КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2008                                                                                           № 1/135

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

За участю представників:

від позивача : Герасименко К.Г. - представник за довіреністю,

від відповідача : Бабенко С.В. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.05.2008

у справі № 1/135

за позовом                               АЕК "Київенерго" в особі Структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут Київенерго"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс"

про                                                  стгнення 294168,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2008р. позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 285 242,68 грн. - боргу за спожиту теплову енергію, 8 202,62 грн. – інфляційних, 723,04 грн. – 3% річних, 2 941,68 грн. витрат по сплаті держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.05.2008р. позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача 162 242,68 грн. - основного боргу, 723,04 грн. - 3 % річних, 8202,62 грн. - збитків від інфляції, 2252,63 грн. - державного мита та 93,18 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 120000 грн. припинено.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 12.05.2008р. у справі № 1/135 скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову. Судові витрати покласти на позивача.

На обґрунтування апеляційної скарги , апелянт посилається на те , що рішення винесено при неповному з’ясуванні обставин , які мають значення для справи. Висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи. Суд при винесенні рішення допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Позивачем не надано відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

01.12.2007 між позивачем та відповідачем було укладено Договір №7560220 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір) ( а.с. 12 ).

За змістом п. 2.1 Договору при виконанні умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язалися керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Відповідно до п. 2.2.1 Договору Позивач зобов’язувався безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із Відповідачем (додатки 3, 4) для потреб опалення –в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання –протягом року згідно із заявленими Відповідачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку 1 до Договору (а.с.14).

Згідно з п.2.3.1 Договору Відповідач зобов'язаний дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені в Додатку 1, не допускаючи їх перевищення та своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в Додатку 2 до Договору ( а.с.15 ).

Нарахування Відповідачу за теплову енергію здійснюється згідно з тарифами, встановленими позивачу Управлінням цінової політики КМДА, затвердженими Київською міською державною адміністрацією від 30.05.2007 року № 643, і становлять за кожну відпущену Гігакалорію (1 Гкал/грн.) без урахування ПДВ 94,33 грн.(Додаток №2 до Договору).

Згідно з п. 9 Додатка 2 до Договору Відповідач щомісячно з 12 по 15 числа отримує в МВРТ –2 за адресою: вул. Драгоманова оформлену Позивачем платіжну вимогу –доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник Позивачу протягом двох днів з моменту їх одержання.

За змістом п.10 Додатку 2 до Договору Відповідач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок Відповідача згідно з його розрахунком.

Встановлено, що у відповідача станом на 01.03.2008 року утворилась заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію у розмірі 285242,68 грн.

З матеріалів справи, а саме з копій платіжних доручень № 270 від 28.03.2008 року на суму 60000 грн. та № 368 від 23.04.2008 року на суму 60000 грн., вбачається, що відповідач погасив частину з заявленої до стягнення заборгованості ( а.с.72,74 ).

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що, враховуючи дату звернення позивача з позовом до суду, провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 120000 грн. підлягає припиненню на підставі п.1 – 1 ч.1 ст. 80 ГПК України в зв’язку з відсутністю предмету спору.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться .

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до контррозрахунку заборгованості відповідач не заперечує проти тарифів та обсягів спожитої за спірний період теплової енергії.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутні обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами безпідставність позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію в період з 01.12.2007 року по 01.03.2008 року підлягають частковому задоволенню в сумі 162 242,68 грн. з врахуванням часткового погашення її відповідачем.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 723,04 грн. та збитків від інфляції в сумі 8202,62 грн., колегія суддів вважає висновок місцевого суду щодо цієї частини вимог також обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, яким позов задоволено частково та провадження в частині стягнення основного боргу у сумі 120 000 грн. припинено, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Місцевим судом правильно дотримані вимоги ст.49 ГПК України щодо покладення судових витрат на позивача та відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99,101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Ковальська – Житлосервіс ” залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду м. Києва від 12.05.2008 р. по справі №1/135 залишити без змін.

3. Матеріали справи №1/135 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

11.11.08 (відправлено)