ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

09.01.2008

Справа №2-17/8662-2007

за позовом ЗАТ „Південрибхолод”, м. Керч

до відповідача ВАТ „Національна акціонерна страхова компанія „Оранта”, м.Київ в особі Керченського міського відділення Національної акціонерної страхової компанії „Оранта”, м. Керч.

Третя осіба без самостійних вимог на предмет спору ВАТ „Міронівський хлібопродукт”

Третя осіба без самостійних вимог на предмет спору ТОВ Фірма «ЕКСЕРГІЯ»

про тлумачення договору та стягнення страхового відшкодування у сумі 226 100,00грн.

Суддя В.І. Гайворонський

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача - Богун В.П. представник дов. 08/01/2008 від 08.01.08р.

Від відповідача - Кужель Д.В. представник дов. 08-03-14/038-07 від 05.03.2007р.

Третя осіба без самостійних вимог на предмет спору ВАТ „Міронівський хлібопродукт” - Вашатко Л.С. представник дов. від 22.10.2007р.,

Третя осіба без самостійних вимог на предмет спору ВАТ ТОВ Фірма „ЕКСЕРГІЯ” - не з’явився.

Сутність спору: Згідно позовної заяви та уточнення до неї позивач просить постановити рішення щодо тлумачення пункту 3.1 договору № 66/04-06 обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру від 06.04.2006 року, на предмет того, чи є обов’язковою умовою настання страхового випадку при страхуванні цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка заподіяна пожежею на об’єкті підвищеної небезпеки, що застрахована у відповідності до постанови Кабінекту Міністрів України від 16 листопада 2002 року № 1788 « Про затвердження Порядку і правил проведення обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкт, господарська діяльність на яких може привести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру» (далі за текстом Порядок і правила), наявність саме аварії екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру та стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 226100 грн. прямої шкоди за фактом пожежі 22.01.2007 року у холодильній камері № 51 будівлі холодильника за адресою : м. Севастополь, вул. Рибаків, 5 відповідно до договору № 66/04-06 від 06.04.2006 року обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру зв’язку з тим, що між позивачем та відповідачем 06.04.2006 року укладений договір № 66/04-06 обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру, згідно якому Страховник зобов’язується у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, що визначені Договором та Порядком і правилами проведення обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру, затверджених постановою КМУ від 16.11.12002 року № 1788 . Частина об’єкту страхування – холодильне приміщення № 51 орендує у страхувальника ВАТ «Миронівський хлібопродукт» згідно договору оренди № АХ-11/06 від 01.12.2006 року. Відповідно до п. 5 Порядку і правил страховим випадком вважається заподіяння прямої шкоди третім особам внаслідок пожежі та/або аварії на об’єкті підвищеної небезпеки під час дії договору обов’язкового страхування, внаслідок чого виникає обов’язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування. 22.01.2007 року на об’єкті стався страховий випадок – пожежа. Згідно п. 7 «Визначення вартості ушкоджень та втрати майна» звіту № 7/01-0Ц загальна сума збитків, що заподіяна пожежею 22.01.2007 року в холодильній камері № 51 в будівлі холодильника за адресою: м. Севастополь, вул. Рибаків, 5 складає 269171, 95 грн. Пряма шкода згідно п. 3 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обліку пожеж та їх наслідків складає 236930, 25 грн. з урахуванням п. 6.1 договору страхування відшкодуванню підлягає 226100 грн.

У зв’язку з тим, що сторони по різному тлумачать зміст п. 3 .1 вказаного договору обов’язкового страхування, позивач просить постановити рішення щодо його тлумачення.

Відповідач у відзиву позов не визнав та вказав, що згідно умов договору та Порядком і правилами проведення обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкти, господарська діяльність на яких може привести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру,затверджених постановою КМУ від 16.11.2002 року № 1788 страховий випадок не настав у зв’язку з тим, що пожежа не призвела до аварії екологічного та санітарно-епідеміологічного характеру.

Відповідач також вказує, що в порушення 11 Порядку і правил страховик не приймав участь у врегулюванні питання компенсації матеріального збитку разом із страхувальником і третьою особою та не давав згоди на укладення між позивачем та КФ ВАТ «Мироніський хлібопродукт» угоди від 01.03.2007 року щодо врегулювання питання компенсації матеріального збитку, та необхідних документів від позивача не отримав.

Відповідач також вказує, що позивач вихоплюючи окремі числа з тексту звіту № 7/01-0Ц, самостійно дійшов власного висновку про розмір прямих збитків від пожежі, в той час як Державний інспектор з пожежного нагляду в постанові від 01.02.2007 року про відмову в порушенні кримінальної справи вказав, що ВАТ «Миронівський хлібопродукт» нанесен прямий матеріальний збиток у розмірі 51468, 30 грн., і цей висновок спеціалісти зробили саме зі звіту № 7/01-0Ц, та вказана постанова має закону силу.

Відповідач також вказує, що дослідчою перевіркою встановлено, що пожежа виникла внаслідок неналежного монтажу обладнання ТОВ «Фірма «ЕКСЕРГІЯ», що виключає вину позивача.

Третя особа – ТОВ Фірма «Ексергія» у відзиву та доповненні до нього просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у зв’язку з тим, що позивач посилається на Акт про пожежу від 22.01.2007 року та додаток до нього від 01.02.2007 року згідно яких імовірною причиною пожежі вказано коротке зімкнення внаслідок порушення правил монтажу електричних мереж ( монтаж проводили робітники ТОВ «Фірма «ЕКСЕРГІЯ»). При цьому третя особа вказує, що згідно акту про пожежу від 22.01.2007 року він складений по холодильній камеры № 52, а пожежа, про яку йдеться мова у позовній заяві, сталася у холодильный камеры № 51. Крим цього, акт від 22.01.2007 року складений та підписаний інспектором Сметовським М.В., а додаток до акту Шевченко А.В., у звязку з чим третя особа вважаэ, що другий інспектор не мав права складати та підписувати вказаний додаток.

Вказана третя особа також звертає увагу на те, що інспектор Шевченко А.В. вийшов за межі своїх повноважень, вказав в акті підрядника, який колись виконував роботи на обєкти, а аткож що він повинен був направити третій особі подання, і вона мала б змогу оскаржити постанову в частині висновків про винних у пожежі.

Третя особа також вказуэ, що додаток до акту не передбачен наказом МНС, а також, що в порушення чинного законодавства він складений не державною мовою, а російською. Також Шевченко А.В. не було проведено опитування свідків пожежі, що є обовязковим при розслідуванні пожежі.

Вказана третя особа також відмычає, що договыр оренди нерухомого майна № АХ-11/06 слід вважати неукладеним тому, що не вказани обовязки сторін щодо забеспечення пожежної безпеки орендованого майна, а також незрозумілий його предмет.

Третя особа також вказує, що згідно фотознимку холодильна камера № 51 є митним ліцензійним складом, на якому дозволяється зберігати лише ті товари, які знаходяться під митним контролем. При цьому третя особа вказує, що обовязковою підставою відшкодування шкоди позивачем ВАТ «Міронівський хлібопродукт» є підтвердження того, що товар зберігався в холодильній камері на законих підставах.

Третя особа також вказує, що згідно Положення про відкриття та експлуатацію митних ліцензійних складів, для ліцензійного митного складу є обовязковою наявність охоронної та протипожежної сигналізацій, що виведені на пульт організації, що здійснює охорону митного ліцензійного складу і у разі виникнення пожежі її було б виявлено та знишкоджено у момент виникнення, а збитки були б мізерними.

Представник вказаної третьої особи в останні засіданні суду не з’являється, про слухання справи повідомляється належним чином- замовленою кореспонденцією на адресу вказану представником цієї особи. Якщо вказана особа кореспонденцію не отримувала за виною пошти, вона вправі звернутися про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами та надати відповідні докази.

Суд вважає, що справа може бути розглянута за матеріалами, що є у неї, при цьому виходить з того, що згідно ст 129 Конституції України надання суду доказів та доказування перед судом їх переконливостї є правом зацікавленої особи, а не обовязком.

Розглянувши матеріали, суд,-

встановив:

Згідно договору № 66/04-06 обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного і санітарарно-епідеміологічного характеру від 06.04.2006 року він укладен між ВАТ Національною Акціонерною Страховою компанією «Оранта», іменованим «Страховик» та ЗАТ «Південрибхолод» ( що іменується «Страхувальник») на підставі заяви страхувальника та постанови КМУ від 16.11.2002 року № 1788 «Про затвердження Порядку і правил проведення обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру».

Згідно п.1.1 договора страховик бере на себе зобов’язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, що визначені договором та Порядком і правилами проведення обов’язкового- страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи пожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкти, господарська діяльність на яких може призвести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру, затверджених постановою КМУ від 16.11.2002 року № 1788.

Згідно п. 3.1 договора страховим випадком за цим договором визнається пожежа та/або аварія на об’єкті підвищеної небезпеки, вказаному в п. 2.2 цього Договору, що сталися під час дії цього договору ( п. 10.1 цього договору) та призвели до аварії екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру, внаслідок яких заподіяна шкода життю, здоров’ю фізичних осіб, навколишньому природному середовищу, майну фізичних та юридичних осіб, цивільно-правова відповідальність за яку покладається на страхувальника.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, при цьому виходить з наступних обставин:

Згідно п. 5 Порядку і правил проведення обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи паожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкт, господарська діяльність на яких може привести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру, затверджених постановою КМУ від 16.11.2002 року № 1788, страховим випадком вважається заподіяння прямої шкоди третім особам внаслідок пожежі та/або аварії на об’єктах підвищеної небезпеки під час дії договору обов’язкового страхування, внаслідок чого виникає обов’язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Таким чином в даном пункті правил не вказується про те, що страховим випадком є випадок, якщо пожежа призвела до аварії екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру.

Більш того, згідно преамбули договору, він укладений на підставі постанови КМУ від 26.11.2002 року № 1788.

Таким чином, виходячи із закріпленого ст. 3 ЦК України основних принциипов цивільного права – принципов добросовісності, розумності та справедливості, сенс договору не може протиречити сенсу нормативного акта, на підставі якого він укладений.

Згідно ч. 2 ст 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється згідно ст. 213 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Згідно ч. 3 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що п. 3.1 договору підлягає тлумаченню наступним чином Страховим випадком вважається заподіяння прямої шкоди третім особам внаслідок пожежі та/або аварії на об'єкті підвищеної

небезпеки під час дії договору обов'язкового страхування, внаслідок чого виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Крім цього, згідно ч. 2 ст. 637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Суд вважає, що в спорному випадку можливо також застосування передбаченой ст. 8 ЦК аналогії.

Так, типовий договір є додатком 2 до Порядку і правил.

При цьому в типовому договорі не вказане поняття страхового випадку.

Тобто, при вказаних правовідносинах страховий випадок слід вважати той, який вказан в Порядку і правилах.

Крім цього, незалежно від того, яким чином сформульований п. 3 .1 логовору, є підстави вважати, що страховий випадок має місце

Так, згідно п. 1.1 договору страховик бере на себе зобов’язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, що визначені цим договором та Порядком і правилами проведення обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи паожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкт, господарська діяльність на яких може привести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру.

Таким чином, самі сторони ухвалили в договорі, що їх відносини регулюються не тільки договором, але також і вказаним Порядком і правилами.

Згідно акта про пожежу від 22.01.2007 року, додатка до нього від 01.02.2007 року, звіта № 7/01-0Ц страховий випадок має місце та повністю відповідає п. 5 вказаного Порядка і правил.

Необхідність застосування в даному випадку п. 5 вказаного Порядка і правил також відповідає ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, згідно вказаної норми зобов’язання виконуються не тільки згідно умов договору, але також і згідно актам цивільного законодавства.

Згідно звіту № 7/01-0Ц про проведення незалежної оцінки об’єкта : «ушкодження та втрата майна, що отримані внаслідок пожежі 22.01.2007 року в холодильній камері № 51 на хололодильникі за адресою: м. Севастополь, вул. Рибаков, 5», замовником вказаного висновку є сам відповідач.

При цьому в п. 1.1 звіту «постановка задачи» значиться підпункт 1.5-«функція оцінки», згідно якої вказується, що результати оцінки будуть використовані для розрахунку суми відшкодування.

Згідно таблиці № 7 звіту шкода складає 269171, 95 грн., з якої вартість без ПДВ тушек курки бройлера складає 43040, 25 грн., картонних ящиків – 123015 грн., піщевих літографірованих пластикових пакетів – 70875 грн.

Таким чином, сума вказаних складових равна 236930, 25 грн.

Згідно п. 5 Порядка і правил проведення обов’язкового страхування цивільної відповідальності суб’єктів господарювання за шкоду, яка може бути заподіяна пожежами та аваріями на об’єктах підвищеної небезпеки, включаючи паожежовибухонебезпечні об’єкти та об’єкт, господарська діяльність на яких може привести до аварій екологічного і санітарно-епідеміологічного характеру відшкодуванню підлягає пряма шкода.

Однак поняття «пряма шкода « вказаним нормативним актом не визначена.

Виходячи з норм Цівільного кодексу України та передбаченой ст. 8 ЦК України аналогії суд вважає, що вказана сума 236930, 25 грн. є прямою шкодою.

Так, з сенсу ст. ст. 611, 623, 1166, 1167 ЦК України виходить, що в Цивільному кодексі України є поняття збитки, моральна шкода, неотримані доходи ( упущена вигода, шкода).

Вказана сума не відноситься до моральної шкоди та неотриманим доходам (упущена вигода), та відповідно, вказана шкода може бути просто шкодой ( тобто прямой шкодой).

Крім цього, відповідно до п.3 «Порядку обліку пожеж та їх наслідків», затвердженого постановою КМУ від 26.12.2003 року № 2030, прямі збитки від пожежі є оцінені в грошовому виражені матеріальні цінності, знищені та/або пошкоджені внаслідок безпосереднього впливу небезпечних факторів пожежі.

З урахуванням п. 6.1 договору обов’язкового страхування № 66/04-06 від 06.04.2006 року, згідно якого франшиза встановлена у розмірі 1% від страхової суми, яка згідно п. 4.2 договору складає 1190000 грн., та п. 4.3.2 договору, згідно якого на відшкодування шкоди заподіяному майну третіх осіб встановлено 20% страхової суми, відшкодуванню підлягає 226100 грн.

Перерахування вказаної суми позивачем ВАТ «Миронівський хлібопродукт» підтверджено витягом банку від 17.05.2007 року.

Майно в холодильному приміщенні знаходилось на підставі договору оренди № АХ-11/06 від 01.12.2006 року

Згідно звіту № 7/01-0Ц про проведення незалежної оцінки об’єкта, майно є майном ВАТ «Миронівський хлібопродукт».

При вказаних обставинах посилання відповідача на те, що в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи матеріальна шкода вказана у розмірі 51468, 3 грн. не має правового значення.

При цьому також не може бути прийнята до уваги посилання відповідача на те, що вказана постанова має закону силу, оскільки згідно ст. 35 ГПК України постанова про відмову в порушенні кримінальної справи не є документом, яким встановлюються факти, які звільняються від доведення.

При цьому необхідно відмітити, що вказана сума дійсно вказана у звіті № 7/01-0Ц як вартість тушки курки бройлера з ПДВ (таблиця 7). Однак, вартість тушки курки- це тільки одна із складових прямої шкоди.

Посилання відповідача на порушення позивачем п. 11 Порядку і правил також не може бути прийняте до уваги.

Так, згідно вказаного пункту повинні бути підтверджувальні документи страхувальника та третьої особи про врегулювання питання за участю страховика про розмір шкоди.

Тобто, з вказаної формуліровки виходить, що її сенс в об’єктивному визначенні розміру шкоди.

Однак, розмір шкоди визначений звітом № 7/01-0Ц, який зроблений за замовленням самого відповідача, та саме на підставі якого позивач та третя особа визначили розмір шкоди.

Крім цього, не має підстав вважати, що відповідач був позбавлений права брати участь в регулюванні питання між позивачем та третью особою про розмір шкоди.

Так, відповідач був сповіщений про таке врегулювання, що підтверджується листами, що адресовані відповідачу від 01.03.2007 року, 04.04.2007 року, вих.. № 55 та від 17.05.2007 року, вих. №2.

Однак, відповідачем 27.04.2007 року за вих. № 3-07/370 позивачу була дана відповідь, що рішення стосовно виплати може бути прийняте після одержання відповіді від санітарно-епідеміологічної служби.

При цьому необхідно відмітити, що у вказаній відповіді відповідачем не заявлено, що він не згоден з розміром шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Посилання відповідача на те, що дослідчою перевіркою встановлено, що пожежа виникла внаслідок неналежного монтажу обладнання ТОВ «Фірма «ЕКСЕРГІЯ» також не може бути прийнята до уваги, оскільки згідно ст. 35 ГПК України постанова про відмову в порушені кримінальної справи не є документом, яким встановлюються факти, які звільняються від доведення, у тому числі факти про причину пожежі.

При цьому необхідно відмітити, що в додатку до акта вказано, що причина пожежі імовірна.

Якщо буде встановлена безспірна причина пожежі і відповідач буде вважати, що це може вплинути на прийняте рішення, він вправі звернутися про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Крім цього, ні договором обов’язкового страхування, з урахуванням тлумачення його п. 3.1, ні Порядком і правилами, не передбачено в даному випадку звільнення страховика від страхового відшкодування страхувальнику у разі виникнення пожежі за виною інших осіб.

Встановлення такої вини може мати значення у разі надання відповідачем регресного позову до такої особи, однак у справі, що розглядається, це не предмет позову.

При цьому також необхідно відмітити, що ані договором обов’язкового страхування, з урахуванням тлумачення його п. 3.1, ані вказаним Порядком і правилами, не передбачено звільнення страховика від відшкодування страхового відшкодування страхувальнику у разі виникнення пожежі від наявності, або відсутності будь-яких обов’язків між страхувальником та третьою особою.

Необхідно також відмітити, що відповідачем не поданий зустрічний позов про зменшення розміру відшкодування шкоди по будь-яким підставам, а виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципа диспозитивності сторін, суд не вправі розглядати таке питання з власної ініціативи.

Посилання третьої особи на неукладення договору оренди не може бути прийнято до уваги.

Так, згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом не дійсним.

Таким чином, якщо зацікавлена особа вважає що договір не відповідає законодавству, така особа вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Однак третьою особою не надано доказів того, догорів визнаний судом недійсним.

При цьому необхідно відмітить, що згідно ст. 129 Конституції України передбачено, що сторона вільна в наданні суду доказів та доказуванні перед судом їх переконливості, а також закріплений принцип змагальності сторін, та їх рівності перед Законом та судом.

Згідно ст. 8 Конституції України вона має вищу юридичну силу та її норми являються нормами прямої дії.

Таким чином суд вправі розглядати справу по тім матеріалам, яки надані зацікавленими особами.

Крім того, виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін суд не вправі надоваті оцінку даному договору на предмет не відповідності законодавству при розгляди цієї справи, оскільки це не є предметом спору по цієї справі.

Про необхідність дотримання принципу диспозитивності сторін також указується в постанові Верховного Суду України від 20.05.2002 року № 02/132. (справа № Д12/12) по аналогічному питанню, а в постанові Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року “Про застосування норм Конституції України при здійсненні правосуддя” вказується, що суди вправі застосовувати безпосередньо норми Конституції як норми прямої дії.

При цьому також необхідно відмітити, що чи укладений договір оренди, чи ні, це не має правового значення, оскільки ні договором обов’язкового страхування, з урахуванням тлумачення його п. 3.1, ні Порядком і правилами, не передбачено, що від цього ставиться в залежність страхове відшкодування.

Не може бути також прийняте до уваги посилання третьої особи про те що інспектором Шевченко А.В. порушено законодавство, оскільки зацікавленою особою не надано доказів того що дії вказаної посадової особи оскаржені та визнані неправомірними, а акт визнаний не чинним (недійсним) чи скасован, а входячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципу диспозитивності сторін суд не вправі давати оцінку діям вказаної посадової особи на предмет невідповідності законодавству.

При цьому також необхідно відмітити, що згідно п.2 роз’яснення президії ВАСУ від 26.01.2000р. №02-5/35 з послідуючими змінами «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів», якщо акт є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури його прийняття не можуть бути підставою визнання його недійсним.

Доповнення до акту є вірним по суті, оскільки їм усунені описки в акті.

Крім того, факт того, що пожежа була в камері №51, а не № 52, підтверджується не тільки доповненнями до акту, но і другими доказами – звітом №7/01-ОЦ та наданими до нього фотознімками, а також матеріалами наданими самим ТОВ Фірма «ЕКСЕРГІЯ», у тому числі зробленими цією особою фотознімками, згідно яких вказана особа обстежувала саме камеру № 51.

Посилання на те, що при зберіганні майна порушено митне законодавство не може бути прийняте до уваги, оскільки порушення митного законодавства не позбавляє особу захищати свої цивільні права.

Крім того, безспірних доказів того, що при зберіганні майна порушено митне законодавство не надано.

Так, відповідна інформація від митного органу зацікавленою особою не надана, а виходячи із закріпленого ст. 129 Конституції України принципа диспозитивності сторін, суд не вправі знаходити за зацікавлену особу докази.

При цьому також необхідно відмітити, що висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущенні.

Судові витрати згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, підлягають відшкодуванню позивачу відповідачем в сумі 2261 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Пункт 3.1 договору № 66/04-06 обов’язкового страхування від 06.04.2006 року тлумачити наступним чином: Страховим випадком вважається заподіяння прямої шкоди третім особам внаслідок пожежі та/або аварії на об'єкті підвищеної небезпеки під час дії договору обов'язкового страхування, внаслідок чого виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування.

Стягнути з ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія „Оранта”, м. Київ в особі Керченського міського відділення Національної акціонерної страхової компанії „Оранта” ( м. Керч, вул. Свердлова, 21, р/р 7201 у СБ м. Сімферополь, МФО 324010, ЕДРПОУ 24689503) на користь ЗАТ „Південрибхолод” ( м. Керч, вул. Свердлова, 49, р/р 4609 у ВСФ КБПБ, МФО 324935, ) суму страхового відшкодування у розмірі 226100 грн., судові витрати 2261 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Гайворонський В.І.