ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31.01.08
Справа № 16/575пд.

Суддя
Шеліхіна Р.М., розглянувши матеріали
справи за позовом Запорізького національного технічного
університету, м. Запоріжжя

до Приватного підприємця ОСОБА_1,
м. Свердловськ Луганської області

про стягнення 14 400 грн. 00 коп. та
зобов'язання підписати додаткову угоду до договору та акт здачі-прийому
виконаних робіт

при секретарі судового засідання
Маценко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача -не прибув;

відповідач -ОСОБА_1, паспорт НОМЕР_1,
виданий Свердловським МВ УМВС України в Луганській області 31.01.01.,

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: позивачем
заявлено вимогу про зобов'язання відповідача підписати акт виконаних робіт і
стягнути 14400 грн. за виконані роботи за договором на створення (передачу)
науково-технічної продукції від 01.01.05. №3415 (і додаткових угод до нього) та
про зобов'язання відповідача підписати додаткову угоду до вказаного договору №3
та акт здачі-прийому виконаних робіт етапу №8.

Відповідач проти позову
заперечує у зв'язку з невиконанням у повному обсязі позивачем замовлених
підрядних робіт, про що надав до суду листа від 14.01.08., яким визначив
підстави відмови від підписання додаткової угоди від 28.11.06. №3 до вказаного
договору та акту приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідач також надав до
матеріалів справи платіжне доручення  від
14.01.08. №01 про “ виплату заробітної плати за договором від 01.01.05 № 3415”,
як вказано в тексті призначення платежу у платіжному дорученні. При цьому
відповідач вказав, що грошові кошти сплачені не за виконані роботи, як вимагає
позивач і підтвердив своє заперечення до позовних вимог.

Від позивача надійшла заява від
25.01.08. №34-115/234, якою позивач повідомив про сплату відповідачем 14400грн.
З тексту заяви вбачається, що позивач сприйняв виплату відповідачем грошової
суми як визнання позову в частині стягнення 14400грн. за виконані роботи по
договору, у зв'язку з чим позивач просить розподілити судові витрати по справі
пропорційно, а саме: покласти на відповідача 144грн. державного мита,
сплаченого позивачем за майнову вимогу; покласти на відповідача 118грн.,
сплачених позивачем за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Між сторонами у справі укладено
договір на створення (передачу) науково-технічної продукції від 01.01.05.
№3415, на підставі якого виконавець (позивач) зобов'язується виконати на замовлення
відповідача (замовник) та з його матеріалу науково-технічну продукцію щодо
дослідження і підбору складу порошкових матеріалів (п.1.1 договору), а
відповідач зобов'язався прийняти і оплатити виконані роботи згідно з умовами
розділу 2 договору: 40% авансовий платіж по кожному етапу роботи на підставі
пред'явлених позивачем рахунків, а кінцевий розрахунок здійснити протягом 10
банківських днів з дня підписання актів прийому-передачі виконаних робіт. Зміст
та строки виконання робіт визначені у календарному плані, що є невід'ємною
частиною вказаного договору. Згідно з додатковою угодою від 12.12.05. №2 та
календарним планом від 12.12.05. (додаток №2) роботи поділено на 8 етапів,
кожний з яких має окрему вартість, кінцевий термін виконання робіт встановлено
31.12.06. і сторони зобов'язались складати акт прийому-передачі виконаних робіт
по кожному етапу.

Позивач звернувся з даним позовом до
суду з вимогою до відповідача (замовника) про зобов'язання відповідача
підписати акт виконаних робіт за виконані роботи по 8-му етапу у відповідності
до договору на створення (передачу) науково-технічної продукції від 01.01.05.
№3415 (і додаткових угод до нього), про зобов'язання відповідача підписати
додаткову угоду №3 до вказаного договору  та стягнути 14400 грн., що є вартістю
виконаних робіт по етапу №8.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав неправомірності, на його думку, вимог позивача, оскільки роботи не
виконано у повному обсязі і не у відповідності до умов договору. Проти
припинення провадження у справі на підставі п.1.1ст.80 ГПК України відповідач
також заперечує тому, що грошові кошти в сумі 14400грн. ним сплачено з власної
ініціативи і для виплати заробітної плати працівникам позивача.

За таких підстав провадження у справі
на підставі правил п.1.1ст.80 ГПК України припинене бути не може і спір
належить вирішити по суті.

Враховуючи вищевикладене, повно,
всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали та обставини справи,  вислухав представників сторін, оцінивши
надані сторонами докази своїх вимог і заперечень до суті спору, їх  належність, допустимість, достовірність
кожного  окремо і у сукупності, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до норми ст.19 Основного
закону держави -Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на
засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.3 ЦК України свобода
договору встановлена законом і є однією з основних засад цивільного
законодавства, відповідно до якої ніхто не може бути примушений до укладання
договору. Договори укладаються сторонами у відповідності до ст.6 ЦК
України  урахуванням правил ст.179-181
Господарського кодексу України  - на
власний розсуд і умови договору кожна сторона обирає добровільно та в цілях
власних економічних інтересів при веденні господарської діяльності.

Відповідно до правил ст.181 ГК
України сторони повинні дотримуватись загального порядку укладання
господарських договорів. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач
направляв до відповідача проект додаткової угоди №3 до договору, з приводу
якого виникли розбіжності при укладанні. Позивач обмежився надісланням
претензії з вимогою оплатити виконані роботи і підписати акт виконаних робіт по
етапу №8, а проект додаткової угоди направлено відповідачу не було, протоколу
розбіжностей не складено сторонами. Таким чином, додаткова угода до договору №3
є неукладеною і у разі здійснення фактичних дій щодо виконання додаткової угоди
№3 до договору однією із сторін, правові наслідки таких дій визначаються за правилами
Цивільного кодексу України (ч.8ст.181 ГК України).

За таких підстав у позові в частині
зобов'язання відповідача укласти додаткову угоду №3 до договору на створення
(передачу) науково-технічної продукції від 01.01.05. №3415 слід відмовити.

В позові в частині з вимогою до
відповідача (замовника) про зобов'язання останнього підписати акт виконаних
робіт за виконані роботи по 8-му етапу у відповідності до договору на створення
(передачу) науково-технічної продукції від 01.01.05. №3415 також слід відмовити
у зв'язку з відсутністю належних доказів про фактичне виконання цих робіт.

Відповідно
до правил ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень до суті спору. Згідно
з вимогами ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами доказами.

Відповідно
до вимог ст.897 ЦК України виконавець (позивач) зобов'язаний виконувати роботи
згідно з умовами укладеного договору і погодженої із замовником програми
(техніко-економічних показників) або тематики і передати замовнику результати
пошукових робіт у встановлений договором строк. Норма ст.900 ЦК України
зобов'язує позивача відповідати перед замовником (відповідачем) за порушення
умов договору, якщо не доведе, що порушення сталося не з його вини.

Суд, у відповідності до ст.43 ГПК
України і з урахуванням правилст.ст.629,897,900 ЦК України оцінив докази,
визначені позивачем і додані до матеріалів справи, якими він підтверджує
виконання робіт по етапу №8 за вказаним договором, а саме -акт
витрачення порошку медного від 22.12.06., документи по проведенню
експериментів, накладну від 27.12.06. №25, акт перевірки витрат та списання порошку
медного від 22.12.06., довіреність на отримання ТМЦ від 20.12.06. №382814 серії
ЯЛГ (а.с.89-98).

Оцінивши надані позивачем докази, суд
дійшов висновку, що належні докази здійснених виконавцем (позивачем)
науково-дослідних робіт у відповідності до умов укладеного договору на
створення (передачу) науково-технічної продукції від 01.01.05. №3415 та у
відповідності до погодженої із замовником (відповідачем) програми і тематики
робіт на суму  14400грн. в матеріалах справи
відсутні.

При оцінці доказів суд враховував
правила ст.ст.897,900 ЦК України, умови договору на створення (передачу)
науково-технічної продукції від 01.01.05. №3415 та додаткові угоди і додатки до
цього договору і виходив з того, що виконання позивачем наукових робіт та
оформлення результатів проведення робіт, повинно бути здійснено у відповідності
до умов договору, замовлення відповідача та технічної документації на
проведення робіт. Результати проведення повинні бути підтверджені технічної
документацією згідно з вимогами п.п. 1.1 та 1.2 вказаного договору, яка повинна
містити обумовлені сторонами показники і, як найменш, підпис посадової особи,
яка має право проводити наукові роботи і посилання при цьому на виконання умов
укладеного договору.

Виходячи з позиції закону
-ст.ст.892,900  ЦК України, правил
правового інституту підряду ЦК України, що застосовуються до вирішення спорів
про виконання науково-дослідних робіт, виконання роботи виконавцем повинно
відбуватися у чіткій відповідності до замовлення замовника і до умов укладеного
сторонами договору, у строки та в порядку до узгодженої документації -це є
найважливіші умови правовідносин сторін за вказаним договором і повинні бути
підтверджені належними доказами, з яких можна чітко і безпосередньо встановити
факт виконання наукових робіт виконавцем згідно з досягнутими сторонами умовами
договору на вказану суму.

На підставі наданих позивачем
документів, про які вказано вище, неможливо встановити факти виконання
позивачем робіт по етапу №8 вказаного договору у строк, встановлений у
договорі, і на суму 14400грн. та стягнути цей борг з відповідача.

Відповідно
до ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на позивача.

На
підставі викладеного, ст.ст.179-181 ГК України, ст.ст.526,629,892-900 ЦК
України, керуючись ст.ст.33,34,35,43,49,82,84,85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1.
Відмовити у позові.

2.          Судові
витрати покласти на позивача.

Рішення підписане 05.02.08.

Суддя
Р.М. Шеліхіна