ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.08р.

Справа № 10/202-08

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області ( м. Дніпропетровськ )

до Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України " ( м. Київ)

про зобов'язання внести зміни до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 01.11.04р. №12/02-1244-ОД, шляхом укладення додаткової угоди

Суддя Кощеєв І.М.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача : не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позовна заява подана до господарського суду Дніпропетровської області регіональним відділенням Фонду Державного майна по Дніпропетровській області та прийнята останнім до розгляду у зв’язку з винесенням ухвали господарського суду м. Києва про передачу матеріалів справи за підсудністю в порядку ст. ст. 15, 17 ГПК України.

Регіональне відділення Фонду Державного майна по Дніпропетровській області ( далі – Позивач ) звернулося з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" ( далі –Відповідач ) та просить суд зобов’язати відповідача внести зміни до договору від 01.11.2004 року № 12/02-1244-ОД оренди нерухомого майна шляхом укладення додаткової угоди в редакції регіонального відділення, якою збільшити ставку орендної плати з 5% до 30%. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що п. 3 Додатку 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1846 „Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна” передбачено застосування річної орендної ставки для фінансових установ в розмірі 30% вартості орендованого майна. А оскільки банк у відповідності до ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” належить до фінансових установ, то орендна ставка для нього повинна складати 30% вартості орендованого майна.

Відповідач проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує, зазначаючи у відзиві на позов на тому, що орендовані приміщення використовуються для прийому платежів від населення за житлово-комунальні послуги, а відтак, до відповідача не може застосовуватися ставка орендної плати в розмірі 30 % як для фінансової установи. Окрім того, на виконання вищезазначеної Постанови Кабінету міністрів України сторонами вже укладено додаткову угоду, за якою ставку по орендній платі збільшено з 3 до 5 %. Отже, на думку відповідача, позовні вимоги щодо зміни орендної ставки у зв’язку з і зміною методики є необґрунтованими.

Представники сторін на виклик суду у судове засідання не з”явилися.

Сторони були належним чином повідомлені про час і місце проведення судового засідання.

Господарський суд знаходить достатньо матеріалів у справі для її розгляду по суті за відсутністю представників сторін.

Клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу (аудіо запис) представниками сторін та прокурором відділу прокуратури області не заявлялося.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника Позивача на попередньому судовому засіданні, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

01.02.2004 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області ( Орендодавець ) та ВАТ „Державний ощадний банк України” ( Орендар ) укладено Договір оренди державного майна № 12/1244-ОД, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно – нежитлове приміщення площею 14,8 кв. м. розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 24 „а” з метою розміщення територіального відокремленого без балансового відділення № 6719/081 Правобережного відділення ВАТ „Державний ощадний банк України”.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 року № 1846 „Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна” внесено зміни до методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 року № 786.

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд зобов’язати відповідача внести зміни до вказаного договору оренди нерухомого майна шляхом укладення додаткової угоди в редакції регіонального відділення, якою збільшити ставку орендної плати з 5% до 30%.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги Позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. Ч. 1, 2 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Ст. 630 Цивільного кодексу України передбачено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3.5 договору оренди розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд не вбачає в діях відповідача порушення взятих за договором оренди зобов’язань, оскільки Відповідач здійснює оплату за договором в установленому розмірі ставки, яка застосовується до установ банку, що приймають платежі від населення.

Відповідно до інформації Правобережного відділення № 6719 ВАТ „Ощадбанк” - відсоткова частина операцій, щл пов”язані з комунальними платежами, в загальному обсязі операцій, які здійснює територіальне відокремлене без балансове відділення № 6719/081 Правобережного відділення ВАТ „Державний ощадний банк України” складає 92,10 %.

Тож, використання орендованого приміщення в даному випадку здійснюється у відповідності до умов договору.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, ВАТ „Ощадбанк” був зобов”язаний провести у 2008 р. виплату громадянам України компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених в установи Ощадбанку СРСР.

Таким чином, з початку 2008 р. Відповідач ( Орендар ) окрім прийняття від населення платежів за житлово-комунальні послуги ( що надавало право на встановлення орендної ставки на пільгових умовах – в розмірі 5 % від вартості орендованого майна ), здійснював виплати компенсації вкладникам – фізичним особам, що на думку Позивача, відповідно до приписів п. 3 Додатку № 2 до „Методики розрахунку та використання плати за оренду державного майна”” є підставою для встановлення ставки орендної плати і розмірі 30 % вартості орендованого майна .

П. 21 Додатку № 2 „Орендні ставки за використання нерухомого державного майна” до вищезазначеної „Методики розрахунку та використання плати за оренду державного майна” передбачає, що орендна ставка за розміщення відділень банків на площі, що використовується для здійснення платежів за житлово-комунальні послуги складає 5 % від вартості орендованого майна .

Відповідно до п. 3 Додатку № 2 „Орендні ставки за використання нерухомого державного майна” до вищезазначеної „Методики розрахунку та використання плати за оренду державного майна” орендна ставка за розміщення фінансових установ, ломбардів, бірж, брокерських, дилерських, маклерських, рієлторських контор (агентств нерухомості), банкоматів складає 30 % від вартості орендованого майна .

Згідно ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг” фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру у порядку, встановленому законом. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг.

Тобто, банки є однією з фінансових установ незалежно від того, які типи фінансових послуг вони надають.

За загальним правилом встановленим „Методикою розрахунку та використання плати за оренду державного майна”, орендна ставка за розміщення фінансових установ ( банків ) у приміщеннях, що належать до державної власності, складає 30 % від вартості орендованого майна. Однак виняток з цього загального правила складає випадок, коли відділення банку, використовують такі приміщеннях для здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог Позивача –відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Суддя

І.М. Кощеєв

(рішення оформлене відповідно до ст. 84 ГПК України 03.10.2008 р. )