ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2008 року Справа№ 6/293-08

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Лисенко О.М. (зміни у складі колегії суддів на підставі розпорядження від 10.11.2008р. № 684)

при секретарі: Лозовський К.І.

за участю представників сторін:

позивача –не з’явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (протокол від 11.11.2008р.);

відповідача –Максименко Сергій Володимирович, юрисконсульт, дов. № 1492 від 16.10.2008р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні          апеляційну скаргу державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” м.Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2008 року

у справі № 6/293-08

за позовом державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”, м.Київ

до концерну “СоюзЕнерго”, м.Новомосковськ

про стягнення 13 596 грн. 83 коп.

В судовому засіданні 11.11.2008р. було проголошено перерву до 18.11.2008р. (ст.77 ГПК України).

За згодою представників сторін, присутніх в судовому засіданні, було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2008р. (суддя Коваленко О.О.) по справі № 6/293-08 за позовом державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”, м.Київ (далі –ДП зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго”) до концерну “СоюзЕнерго”, м.Новомосковськ про стягнення 13 596 грн. 83 коп. в задоволенні позову було відмовлено.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими відповідними доказами згідно зі ст.33 ГПК України, але позивачем було пропущено без поважних причин шестимісячний строк звернення з позовом; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.266, 267, 525, 526 ЦК України, ч.8 ст.269 Господарського кодексу України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржує в апеляційному порядку позивач по справі –ДП зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” м.Київ, посилається на порушення господарським судом норм матеріального права, на невідповідність висновків, викладених в рішенні господарського суду, матеріалам, обставинам справи, зокрема:

- господарським судом не взято до уваги, що по справі позов заявлено не по вимогам, що виникають в зв’язку з поставкою товару неналежної якості, а у зв’язку з невиконанням відповідачем своїх обов’язків за договором від 28.04.2006р. № 44/9-29, оскільки позивач не мав жодних претензій до відповідача щодо поставки дефектного товару, оскільки відповідач здійснив заміну товару відповідно до умов договору та закону;

- крім цього, господарським судом не взято до уваги, що остаточний розмір витрат позивач здійснив 06.12.2007р. та до остаточної сплати суми збитків по розрахунковим документам позивач не знав та не міг знати, довести розмір вищезазначених збитків; отже, господарським судом порушено вимоги частин 1, 5 ст.261, ст.ст.22, 257, 526 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти її задоволення заперечує, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін в судових засіданнях, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

28.04.2006р. між концерном “СоюзЕнерго” м.Новомосковськ Дніпропетровської області (відповідач по справі, “продавець” за договором) та ДП зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” м.Київ (позивач по справі, скаржник, “покупець” за договором) було укладено договір № 44/9-29 (а.с.15-20), відповідно до якого “продавець” зобов’язується поставити “покупцеві” на умовах EXW товар згідно зі специфікацією (додаток № 1 до договору), а “покупець” зобов’язується прийняти та оплатити зазначений товар в строки, передбачені договором.

У відповідності до п.1.2 розділу 1 договору товар, який поставляється повинен бути новим, виготовленим не раніше 2005 року, відповідати вимогам експлуатації в умовах вологого клімату.

Пунктом 6.1 розділу 6 договору сторони передбачили, що товар повинен супроводжувати документ про якість – сертифікат якості, оформлений виготовлювачем та/або паспорт з відміткою про якість товару.

Пункт 4.1.3 розділу 4 договору сторони визначили, що у випадку не комплектації, дефектів або пошкодження товару з вини “продавця”, останній зобов’язаний доукомплектувати, усунути дефекти або пошкодження товару та відшкодувати пов”язані з цим збитки “покупця” за власний рахунок.

Пунктом 8.3 розділу 8 договору сторони передбачили, що приймання товару по кількості та якості здійснюється “покупцем” на складі “продавця” у відповідності до Інструкції про порядок приймання продукції та товарів по кількості та якості №№ П-6, П-7 (а.с.18).

Товар, який був предметом поставки за договором від 28.04.2006р. № 44/9-29 належало поставити позивачу по зовнішньоекономічному контракту № 44/2/12 від 21.01.2005р. (а.с.21-29) до Соціалістичної Республіки В’єтнам , що не заперечується, визнається представниками обох сторін.

24.06.2007р. іноземним контрагентом по контракту № 44/2-12 було складено акт рекламації № 1 щодо неналежної якості продукції, отриманої від позивача, яким зазначений товар було отримано по договору № 44/9-29, укладеному з відповідачем (а.с.30). Як вбачається з акту рекламації при прийманні продукції було виділено частину дефектного обладнання, яке було повернуто позивачу.

17.11.2006р. позивач звернувся до відповідача з листом № 44/10-3419 з вимогою про заміну частини дефектного товару, отриманого по договору № 44/9-29 від 28.04.2006р. (а.с.31). Зазначений лист було отримано відповідачем, що підтверджується листом від 15.01.2007р. № 7/б (а.с.32), в якому відповідач надав згоду на заміну дефектного товару за власний рахунок або на компенсацію вартості дефектного товару (зазначений лист було отримано позивачем 17.01.2007р., що визнається, підтверджується ксерокопією листа, залученою до матеріалів справи). Готовність здійснити заміну дефектного товару відповідач вдруге підтвердив листом від 10.09.2007р. № 1393 (а.с.33).

15.10.2007р., 18.10.2007р. по актам №№ 1, 2 здачі-приймання відповідач замінив дефектний товар по договору № 44/9-29 (а.с.47, 48), що підтверджується складеними у двосторонньому порядку актами.

Матеріалами справи (а.с.34-46, 49-50, 58-68, 70-76) підтверджується, що позивачем здійснено витрати по транспортуванню дефектного товару, поставленого по договору № 44/9-29, зокрема, сплачена вартість послуг з карантинного догляду товару, послуги за митне оформлення, митний збір, послуги радіаційного контролю.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 611 ЦУК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Частинами 1,2 ст.623 ЦК України регламентовано, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, додаткові витрати (в тому числі вартість додаткових робіт), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов’язання другою стороною.

Враховуючи викладене, господарським судом в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення зроблено правильний висновок щодо обґрунтованості вимог позивача.

Статтею 258 ЦК України встановлено, що скорочена позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв’язку з недоліками проданого товару (ст.681 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 7 ст.261 ЦК України встановлено, що винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Частиною 8 ст.269 Господарського кодексу України регламентовано, що позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред’явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Отже, Господарським кодексом України у відповідності до вищенаведених правових норм, чітко регламентовані винятки з частин 1, 2 ст.261 ЦК України.

Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки повернення та заміну дефектного товару було здійснено 18.10.2007р., що підтверджується відповідачем двохсторонніми актами, позивач звернувся до господарського суду з позовом 05.08.2008р., будь-яких клопотань щодо відновлення строків позовної давності не було заявлено в ході розгляду справи, такі клопотання відсутні в матеріалах справи, відповідачем у відзиві на позов (а.с.94) було зроблено заяву про застосування строків позовної давності, то господарським судом правомірно було відмовлено в задоволенні позову з посиланням на ч.8 ст.269 Господарського кодексу України.

За цих обставин доводи, наведені в апеляційній скарзі, не можуть бути визнані в якості правових підстав щодо зміни або скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки збитки були понесені позивачем, саме внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов’язань щодо поставки товарів неналежної якості в розумінні частин 1, 2 ст.712, ч.1 ст.673 ЦК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.09.2008р. по справі № 6/203-08 –залишити без змін; а апеляційну скаргу державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності “Укрінтеренерго” м.Київ –залишити без задоволення.

Головуючий                               О.М. Виноградник

Судді                               О.В. Джихур

О.М.Лисенко