобто даний договір оренди земельної ділянки є укладеним, що не заперечується сторонами у справі, в судовому порядку договір недійсним (неукладеним) не визнавався.

Відповідно до ст. 638 ЦК України укладеним вважається договір, сторони якого в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 15 Закону України “Про оренду землі” однією з істотних умов договору є орендна плата із зазначенням її розміру.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що сторонами досягнуто згоди з такої істотної умови договору оренди, як орендна плата та визначенно її розмір в договорі, а тому твердження відповідача, що Харківська міська рада була позбавлена можливості прийняття законного та обгрунтованого рішення про надання позивачу земельної ділянки не може бути підставою для визнання скасування Харківською міською радою рішення про надання в оренду земельної ділянки позивачу правомірним та законним. До того ж, Харківська міська рада приймала участь в укладенні договору оренди, а тому не була позбавдена можливості прийняти законне та обгрунтоване рішення.

Як свідчать матеріали справи, при винесенні оскаржуваного рішення Харківської міської ради правовою підставою відповідач зазначив ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закон України «Про основи містобудування», Закон України «Про планування і забудову території».

Зокрема, ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»визначається загальна компетенція сільських, селищних, міських рад, а саме щодо правомочності рад вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншим законами до їх відання.

Відповідно до статті 19 Конституції України, пункту 3 статті 24 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов”язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 144 Конституції України (254к/96-ВР) рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним звернення до суду.

Пунктом 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»передбачається, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. 9 статті 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” компетенція міської ради щодо скасування актів стосується лише виконавчих органів ради, прийнятих у межах їх повноважень, якщо такі не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради.

Як встановлено в ході судового розгляду скасоване радою рішення Харківської міської ради в судовому порядку незаконним не визнавалося.

З вказаного вище вбачається, що ні Конституція України, ні Земельний кодекс України, ні Закон України “Про місцеве самоврядування в Україні” не передбачають повноважень органу місцевого самоврядування відміняти, скасовувати власне рішення.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року “Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ” колегія суддів вважає недоречним, оскільки з аналізу приписів даного пункту 8 вбачається, що не можна вважати таким, що суперечить закону, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування лише у тому разі, коли в судовому порядку було вирішено питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення.

Доказів на підтвердження своїх доводів щодо визнання недійсними документів, виданих на підставі переглянутого рішення апелянтом суду не надано.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при винесенні оскаржуваного рішення, Харківська міська рада перевищила свою компетенцію, визначену статтею 144 Конституції України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», чим і порушила права позивача.

На підставі вказаного колегія суддів вважає позовні вимоги про визнання нечинним пункту 44 рішення Харківської міської ради від 25.04.2007 р. № 67/07 про скасування пункту 94 Додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 28.04.2004р. № 66/04 обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині надання тлумачення змісту пункту 8 договору оренди землі від 11.04.2004р., колегія суддів вказує наступне.

Відповіднодо ст. 213 Цивільного кодексу України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При цьому, суб”єктами тлумачення правочину, передусім, є його сторони, які, укладаючи правочи, відобразили свою внутрішню волю.

У разі, якщо волевиявлення виражене нечітко, і кожен з його учасників має своє бачення умов договору, суд може на вимогу однієї або обох сторін прийняти рішення про тлумачення змісту правочину.

Предметом розгляду у даній справі є визнання недійсним пункту рішення Харківської міської ради.

Доказів того, що між сторонами виник спір з приводу тлумачення пункту 8 договору оренди земельної ділянки позивач суду не надав та в матеріалах справи докази щодо наявності таких суперечностей між сторонами відсутні.

До того ж, з аналізу приписів статті 213 Цивільного кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що вимоги про тлумачення змісту договору мають заявлятися шляхом подання окремої позовної заяви та розглядатися в окремому провадженні.

На підставі вказаного апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині надання тлумачення змісту пункту 8 договору оренди земельної ділянки від 11.04.2004 року.

Рішення господарського суду Харківської області є обгрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, при всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Керуючись статтями 33, 36, 43, 99, 101, 102, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.11.2007 року у справі № 40/450-07 залишити без змін.

Головуючий суддя В.О. Фоміна

Суддя Н.Д. Білоконь

Суддя В.П. Бондаренко