КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2008                                                                                           № 05-5-31/15534

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:           Зубець Л.П.

Лосєва А.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Онучак Н.М. – дов. б/н від 24.01.2007р.;

Петришин Л.Л. – дов. б/н від 24.01.2007р.;

від відповідача - Перепелиця А.В. – дов. №Юр-377/д від 17.12.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахтол"

на рішення Господарського суду м.Києва від 21.11.2007

у справі № 05-5-31/15534 (Качан Н.І.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Ахтол"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Охтирканафтогаз"

про                                                  стягнення 374735857,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 374 735 857,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №05-5-31/15534 від 21.11.2007р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Ахтол” було повернуто позивачу без розгляду на підставі п.3, п.4, п.10 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеною Ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-31/15534 від 21.11.2007р. скасувати і направити справу на розгляд до суду першої інстанції. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального права, а саме ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2007р. апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.01.2008р.

Представники позивача у судовому засіданні 30.01.2008р. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили суд її задовольнити, Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-31/15534 від 21.11.2007р. скасувати і направити справу на розгляд до суду першої інстанції.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.01.2008р. своєї позиції відносно обставин, викладених в апеляційній скарзі, не навів та зазначив, що вирішення апеляційної скарги залишає на розсуд суду, у зв’язку з чим, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №05-5-31/15534 від 21.11.2007р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Ахтол” було повернуто без розгляду, оскільки до позовної заяви не додано доказів, що підтверджують викладені в ній обставини, а також не подано доказів на підтвердження сплати державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у встановленому порядку.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, вважає їх помилковими, виходячи з наступного.

Форма і зміст позовної заяви, а також перелік документів, які додаються до неї визначені в ст. ст. 54, 57 Господарського процесуального кодексу України.

Недодержання вимог статей 54 і 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

В оскаржуваній ухвалі суду зазначено про те, що позивачем до позовної заяви додано копії документів, які не засвідчені (не завірені) належним чином, що порушує приписи ст. 36 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі якщо в позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на статтю 63 Господарського процесуального кодексу України. В такому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

Суд не може повернути позовну заяву також з мотиву недодання документів, що є доказами, оскільки позивач може їх надавати, а суд - вимагати їх надання до закінчення розгляду справ.

Аналогічна позиція викладена в Роз’ясненні Вищого господарського суду України №02-5/289 від 18.09.1997р. “Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” (із змінами та доповненнями).

Тобто, якщо у суду виникли сумніви щодо автентичності копій документів, доданих позивачем до позовної заяви, суд міг витребувати для огляду оригінали вказаних документів.

Щодо посилання місцевого господарського суду на неподання позивачем доказів сплати у встановленому порядку державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, апеляційним судом було встановлено наступне.

В оскаржуваній Ухвалі суд першої інстанції зазначив, що додане позивачем до позовної заяви платіжне доручення про сплату державного мита не відповідає вимогам п.14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, а докази оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу взагалі відсутні.

В п.14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита передбачено, що при сплаті державного мита готівкою до документа, щодо якого вчиняється відповідна дія, додається оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні мита з рахунку платника - останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту "Зараховано в дохід бюджету ___ грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Твердження суду першої інстанції про невідповідність платіжного доручення про сплату позивачем державного мита вимогам п.14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита є безпідставним, оскільки, як зазначалось вище, платіжні доручення оформлюються установою банку лише при безготівковому обігу коштів, тобто, коли кошти перераховуються з рахунку платника на інший рахунок, тоді як матеріалами справи підтверджено, що позивач за подання позовної заяви сплатив суму державного мита саме готівкою, про що кредитною установою було видано (оформлено) квитанцію про сплату, яку позивач і додав до позову.

Твердження суду першої інстанції про невідповідність реквізитів, на які позивачем було перераховано суму державного мита, апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до статті 6 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, державне мито сплачується за місцем розгляду та оформлення документів і зараховується до бюджету місцевого самоврядування, крім державного мита, що справляється з позовних заяв, які подаються до господарського суду, яке зараховується до Державного бюджету України.

В матеріалах справи наявна Ухвала Господарського суду Сумської області №9373-13/0 від 05.11.2007р., якою матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Ахтол” про зобов’язання Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” в особі Нафтогазовидобувного управління “Охтирканафтогаз” вчинити певні дії, а саме повернути позивачу 113 684 тон нафти та 1 189 950 м3 газу було направлено для розгляду до Господарського суду міста Києва за підсудністю, відповідно до ст. ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на те, що позовна заява подавалась саме до Господарського суду Сумської області, а не до Господарського суду міста Києва, державне мито було сплачено позивачем на банківські реквізити за місцем розгляду та оформлення документів і, відповідно до вимог ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”, зараховано до Державного бюджету України. Направлення судом позовної заяви за підсудністю не передбачає повторну сплату позивачем державного мита за новим місцем розгляду.

В аналогічному порядку позивачем було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що у разі виникнення сумнівів відносно надходження і зарахування державного мита до державного бюджету, суд вправі витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу державного казначейства, якому державне мито перераховано, про що зазначається в ухвалі про порушення провадження у справі. Аналогічна позиція викладена в Роз’ясненні Вищого арбітражного суду України “Про деякі питання практики застосування розділу IV господарського процесуального кодексу України” №02-5/78 від 04.03.1998р. “Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” (із змінами та доповненнями).

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що Ухвала Господарського суду міста Києва №05-5-31/15534 від 27.11.2007р. прийнята з невірним застосуванням норм процесуального права та має бути скасована.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Ахтол” підлягає задоволенню, а оскаржувана Ухвала - скасуванню з направленням справи №05-5-31/15534 на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 38, 63, 75, 86, 99, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ахтол” задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-31/15534 від 27.11.2007р. скасувати.

3. Справу №05-5-31/15534 направити на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя                                                                      Мартюк А.І.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Лосєв А.М.

05.02.08 (відправлено)