ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

13.02.08                                                                                           Справа № П-10/224

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Мурської Х.В.

суддів Давид Л.Л.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Низовій М.Б.

розглянув апеляційну скаргу Брошнів-Осадської селищної ради, вих. № 265 від 23.11.2007 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2007 року

у справі № П-10/224, суддя Шелест С.Б.,

за позовом прокурора Рожнятівського району в інтересах держави в особі Брошнів-Осадської селищної ради

до відповідача – Дочірнього підприємства «Лісмаш»ВАТ «Лісдеревмаш»

про стягнення 11 367, 83 грн. боргу,

за участю представників

прокуратури: Макогон Ю. –прокурор від. представ.;

від позивача: Борович В.Ф. –селищний голова, Козаровська Л.І. –представник;

від відповідача : Мірзоєв Ю.С. –голова спостережної ради, Сеничак С.М. –голова правління.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2007 року у справі № П-10/224, у задоволенні позову прокурора Рожнятівського району в інтересах держави в особі Брошнів-Осадської селищної ради про стягнення з рахунку Дочірнього підприємства «Пружинник»ВАТ «Лісдеревмаш»заборгованості по орендній платі в сумі 18 051 грн. 44 коп. відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач –Брошнів-Осадська селищна рада, звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що дане рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені в рішенні суду –не відповідають фактичним обставинам справи. Просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задоволити.

Відповідач –ДП «Лісмаш»ВАТ «Лісдеревмаш», у відзиві на апеляційну скаргу спростовує доводи скаржника, просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення з підстав, викладених у ньому.

30 січня 2008 року в судовому засіданні, за згодою представників сторін та прокурора, було оголошено перерву до 13.02.2008 року.

В даному судовому засіданні представники сторін підтримали свої доводи та заперечення, викладені, відповідно, в апеляційній скарзі та у відзиві на неї. Прокурор підтримав доводи скаржника.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з наступного.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов’язків, зазначених в ст.11 ЦК України, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, проведеною прокуратурою Рожнятівського району перевіркою встановлено, що між Брошнів-Осадською селищною радою та ДП «Лісмаш»02.01.2005 року було укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,8194 га для обслуговування виробничих приміщень строком на один рік. З врахуванням того, що після закінчення строку договору оренди, ДП «Лісмаш»продовжувало користуватись земельною ділянкою, не вносячи при цьому орендних платежів, то станом на 29.05.2007 року утворилась заборгованість в розмірі 11 367, 83 коп.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про оренду землі», договір оренди земельної ділянки припиняється у разі закінчення терміну, на який його було укладено. У разі припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки, згідно вимог ст. 29 Закону, орендар зобов’язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором оренди. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. З вищенаведених обставин, прокурор Рожнятівського району звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Брошнів-Осадської селищної ради про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 11 367 грн. 83 коп. Заявлена вимога, на думку судової колегії, є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону України «Про оренду землі»відносини, пов’язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України , Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст.1 цього ж Закону).

Статтею 14 Закону передбачена письмова форма договору оренди землі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмові формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами законодавства, та скріплюється печаткою.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що договори оренди землі від 02.01.2004р. та від 02.01.2005р., на які скаржник посилається як на підставу своїх вимог про стягнення орендної плати, з боку відповідача підписані невстановленою особою, оскільки у преамбулах даних договорів не вказано прізвища та посадового становища особи, уповноваженої відповідачем на укладання таких договорів.

Водночас, покликання скаржника на те, що дані договори є схваленими відповідачем шляхом прийняття до виконання, оскільки відповідач фактично користується орендованою земельною ділянкою площею 1,8194 га для обслуговування виробничих приміщень, а отже укладеними в розумінні цивільного законодавства України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2.ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі дотримано згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені Законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

В даному випадку, істотні умови договору оренди визначені ст.15 Закону України «Про оренду землі»серед яких, зокрема, - об’єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки). Цією ж нормою Закону передбачено, що невід’ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об’єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Як свідчать матеріали справи, межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка передається в оренду за договорами оренди землі від 02.01.2004р. та від 02.01.2005р. - не встановлені, акт визначення таких меж в матеріалах справи відсутній. Крім того, відсутній в матеріалах справи і акт приймання-передачі об’єкта оренди.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про неукладеність даних договорів.

Крім того, згідно вимог ст.20 Закону України «Про оренду землі»укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом, а в силу ст.18 цього ж Закону договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною 2 ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після державної реєстрації договору.

Як свідчать матеріали справи, договори оренди землі від 02.01.2004р. та від 02.01.2005р. не зареєстровані відповідно до Порядку державної реєстрації договорів оренди, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 2073 від 25.12.98р. Відповідно до п.2 цього Порядку, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Так, згідно з п.4 Порядку, реєстрація договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів; Книга записів державної реєстрації договорів оренди землі ведеться державним органом земельних ресурсів (п.13 Порядку), в зв’язку з чим посилання позивача на реєстрацію договорів оренди в журналі селищної ради, є безпідставними. Натомість, факт відсутності державної реєстрації зазначених договорів підтверджується довідкою Рожнятівського районного відділу Івано-Франківської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах»№ 30 від 10.10.2007р., наданої на запит суду першої інстанції.

В силу ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає державній реєстрації є укладеним з моменту державної реєстрації, а в силу ч.1 ст. 210 ЦК України , правочин, який підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту такої реєстрації.

За таких обставин, з врахуванням того, що сторонами не досягнуто визначених законом істотних умов договору оренди землі щодо об’кта оренди, а також те, що договори оренди землі від 02.01.2004р. та від 02.01.2005р. не зареєстровані у встановленому законом порядку, то місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку про те, що такі договори є неукладеними в розумінні ч.3 ст.640, ч.1 ст.210 ЦК України, ч.2.ст. 180 Господарського кодексу України.

З врахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції, в порядку ст. 43 ГПК України, всебічно, повно та об’єктивно встановивши в судовому засіданні вказані вище обставини, та вірно застосувавши зазначені норми матеріального права, правомірно відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду оцінивши повноту дослідження місцевим господарським судом всіх обставин справи, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду є обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 107 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд , П О С Т А Н О В И В :

1.          Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2007 року у справі № П-10/224 залишити без змін, апеляційну скаргу –без задоволення.

2.          Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.          Матеріали справи повернути місцевому господарському суду.

Повний текст постанови оформлено та підписано 28.02.2008р.

Головуючий суддя Мурська Х.В.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Кордюк Г.Т.