донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

16.01.2008 р.                                                              справа №44/316пн

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Стойка О.В.

суддів

Діброви Г.І. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Черемисіна К.А за довіреністю, Шинковенко Н.В. за довіреністю,

від відповідача:

Грановська Н.Л. за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Державного підприємства "Макіїввугілля" м. Макіївка Донецької області

на рішення господарського суду

Донецької області

від

15.11.2007 року

по справі

№44/316пн (Мєзєнцев Є.І.)

за позовом

Державного підприємства "Макіїввугілля" м. Макіївка Донецької області

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс" м.Макіївка Донецької області

про

розірвання договору оренди від 27.11.2002 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Барс" м. Макіївка Донецької області та державним підприємством "Макіїввугілля" м. Макіївка Донецької області, а також про зобов"язання відповідача повернути нерухоме майно площею 663, 6 м2, розташоване за адресою м. Макіївка, пл. Радянська, 2

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2007 року до господарського суду звернулось Державне підприємство "Макіїввугілля" м. Макіївка Донецької області (позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс" м. Макіївка Донецької області (відповідач) про розірвання договору оренди нерухомого майна від 27.11.02р. б/н та зобов»язання відповідача повернути державне майно позивачу.

Рішенням господарського суду Донецької області від 15.11.2007 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що суд не дослідив всі обставини , які мають значення для справи.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений Договір оренди нерухомого майна (далі-Договір), за умовами якого позивач зобов’язався передати, а відповідач прийняти в строкове платне користування нежиле приміщення-будівлю спорткомплексу, що належить до державної власності та розташована за адресою:

пл. Радянська, 3, м. Макіївка.

Дію вказаного Договору продовжено до 27.11.08р. включно.

Цей факт встановлений також рішенням господарського суду Донецької області від 27.10.06р. по справі №44/360пн та сторонами не оспорюється.

За приписами п.1.1.Договору, майно передається в оренду з метою здійснення фізкультурно-оздоровчої та спортивної діяльності.

Предметом позовних вимог позивача є вимоги про розірвання Договору на підставі того, що відповідач в порушення умов Договору використовує орендоване приміщення не за цільовим призначенням.

В обгрунтування цього позивач посилається на відсутність у відповідача ліцензії на організацію та проведення фізкультурно-оздоровчої та спортивної діяльності, що закінчила строк своєї дії 01.06.05р., та надає у якості доказів копії листа відповідача від 06.06.07р. за №085 (а.с.27 Т.1) та акту робітників позивача від 06.08.2007 року (а.с.54 Т.1), відповідно до якого відповідач займає 663,6кв.м площі, з яких під офіс відведено–140кв.м, під службові приміщення –106кв.м., в суборенді знаходиться 374,2кв.м, гараж –42,7 кв.м.

Протягом розгляду справи в суді першої інстанції позивач доповнив підставу позовних вимог обґрунтуванням щодо порушення відповідачем вимог ст.774 ЦК України в частині передання частини приміщення у суборенду за відсутності згоди позивача (а.с.135 т.1).

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та наполягає на тому, що приміщення ним використовується для проведення оздоровчо-фізкультурних занять з власним составом працівників, а частина спорткомплексу здається в суборенду з метою надання спортивних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, власником спірного майна є держава в особі Міністерства вугільної промисловості на підставі свідоцтва про право власності від 05.07.06р., балансоутримувачем цього майна є позивач.

Отже спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про оренду державного та комунального майна»(далі-Закон).

За приписами ст.ст.18, 26 Закону, за договором оренди орендаря може бути зобов'язано використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону. Одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України

Зазначені вимоги Закону кореспондуються з вимогами ст. 773 ЦК України, на яку посилається позивач, відповідно до якої наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Встановлено, що вказану будівлю спорткомплексу відповідач використовує з метою проведення оздоровчо-фізкультурних занять з власним составом працівників, а певна частина спорткомплексу здана в суборенду з метою надання аналогійних послуг.

Доказів того, що спірне приміщення використовується за іншою метою, відповідачем суду не надано.

Розташування в спірній будівлі офісу відповідача не може бути розцінено, як нецільове використання частини приміщення спорткомплексу, оскільки за вказаною адресою він офіційно зареєстрований ще до укладення договору, та відповідно до вимог ст.93 ЦК України це є його офіційне місцезнаходження.

Відсутність у відповідача ліцензії на організацію та проведення фізкультурно-оздоровчої та спортивної діяльності через закінчення строку її дії у теперішній час не може вважатися достатньою підставою для розірвання договору та свідчити про порушення відповідачем п.1.1 Договору, оскільки змістом Договору не передбачений обов’язок відповідача мати таку ліцензію.

Змістом п.1.1 Договору, а також іншими його умовами не конкретизовано зміст фізкультурно-оздоровчої та спортивної діяльності. Обов»язок надавати такі послуги населенню або певним особам вимогами Договору не передбачено.

Сам факт здійснення відповідачем діяльності з надання послуг по охороні об’єктів, не свідчить про порушення ним умов п.1.1 Договору.

Як вбачається із змісту наданих відповідачем копій договорів суборенди аналогійного змісту із фізичними особами - Сосновською М.В., Скиба Н.В., Мирошниченко О.В., ЧП Бартеневою та Макіївською Федерацією традиційного карате, що укладені на момент виникнення спору та звернення позивача до суду, частини приміщення передавалися в суборенду для надання спортивних, танцювальних та інших послуг.

Доказів того, що відповідні частини приміщення передавалися та використовувались з іншою метою, ніж зазначено в Договорі, позивачем не надано.

Позовних вимог щодо відповідних договорів суборенди позивачем не заявлено.

За таких підстав судова колегія вважає доводи позивача про порушення відповідачем умов Договору в частині нецільового використання орендованого приміщення недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню.

В частині задоволення вимог про розірвання договору через порушення відповідачем вимог ст.774 ЦК України, судова колегія вважає, що ці вимог є безпідставними, оскільки вимогами ст.22 ч.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», передбачено право орендаря передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди.

Вимогами п.6.6. Договору встановлено, що орендатор має право передавати третім особам належне йому право оренди. Необхідність отримання згоди на те орендодавця вимогами Договору не передбачено.

Отже ця підстава також не є законною до розірвання даного Договору у судовому порядку.

Інших підстав до розірвання даного Договору позивачем в межах даного господарського спору не заявлено.

За таких підстав суд першої інстанції прийняв правильне рішення, відмовивши в задоволенні позовних вимог .

Разом з тим, судова колегія вважає, що мотиви та висновки, якими суд обґрунтував своє рішення про відмову у задоволенні позову, є помилковими, та такими, що викладені з порушенням процесуального законодавства за наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції із застосуванням вимог ст.35 ГПК України послався на рішення 44/360пн, вважаючи встановленим факт правомірності користування відповідачем приміщенням та факт наявності у відповідача статусу добросовісного користувача.

Судова колегія вважає цей висновок таким, що не відповідає вимогам ст.ст.34,35 ГПК України, оскільки, по-перше, правомірність та добросовісність користування приміщенням не є фактами в розумінні ст.35 ГПК України, а є оцінка судом спірних правовідносин сторін по іншій справі, що не стосується предмету спору по даній справі.

Посилання господарського суду на Конвенцію про захист прав та свобод людини та рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02р. у справі №48553/99 та від 28.10.99р. №28342/95 в обґрунтування вищевказаного висновку є безпідставним, оскільки наведені судом Рішення не регулюють спірні відносини та не впливають на правову оцінку прав та обов»язків сторін в межах заявлених позовних вимог.

Дослідження судом копій грамот, свідоцтв, протоколів, заявок на проведення змагань, публікації в засобах масової інформації, відеоматеріалів та правоустановчих документів щодо осіб, що не є учасниками процесу в даній справі, не є належними та допустимими доказами в межах предмету дослідження.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що мотивувальна частина рішення господарського суду Донецької області від 15.11.07р. у справі №44/316пн підлягає зміні за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції. Оскільки це не призвело до прийняття неправильного висновку з приводу відмови в задоволенні позовних вимог, резолютивна частина рішення суду має бути залишеною без змін.

Наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог ч.1 п. 4 ст.104 Господарського процесуального кодексу України мотивувальну частину рішення господарського суду Донецької області від 15.11.07р. у справі №44/316пн слід змінити, виклавши її в редакції постанови апеляційної інстанції, а резолютивну частину рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Макіїввугілля" м. Макіївка Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 15.11.07р. у справі №44/316пн залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення господарського суду Донецької області від15.11.07р. у справі №44/316пн, виклавши її в редакції постанови апеляційної інстанції.

Резолютивну частину рішення господарського суду Донецької області від 15.11.07р. у справі №44/316пн залишити без змін.

Головуючий          О.В. Стойка

Судді:          Г.І. Діброва

с

Т.А. Шевкова

с

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС