донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

27.10.2008 р.                                                              справа №8/159пн

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:

Алексанян Ю.О. представник за довір. № 39 від 14.04.2008 р. - ДП "Антрацит", м. Антрацит Луганської області,

від відповідача:

Краснікова О.В. представник за довір. № 01-08 від 08.01.2008 р. - ТОВ "Кант", м.Донецьк

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Кант", м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

25.09.2008 року

по справі

№ 8/159пн

за позовом

Державного підприємства "Антрацит", м. Антрацит Луганської області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Кант", м.Донецьк

про

витребування майна з чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Донецької області від 25.09.2008 р. позовні вимоги задоволені.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Кант” оскаржило вказане рішення в апеляційному порядку і вимагає його скасування з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Державне підприємство „Антрацит” вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Державне підприємство „Антрацит” звернулось до господарського суду з позовом про витребування із незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю „Кант” державного майна –механічних кріплень 3 КД-90 кількістю 103 одиниці. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вказане майно передано Державному підприємству „Антрацит” відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості України „Про безоплатну передачу державного майна” № 183 від 25.04.2008 р., однак знаходиться у Товариства з обмеженою відповідальністю „Кант”.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірне майно утримується відповідачем безпідставно, тому позивач має право витребувати його із незаконного володіння , відповідно до вимог ст. 387, 391 Цивільного кодексу України і ст. 136 Господарського кодексу України.

Апеляційна інстанція вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Як вбачається із матеріалів справи, спірне майно передане позивачу за наказом Міністерства вугільної промисловості України „Про безоплатну передачу державного майна” № 183 від 25.04.2008 р. Передача майна оформлена актом приймання-передання підписаним, в тому числі і представником відповідача. З цього акту вбачається, що майно знаходиться у Товариства з обмеженою відповідальністю „Кант”. Письмова вимога позивача повернути механічні кріплення від 17.07.2008 р. № 02-1029 відповідачем залишена без задоволення. У відповідності до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Наведене положення в силу частини 3 ст.136 Господарського кодексу України поширюється і на позивача.

Таким чином, позивачем доведено наявність у нього законних підстав для звернення до відповідача з віндікаційним позовом.

В той же час відповідач під час розгляду справи в першій та апеляційній інстанції не надав жодного документу, який би підтверджував наявність у нього правових підстав для володіння механічними кріпленнями 3КД-90 у кількості 103 одиниці. Наданий апеляційній інстанції лист відповідача № 154/1-08 від 12.09.2008 р. не має доказового значення. В цьому документі відповідач стверджує, що акт приймання-передання спірного обладнання підписаний неповноважним представником Товариства з обмеженою відповідальністю „Кант” і в силу ст.241 Цивільного кодексу України не створює правових наслідків. Проте, ця норма відповідачем застосована необґрунтовано. Зазначений акт лише фіксує господарську операцію, здійснену на підставі відповідного наказу Міністерства вугільної промисловості України про безоплатну передачу майна позивачу, тому акт приймання-передання не є правочином. Крім того, поряд з представником відповідача акт підписаний без заперечень іншими посадовими особами, які входили до складу комісії з передачі спірного майна позивачу. Тому, наявність у відповідача майна, на поверненні якого наполягає позивач, є доведеним, незалежно від того, чи мав представник Товариства з обмеженою відповідальністю „Кант” повноваження на підписання акту приймання –передання.

В обґрунтування своїх доводів відповідач надав копію договору на виконання ремонтних робіт № 263 від 05.05.2006 року. Втім, цей документ не доводить правомірності володіння відповідачем майном, яке є предметом спору. Так, згідно до пункту 10.7. договору термін його дії закінчився 31.12.2006 р., тобто до видання наказу міністерства про передачу механічних кріплень позивачу. Представник відповідача стверджує, що механічне кріплення утримується на підставі ст. 856 Цивільного кодексу України, оскільки замовник ремонтних робіт за договором № 263 від 05.03.2006 р. –Державне підприємство «Красноармійсьвугілля»не сплачує відповідачеві їх вартість. Але, наведені доводи не мають жодного документального підтвердження, в тому числі і щодо фактичного виконання робіт за згаданим договором. Апеляційна інстанція також вважає, що відносини відповідача з державним підприємством «Красноармійськвугілля»з приводу оплати ремонтних робіт не мають прямого відношення до спору, що розглядається і можуть бути предметом розгляду в окремому позовному провадженні.

Таким чином, правові підстави для перебування спірного майна у володінні відповідача відсутні.

Заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність у спірного майна індивідуальних ознак суперечить законодавству і матеріалам справи з огляду на наступне. У відповідності до частини 1 ст.184 Цивільного кодексу України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що відрізняють її з-поміж інших однорідних речей. Механічні кріплення, на поверненні яких наполягає позивач, відносяться до певного виду –3КД-90. Поряд з механічними кріпленнями даного виду існують механічні кріплення 1КД-80, 2КД-80, 1КД-90, тощо. Таким чином, механічні кріплення, які є предметом спору, мають очевидну індивідуальну ознаку –вид, що дозволяє віднести це майно до індивідуально визначеного.

На підставі викладеного, апеляційна інстанція дійшла до висновку про те, що позовні вимоги відповідають законодавству і матеріалам справи, а тому вони обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі і поясненнях представника відповідача апеляційній інстанції, не спростовують висновків суду першої інстанції. Зокрема, в ході апеляційного розгляду відповідач не довів правомірності володіння ним спірним майном. Норми матеріального права, що регулюють відносини, пов’язані з витребуванням майна із незаконного володіння місцевим господарським судом застосовані правильно, а заперечення відповідача в цій частині не ґрунтуються на законі. Доводи скарги щодо порушення процесуального законодавства під час прийняття позовної заяви також необґрунтовані. Адже, державне мито сплачене у відповідності до вимог Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито”, до позову долучені докази направлення його копій позивачу. Що ж стосується розгляду справи за відсутністю представника відповідача, то ця обставина не може слугувати підставою для скасування судового акту, оскільки відповідач належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, а його неявка в судове засідання не позбавила суд першої інстанції повно і обґрунтовано оцінити всі обставини справи.

Беручи до уваги викладене, апеляційна інстанція не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 93, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Донецької області від 25.09.2008р. по справі № 8/159пн - залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 4 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС