ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.08

Справа №АС12/594-07.

Господарський суд Сумської області у складі судді Костенко Л.А.

При секретарі судового засідання Бардаковій О.М.

За участю представників сторін:

Від позивача – Баранова С.А., Авдєєв С.В. – директор

Від відповідача – Циганенко С.В. (дов. № 111/10/10-030 від 08.01.2008 р.), Дворкова Л.О. (дов. № 17305/10/10-030 від 29.12.2007 р.), Закирова Н.І. (дов. № 126/10/10-030 від 08.01.2008 р.

Розглянувши матеріали справи № АС 12/594-07

за позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю «Балканкар-Сервіс», м. Шостка

до відповідача – Шосткинської міжрайонної державної податкової інспекції

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

Предмет спору: Позивач звернувся з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень від 19 вересня 2007 року № 000100233/0, № 112171/0, № 000101233/0, прийнятих відповідачем. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він мав підстави для включення до податкового кредиту 140032 грн., ПДВ в період з листопада 2005 року по травень 2007 року, сплаченого в складі вартості обладнання та виконаних робіт. Також позивач вважає, що кошти отримані працівником підприємства не були коштами виданими під звіт, як вважає відповідач, тому працівник Сасса Н.М. не зобов»язаний був надавати в визначені строки Законом «Про податок з доходів фізичних осіб» звіт про використання коштів або повернення в касу підприємства зайво використаних коштів, відповідно податковий орган на думку позивача не мав права застосовувати за вказані порушення фінансові санкції.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких вказав, що встановив порушення податкового законодавства при перевірці позивача, правомірно прийняв оспорювані позивачем повідомлення-рішення, тому просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України оголошувалися перерви з 15.11.2007 р. до 12:20 годин 29.11.2007 р., з 29.11.2007 р. до 11:15 годин 10.12.2007 р., та з 10.12.2007 р. до 11:00 годин 09.01.2008 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

Шосткинською міжрайонною державною податковою інспекцією була проведена виїзна планова документальна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2004 р. по 30.06.2007 р. За результатом перевірки складений акт від 10.09.2007 року № 1066/23-3/3143 та прийняті відповідачем 19.09.2007 року податкове повідомлення-рішення № 000100233/0, яким визначено позивачу суму зобов»язання з ПДВ 210048 грн., в тому числі 140032 грн. основного платежу, 70016 грн. штрафної санкції; податкове повідомлення-рішення № 112171/0 про визначення податку з доходів фізичних осіб 4384,09 грн., в тому числі 2009,53 грн. основного платежу, 2374,56 грн. штрафних санкцій; податкове рішення № 000101233/0 про застосування штрафної санкції 3737,5 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки.

З вказаними податковими рішеннями позивач не погодився, оскаржує їх, звернувшись з адміністративним позовом.

Донарахування позивачу ПДВ в розмірі 140032 грн. та застосування штрафної санкції в розмірі 70016 грн. відповідач обґрунтовує наступним: в ході проведення перевірки встановлено, що одним із основних постачальників ТОВ «Балканкар-Сервіс» в перевіреному періоді було підприємство ПП «Пиво Галичини», (код 31730724, м. Львів, вул. Навроцького, буд. 10).

Згідно інформації розміщеної на сайті ДПА України та інформації бази даних «PDS» (історія платника ПДВ) свідоцтво платника ПДВ № 17840663 ПП «Пиво Галичини» анульовано 09.11.2005 року за ініціативою податкової інспекції відповідно до акта № 782 від 09.11.2005 року «Про анулювання Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 17840663 індивідуальний податковий номер 41, виданого 10.12.2001 року».

Причина анулювання свідоцтва:

-          платник не подає податковому органу декларації з податку на додану вартість протягом дванадцяти послідовних податкових місяців за період з 20.10.2004 р. по 20.09.2005 р.;

-          період, з якого платник не подає до ДПІ податкову звітність – 14.07.2004 р.

28.08.2007 року до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова було направлено запит № 1335/8/23-027 щодо проведення зустрічної перевірки ПП «Пиво Галичини».

На запит ВПМ Шосткинської МДПІ від 05.09.2007 року № 11198/7/26-3102 у ГВПМ ДПІ у Галицькому районі м. Львова про надання копії акта про анулювання Свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ ПП «Пиво Галичини» та інших документів, було отримано завірені в установленому порядку копію акта № 782 від 09.11.2005 року про анулювання Свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ № 17840663 ПП «Пиво Галичини» та копію довідки № 17840663 від 23.11.2005 року про неможливість вручення акта про анулювання Свідоцтва платника ПДВ по підприємству «Пиво Галичини» по причині відсутності за юридичною адресою.

Таким чином, відповідач вважає, що позивачем порушені вимоги статті 7, 9 Закону України «Про податок на додану вартість» та п.2, п. 5 «Порядку заповнення податкової накладної», затвердженої наказом ДПА України від 30.05.1997 року № 165, і не мав права включати до податкового кредиту ПДВ у зв»язку із придбанням товару від ПП «Пиво Галичини», так як на момент надання податкових накладних, реєстрація ПП «Пиво Галичини» як платника податку на додану вартість була анульована.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає неправомірним донарахування позивачу ПДВ в розмірі 210048 грн. та прийняття відповідного податкового повідомлення-рішення з огляду на наступне :

В період з листопада 2005 року по травень 2007 року між позивачем та ПП «Пиво Галичини» було укладено ряд договорів купівлі-продажу, згідно яких позивач придбавав у ПП «Пиво Галичини» технічне обладнання, в тому числі гілютина, токарний станок.

Отримання позивачем обладнання підтверджено видатковими накладними, податковими накладними, приєднаними до матеріалів справи. Позивач також подав докази повної сплати вартості отриманої продукції, копії прибуткових касових ордерів приєднані до матеріалів справи.

В судовому засіданні встановлено, що контрагент позивача ПП «Пиво Галичини» як юридична особа на момент перевірки, а також і на день розгляду даної справи існує, про що не заперечує відповідач.

Судом з»ясовувалося питання про припинення юридичної особи ПП «Пиво Галичини» як юридичної особи з підстав передбачених законодавством. Доказів припинення ПП «Пиво Галичини» відповідачем не надано.

Згідно з п.п. «б» п. 9.8 ст. 9 Закону України «Про податок на додану вартість» анулювання реєстрації особи як платника податку на додану вартість відбувається, зокрема, у випадку, якщо ліквідаційна комісія платника податку оголошеного банкрутом, закінчує роботу, або платник податку ліквідується за власним бажанням, чи за рішенням суду. Згідно з абзацом восьмим цього пункту анулювання реєстрації на підставах, визначених у підпунктах «б» - «г» цього пункту, здійснюється за ініціативою відповідного податкового органу або такої особи.

З огляду на системність та зв»язок норм Закону «Про податок на додану вартість», в тому числі і застосування положень п. 9.8 ст. 9 Закону, суд дійшов висновку, що анулювання реєстрації за ініціативою податкового органу можливе лише, якщо юридичну особу виключено з державного реєстру. До такого виключення анулювання реєстрації здійснюється виключно за ініціативою юридичної особи. До анулювання реєстрації (припинення юридичної особи) юридична особа має право та зобов»язання, у випадках встановлених Законом, видавати податкові накладні на загальних підставах.

Вказаний висновок суду узгоджується п.п.2.3 ст. 2, п.9.3 ст. 9 Закону «Про податок на додану вартість», які передбачають обов»язковість реєстрації особи як платника ПДВ, якщо вона укладає одну чи більше цивільно-правових угод, у наслідок виконання яких планується здійснення оподатковуваних операцій, обсяг яких перевищуватиме протягом звітного податкового періоду у два чи більше разів суму, визначену п.п. 2.3.1. п.2.3 статті 2 цього Закону, то така особа зобов»язана зареєструватися як платник цього податку до кінця такого звітного податкового періоду.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких випадках та у такі строки, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.

З огляду на вказане, суд не вважає акт № 782 від 09.11.2005 року про анулювання Свідоцтва платника ПДВ ПП «Пиво Галичини» як самостійним і єдиним доказом позбавлення права і обов»язку особи як платника ПДВ при наявності встановлених судом фактів господарських відносин з позивачем.

Також суд вважає неналежним доказом у справі пояснення, відібране працівниками податкової міліції від 28.11.2007 року у громадянина Дущак Андрія Станіславовича, стосовно діяльності ПП «Пиво Галичини», так як матеріалами справи вбачається, що позивач укладав договори з директором Дущак Олександром Станіславовичем.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обов»язковим для адміністративного суду є вирок в кримінальній справі, або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

Судом з»ясовувалася обставина щодо судових рішень відносно контрагента позивача, його посадових осіб. Відповідач дав пояснення, що йому невідомо про ухвалення судових рішень.

Сума податку на додану вартість, в тому числі 140032 грн. була визначена позивачем відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» як різниця між загальною сумою податкових зобов»язань, що виникла у зв»язку із будь-яким продажем товарів протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду, і має від»ємне значення.

Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» бюджетному відшкодуванню підлягає частина того від»ємного значення, що дорівнює сумі податку фактично сплаченій отримувачем товарів у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів.

Відповідно до підпункту 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», у разі, коли платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування подає до податкового органу податкову декларацію та заяву про повернення такої суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

В силу п. 10. 4 ст. 10 Закону України «Про податок на додану вартість», контроль за правильністю нарахування та сплати (перерахування) податку до бюджету здійснюється відповідним податковим органом.

Відповідно до п. 10.2 ст. 10 Закону платники податку, визначені у підпунктах «а», «в», «г», «д» пункту 10.1 цієї статті, відповідають зокрема, за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність сплати до бюджету відповідно до закону.

Таким чином, судом не встановлено порушень позивачем податкового законодавства з ПДВ, встановлені відповідачем обставини при перевірці не впливають на податковий кредит та бюджетне відшкодування позивача, тому вимоги позивача є обґрунтованими та правомірними.

За результатом перевірки позивачу також донараховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 1943,5 грн., штрафної санкції в розмірі 2374, 56 грн., а також застосована штрафна санкція в розмірі 3737,5 грн. за перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки.

Застосовуючи зазначені донарахування та санкції, відповідач посилається на таке: позивачем в порушення вимог п.п. 4.2.15 п.4.2 ст. 4, п.п. 8.1.1. п. 8.1 ст. 8, п.п. 9.10.1 п.п. 9.10.3 п. 9.10 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» не утримано і не перераховано податку з доходів фізичних осіб із суми надмірно витрачених коштів протягом звітного місяця, на який припадає такий граничний строк, отриманих під звіт в 2006 році найманою особою.

Так, працівник підприємства - ТОВ «Балканкар-Сервіс» Сасса Н.М. в травні 2006 року по видаткових ордерах отримував із каси підприємства кошти під звіт, але кошти протягом звітного місяця, на який припадає такий граничний строк, не повернув в касу підприємства та не надавав звіт про використання коштів, згідно документів, наданих на перевірку.

Перевіркою дотримання порядку видачі готівки під звіт та її використання встановлено порушення п.2.11. розділу 2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженої постановою Правління Національного банку України 15.12.2004 року № 637, а саме: ненадання підзвітною особою авансового звіту про витрачання одержаних у касі готівкових коштів та неповернення до каси підприємства невикористаного залишку готівки.

Перевіркою встановлено, що працівнику підприємства Сасса Н.М. в травні 2006 року з каси підприємства видана готівка під звіт в сумі 14950 грн., в тому числі згідно видаткового касового ордера № 13 від 17.05.2006 року в сумі 10000 грн. та згідно видаткового касового ордера № 20 від 30.05.2006 року в сумі 4950 грн.

В ході проведення перевірки встановлено, що підзвітна особа Сасса Н.М. звіт про використання коштів не надав та не повернув до каси підприємства невитрачений залишок підзвітної суми.

На підставі вказаних висновків відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 112171/0 від 19.09.2007 р. про визначення податку з доходів фізичних осіб в сумі 4384,09 грн. та рішення про застосування штрафної (фінансової) санкції від 19.09.2007 р. № 000101233/0 в розмірі 3737,5 грн.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про неправомірність прийнятих рішень відповідача з наступних підстав:

В травні 2006 року працівнику підприємства Сасса Н.М. із каси підприємства видані кошти в розмірі 14950 грн., згідно з видатковим касовим ордером № 13 від 17.05.2006 року в сумі 10000 грн., № 20 від 30.05.2006 року в сумі 4950 грн. В касових ордерах вказана підстава видачі коштів – повернення перевитрат підзвітній особі. Працівник Сасса Н.М. від імені підприємства придбав запчастини у ТОВ «Принт ЛТД» на суму 206 грн. 27 березня 2006 року, та 24 березня 2006 року здійснив попередню оплату станка Приватному підприємству «Пиво Галичини» в сумі 15000 грн., що підтверджено звітом про використання коштів, виданих під звіт № 31 від 27.03.2006 року з квитанцією № 2992 від 27.03.2006 року та звітом про використання коштів № 30 від 24.03.2006 року з приходним ордером № 293 від 23.03.2006 року, № 298 від 24.03.2006 року. Керівник підприємства прийняв рішення про повернення працівнику коштів, витрачених ним в інтересах позивача, що не суперечить цивільному законодавству.

Таким чином, в даному випадку отримання працівником коштів в розмірі 14950 грн. не підпадає під дію норми ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», оскільки вона стосується коштів, виданих на відрядження або під звіт. Працівнику Сассі Н.М. кошти були фактично відшкодовані підприємством.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158 -163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення № 000100233/0 від 19.09.2007 р., № 112171/0 від 19.09.2007 р., рішення про застосування штрафної санкції № 000101233/0 від 19.09.2007 р. прийнятих Шосткинською міжрайонною державною податковою інспекцією.

3. Постанова суду може бути оскаржена в порядку ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого, зокрема, заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Харківського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Сумської області.

4. Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. В разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.