ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 322
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.01.2008

Справа
№2-27/5076.1-2006А

За
позовом Міжгосподарська госпрозрахункова договірно - правова юридична служба,
м. Судак, вул. Алуштинська, 13.

До
відповідачів 1. ДПІ в м. Судак, м. Судак, вул. Яблунева, 6.

2. Судакське міське
фінансове управління, м. Судак, вул. Леніна, 81 -А.

3.  Головне управління Державного казначейства
України в АР Крим,

Про
визнання нечиннним   рішень та стягнення
111758,00 грн.

Суддя Н.В. Воронцова.

При
секретарі Топоріщевої Т. П.

представники:

Від
позивача -      ОСОБА_1, дор. у
справі.

Від
відповідачів -  1. Хруль С. В., дор. у
справі; Єфремова Т. О., дор. у справі.

2.  Кобзєва Ю. О., дор. у справі.

3.  Лукашевич К. В., дор. у справі.

Сутність
спору:

Позивач звернувся до
Господарського суду з позовною заявою до відповідача про стягнення надміру
сплаченого податку на додану вартість  у
розмірі 56221,99 грн. і податку на прибуток у розмірі 53647,00 грн. та
стягнення бюджетної заборгованості у розмірі 1795 грн.

Рішенням ГС АР Крим від
06.09.-20.09.2004 р. по справі №2-7/6336 - 2004 позов було задоволено частково,
повернути з державного  бюджету України
на користь позивача надмірно перераховане ПДВ в сумі 56221,99 грн., з
Державного бюджету України на користь позивача стягнено бюджетну заборгованість
в сумі 1795 грн., повернуто з місцевого бюджету м. Судаку на користь надмірно
сплачений податок на прибуток в сумі 53647 грн. В іншій частині позову
провадження по справі було припинено.

Постановою
Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.12.2004 р. апеляційна
скарга ДПІ в м. Судак була задоволена частково, рішення ГС АР Крим від  06.09.-20.09.2004 р. по справі №2-7/6336 -
2004  змінено; позов задоволено частково.
стягнено з державного бюджету України на користь позивача надмірно
перерахований податок на додану вартість в сумі 55638,00 грн.,  стягнено з місцевого бюджету м. Судак на
користь позивача надмірно сплачений
податок на прибуток в сумі 52500,00 грн., у частині стягнення податку на
додану вартість в сумі 583,99 грн. і 1795,00 грн. та стягнення податку на
прибуток в сумі 1147,00 грн. у позові відмовлено, у частині визнання недійсним
рішення ДПІ в м. Судак від 06.08.2002 р. №389/6248 провадження по справі
припинено.

Постановою
Вищого господарського суду України  від
27.07.2005 р. касаційна скарга ДПІ в м. Судак була задоволена частково,
постанова Севастопольського апеляційного господарського суду  від 13.12.2004  та
рішення ГС АР Крим від 06.09.-20.09.2004 р. по справі №2-7/6336 - 2004
скасовані та справа була передана на новий розгляд до ГС АР Крим, розгляд якої
було доручено судді ГС АР Крим Дадинської Т. В. з привласненням їй
№2-15/14305.1 - 2005.

При
цьому Вищим господарським судом України вказано,  що судами не встановлено, чи звертався
позивач з відповідною заявою про повернення надміру сплачених податків до
державної податкової служби і в який термін, що є суттєвим для вирішення  даного спору. При вирішенні даного спору
необхідно встановити, чи мала місце переплата до бюджету певного податку,  яким чином вона утворилася, в якій сумі,  за який період, якими первинними документами
підтверджується сплата податку чи іншого платежу, а також строки звернення з
заявою про повернення надміру сплачених платежів.

Відповідно
до резолюції першого заступника голови ГС АР Крим Ковтун Л. О. від 25.11.2005
р. справу №2-15/14305.1 - 2005 передано на розгляд судді Альошиної С. М. в
зв'язку з переходом судді ГС АР Крим Дадинської Т. В. до іншого суду.

Позивач
заявою від 03.05.2006 р. зменшив суми позовних вимог і просить суд стягнути
надміру сплачений ПДВ  у розмірі 56221,99
грн. та стягнути бюджетну заборгованість по ПДВ у розмірі 1795 грн. вказане
обґрунтовує тим,  що рішенням ГС АР Крим
від 20.09.2004 р. №2-7/6336 - 2004 позов
міжгосподарської госпрозрахункової договірно - правової юридичної служби
було задоволено частково та стягнено надмірно сплачений податок на прибуток в сумі
53647 грн. з держбюджету у повній мірі, також стягнено надмірно сплачений ПДВ -
56221,99 грн., а також стягнено бюджетну заборгованість по ПДВ  у розмірі 1795 грн. Позивачу було
перераховано на розрахунковий рахунок надміру сплачений податок на прибуток у
розмірі 53647 грн. відповідно до вказаного рішення ГС АР Крим. Однак  надміру сплачений ПДВ і бюджетну
заборгованість відповідач - ДПІ в м. Судак, оскаржило, що є предметом розгляду  дійсної справи.

Суд
прийняв до уваги вказане уточнення позивача.

Згідно
до резолюції першого заступника голови ГС АР Крим Ковтун Л. О. від 17.05.2006
р. в зв'язку з хворобою судді ГС АР Крим Альошиної С.М.  справу № 2-28/ 5076.1 - 2006А  передано на розгляд судді Воронцової Н. В. з
присвоєнням їй номеру 2-27/5076.1- 2006А .

Представниками
позивача, першого і третього відповідача в судовому засіданні заявлено усне
клопотання про призначення по справі
судово - бухгалтерської експертизи.

Дослідивши
матеріали справи,  пояснення
позивача,  а також першого і третього  відповідачів, суд дійшов висновку про те, що
для з'ясування обставин, що мають значення для справи,   необхідно надіслати матеріали справи   до
Науково - дослідницької лабораторії судових експертиз,  м. Сімферополь, вул. Турецька, 6/7, про що
було винесено ухвалу ГС АР Крим 13.07.2006 р.

На вирішення судової  експертизи суд поставив  наступні питання: 1.  чи мала місце переплата до бюджету по податку
на додану вартість  у розмірі 56221,99
грн.?  2. Яким чином утворилася  вказана переплата по податку на прибуток і по
податку на додану вартість, в якій сумі і за який період? 3. Якими первинними
документами підтверджується сплата податку чи іншого платежу, а також строки
звернення з заявою про повернення надміру сплачених платежів?

До господарського суду АР Крим від
експертної установи матеріали справи були повернені з висновком судово -  бухгалтерської експертизи  №49 від 22.03.2007 р., в зв'язку з чим
ухвалою ГС АР Крим від 27.04.2007 р. провадження по справі було поновлено.

Від Головного управління Державного
казначейства України в АР Крим надійшла заява,
відповідно до якої просить замінити відповідача №3 по справі -
відділення Сакського державного казначейства в м. Судак на її правонаступника
-   Головне управління Державного казначейства
України в АР Крим. Вказане обґрунтовує тим,
що у виконання наказу Головного управління Державного казначейства
України в АР Крим від 15.11.2006 р. №32 відділення державного казначейства в м.
Судак припинило свою діяльність в статусі юридичної особи шляхом перетворення
його в управління Державного казначейства в м. Судак головного управління
Державного казначейства України в АР Крим. Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України від 06.07.2006 р. №644 Управління Державного казначейства в АР
Крим реорганізовано в Головне управління Державного казначейства України в АР
Крим. 26.10.2006 р. була проведена державна реєстрація Головного управління
Державного казначейства України в АР Крим,
яке є правонаступником Управління держаного казначейства в АР Крим.

В зв'язку з вказаним, суд ухвалив замінити
відповідача №3 по справі - відділення Сакського державного казначейства в м.
Судак на її правонаступника -   Головне
управління Державного казначейства України в АР Крим.

Відповідач
№3 по справі  у відзиві просить у позові
відмовити. Також просить суд у разі задоволення позовних вимог, забовязати ДПІ
в м. Судак підтвердити факт зарахування вказаного податку у доход державного
бюджету України.

Суд
витребував від відповідача №3 відомості про рахунки, з яких повинно бути
здійснено повернення надмірно сплаченого податку та відшкодування бюджетної
заборгованості.

Також
на позивача було покладено забовязання представити докази сплати спірних сум
вказаних податків.

Позивач
у поясненнях по справі просить стягнути зайво перерахований податок на додану
вартість у розмірі 58017 грн.

Також
позивач в судовому засіданні, що відбулося 17.01.2008 р.,   усно уточним позовні вимоги та просить суд
стягнути зайво перерахований податок на додану вартість у розмірі 55638 грн.
відповідно до платіжного доручення №9077 від 19.01.2001 р.

Суд
прийняв до уваги уточнення позивача.

Відповідач
у поясненнях по справі повідомив про те,
що вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають
задоволенню.

Представником
відповідача було повідомлено про рахунки,
відкриті в 2007 році для відшкодування податку на додану вартість.

Суд  під
час  судового  розгляду
даної адміністративної справи повинен був здійснювати  повне
фіксування  судового   засідання
за   допомогою звукозаписувального
технічного засобу, у відповідності до ст.. 41 КАСУ.

Однак
в зв'язку з технічними неполадкою, вказане зроблено не було,  про що було складено відповідний акт від
17.01.2008 р.

Сторони  клопотанням від 17.01.2008 р. повідомили про
те, що не заперечують проти розгляду даної справи без фіксації  судового засідання  за
допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки фіксація
судового процесу неможлива по технічним причинам.

Розглянувши
матеріали справи, дослідивши представлені докази,  заслухавши пояснення представників сторін,
суд,  -

В С Т
А Н О В И В :

В
липні 2002 р. ДПІ в м. Судак було проведено комплексну документальну перевірку
дотримання законодавства про оподаткування позивачем за період з 01.06.1999 р.
по 01.07.2002 р.

По
результатам перевірки було винесено акт №73-23/1 від 30.07.2002 р.

На
підставі вказаного акту перевірки було винесено податкове повідомлення -
рішення №389/6248 від 06.08.2002 р.,
відповідно до якого у відношенні позивача,  на підставі п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення забовязань платників податків перед бюджетами і
державними цільовими фондами», застосовано штрафну санкцію  у розмірі 131,5 грн.

Судом
встановлено, що 23.11.2000 р. між гр.. ОСОБА_1 і позивачем по справі було
укладено договір доручення на продажу будівлі дитячого будинку,  що належав на праві власності гр.. ОСОБА_1

Відповідно
до довідки Судакського міського бюро реєстрації технічної інвентаризації м.
Судака від 16.11.2000 р. №382 вартість будівлі дитячого садку, що належав гр..
ОСОБА_1, складала 348670 грн.

В
подальшому вказана будівля була продана іншій юридичний особі.

30.12.2000
р. грошові кошти в сумі 348670 грн. за продажу будівлі надійшли до
розрахункового рахунку позивача по справі.

30.12.2000
р. відповідно до платіжного доручення на особовий рахунок гр.. ОСОБА_1 було
перераховано грошові кошти в сумі 82036,52 грн. з призначенням платежу
«поворотня фінансова допомога».

19.01.2001
р. позивачем було сплачено ПДВ в сумі 55638 грн., відповідно до платіжного
дорученням №9077 від 19.01.2001 р.,  і
податок на прибуток в сумі 53647 грн., відповідно до платіжного доручення №267
від 19.01.2001 р.

01.02.2001
р. з розрахункового рахунку в касу підприємства було отримано грошові кошти в
сумі 121500 грн. для розрахунків за покупку будинку.

21.02.2001
р. на вищевказану суму було придбано будинок для позивача по справі.

На
підставі договору дарування №547489 від 13.03.2001 р. позивачем було передано
гр.. ОСОБА_1 у власність житловий будинок з надворними будівлями, вартість
якого складає 119000 грн.

В
лютому 2001 р. позивачем було надано до ДПІ в м. Судак декларація по прибутку
підприємства за 2000 р., в тому числі 4 квартал 2000 р. В даної декларації
реалізація будівлі в сумі 290,6 тис. грн.. без ПДВ по договору доручення була
включена до складу валового доходу платника в строку 11 в загальній сумі 291,5
тис. грн.. В наслідок цього, сума податку, що належала до перерахування склала
у розмірі 52500 грн., яка надійшла своє відображення на особовому рахунку
платника податків.

Позивачем
було проведено акт звірки розрахунків з
бюджетом станом на 31.12.2001 р. по ПДВ.

При
камеральної перевірки порушень порядку складення декларації посадовими особами
податкового органу не встановлено. Розрахунок суми податку на прибуток, що
належав до перерахування по особовому рахунку платника за даними відповідача №1
було проведено вірно.

Відповідно
до наданої декларації по ПДВ за грудень 2000 р. ( реєстраційний номер 8233 від
18.01.2001 р. ) чиста сума забовязнь склала 58019 грн. Платіжним дорученням
№9077 від 19.01.2002 р. податок на додану вартість в сумі 55638 грн. був
позивачем сплачений, при цьому вказаним платіжним доручення податкове
забовязання по ПДВ було сплачено з урахуванням наявної переплати по вказаному
податку.

19.01.2001
р. платіжним дорученням №267 від 19.01.2001 р. було перераховано 53647 грн.
06.02.2001 р. було перераховано податок на прибуток в сумі 52500 грн. Станом на
28.01.2001 р. переплата по податку на прибуток склала в сумі 1165 грн.

25.12.2001
р. до відповідача №1 надійшла заява від 24.10.2001 р. вих.. №17 від позивача з
проханням провести аудиторську перевірку в зв'язку з припиненням фінансової
діяльності підприємства.

Перевірка
була проведена за період з 01.06.1999 р. по 01.07.2002 р., результати перевірки
були відображені в акті перевірки №73/23/1 від 30.07.2002 р. При цьому фактів
порушень правильності відображення валових доходів і валових витрат встановлено
не було.

Як
вбачається з акту перевірку, перевіряючими було встановлено  порушення строків сплати ПДВ по строку сплати
02.04.2001 р.,  по податок на додану
вартість в сумі 1315 грн. фактично був сплачений 20.04.2001 р.

13.12.2002
р. на адресу відповідача №1 надійшло письмове звернення з проханням прийняти
уточнену декларацію по прибутку підприємства за 2000 р. і по ПДВ за грудень
2000 р., а також про повернення сум по податку на прибуток і ПДВ.

Вказана
уточнена декларація по ПДВ за грудень 2000 р. була повернена позивачу, а
уточнена декларація по прибутку була прийнята до відома без розноски по  особовому рахунку позивача,  оскільки актом документальної перевірки
№73/23-1 від 30.07.2002 р.  підтверджено
раніш узгоджені податкові забовязання по податку на прибуток в сумі 53647 грн.
і ПДВ в сумі 58019 грн., а вказаний акт підписаний  від імені начальника позивача без заперечень.

Суд
дійшов висновку,  що вищевказані уточнені
декларації на зменшення податку на прибуток в сумі 53647 грн. і зменшення суми
чистого забовязання по ПДВ на суму були представлені позивачем обґрунтовано
оскільки відповідно до ст.. 1000 ЦК за
договором   доручення   одна
сторона   (повірений)
зобов'язується вчинити від імені  та  за
рахунок  другої  сторонни (довірителя)  певні
юридичні дії.  Правочин,  вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки довірителя.
Договором доручення може бути встановлено  виключне
право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або
частини юридичних дій,  передбачених
договором.  У договорі можуть бути встановлені
строк дії такого доручення та (або) територія,
у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно
до ст.. 1002 ЦК України повірений  має
право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення,  якщо інше не
встановлено  договором  або законом. Якщо  в
договорі  доручення  не
визначено  розміру плати
повіреному  або  порядок
її  виплати,  вона
виплачується   після виконання
доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

Відповідно
до п.п.  7.9.1 п. 7.9 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку підприємств» з урахуванням
особливостей,  встановлених цим Законом,
не  включаються  до
валового доходу і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені
платником податку у зв'язку з, зокрема, залученням  платником
податку  майна  на
підставі  договору концесії,   комісії,
консигнації,  довірчого  управління,
схову (відповідального
зберігання),   а   також
згідно   з   іншими цивільно-правовими  договорами,
що не передбачають передачі права власності  на
таке  майно, з урахуванням
положень підпункту 7.9.6 цього  пункту.

Відповідно
до 15 стандарту бухгалтерського обліку,
серед всіх надходжень, які за договором доручення проходить через
повіреного, останній  у якості доходу
визнає лише ту суму,  яка призначена
безпосередньо йому у якості винагороди,
встановленого  відповідним
договором доручення.

Результати
виконання договору доручення довіритель відображає в бухгалтерському обліку
так, як би вона відображалася, якщо би довіритель сам вступав у відносини
з  підприємством - контрагентом. А
повірений,  вне залежності від того,
скільки коштів і в якому направленні проходять через нього  в зв'язку з виконанням договору доручення,
відображає у себе в бухгалтерському обліку лише результати ( доходи і витрати
),  які належать саме йому.

В
бухгалтерському обліку повіреного,  в
зв'язку з виконанням договору доручення, у якості доходів і витрат ( що не
відшкодовуються довірителем відповідно до умов договору  ) визнаються зміни активів і забовязань, які
приводять до зміни власного капіталу повіреного.

Виконання
доручення повіреним в інтересах довірителя розглядається як надання послуг.
Оподаткування винагороди за надання посередницьких послуг проходить в
звичайному порядку, тобто по першої події ( підписання акту виконаних робіт або
отримання винагороди ) повірений збільшу валові доходи.

В
зв'язку з тим,  що за вищевказаним
договором доручення не було передбачено винагороди для повіреного, включення в
валовий дохід грошових коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок   позивача по справі ( тобто повіреного ) в
сумі 348670 грн. є необґрунтованим оскільки у повіреного операції по отриманню
грошових коштів від довірителя для придбання товару, а також придбання товару і
передача його довірителю не відображається в податковому обліку ( тобто не
впливають  на валові доходи і валові
витрати ),  оскільки і грошові кошти і
товар не є власністю повіреного ( позивача по справі ).

З
вказаному випливає,  що перерахування до
бюджету податку на прибуток за 4 квартал 2000 р. у розмірі 53647 грн. є зайвим.

Як
встановлено судом,  на адресу позивача в
січні 2005 р. було перераховано переплата по податку на прибуток в загальній
сумі 53647 грн.

Відповідно  до п. 4.7 ст. 4 Закону України “Про податок
на додану вартість” у  випадках коли
платник податку здійснює підприємницьку діяльність  з
поставки  вживаних товарів
(комісійну торгівлю), що придбані  в  осіб,
не  зареєстрованих  платниками
податку, базою оподаткування
є  комісійна  винагорода
такого  платника податку.

Оскільки
відповідно до договору доручення для повіреного ( позивача по справі ) не
передбачено винагороди, то відповідно у позивача відсутня база оподаткування.

Таким
чином, суд робить висновок про те, що позивачем було зайво включено до
декларації по ПДВ за грудень 2000 р. в строку податкові забовязання грошові
кошти у розмірі 58111 грн. та зайво перераховано до державного бюджету 55638
грн. податку на додану вартість
відповідно до платіжного доручення №9077 від 19.01.2001 р.

Уточнені
декларації по ПДВ і по податку на прибуток за грудень 2000 р. і 4 квартал 2000
р. позивачем було подано на адресу ДПІ в м. Судак 13.12.2002 р., однак
декларація по ПДВ за грудень 2000 р. була повернена позивачу по справі.

Відповідно
до п. п. 15.3.1 п. 15.3 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення забовязань
платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» від
21.12.2000 р. №2181  заяви   на
повернення  надміру  сплачених
податків, зборів (обов'язкових платежів) або на їх відшкодування у
випадках, передбачених  податковими
законами,  можуть бути подані не пізніше
1095 дня,  наступного  за
днем  здійснення  такої
переплати  або отримання права на
таке відшкодування.

Позивачем
в судовому засіданні було представлено заяву від 25.11.2002 р. до ДПІ в м. Судак,
відповідно до якої він просить зайво перераховану суми по податку на прибуток і
по податку на додану вартість перерахувати на свій розрахунковий рахунок.

З у
рахуванням того, що до господарського суду АР Крим з  позовною заявою  позивач звернувся 18.03.2004 р., то суд
дійшов висновку про те,  що позивачем не
було порушено строк, передбачений   п. п.
15.3.1 п. 15.3 ст. 15 Закону України «Про порядок погашення забовязань платників
податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» від 21.12.2000 р.
№2181.

Відповідно
до ч. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких
грунтуються її вимоги і заперечення.

Відповідно
до ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При
таких обставинах справи, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити
позовні вимоги про  стягнення  надмірно сплаченого податку на додану
вартість у розмірі 55638 грн.

Судові
витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,
40   грн. з Державного бюджету України на
підставі ч. 1 ст. 94 КАС України, а зайво сплачена сума у розмірі 1114,20 грн.
підлягає поверненню  з бюджету на
підставі виконавчого листа ГС АР Крим.

Постанову
оголошено 17.01.2008 р.

Постанову
у повному обсязі складено 21.01.2008 р.

На
підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 - 164,
167  Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2.
Повернути на користь  міжгосподарської
госпрозрахункової договірно - правової юридичної служби, м. Судак, вул.
Алуштинська, 13, ( р/р 26001349 в СФ ВАТ «МКБ», МФО 324883, ЗКПО 20708072 ) з
державного бюджету України, ( р/р 0031 в Головному Управлінні
Державного казначейства України в АР Крим, м. Сімферополь, МФО 824026, , по коду бюджетної класифікації доходів 14010200 «Бюджетне
відшкодування податку на додану вартість грошовими коштами» ) 55638 грн.  надміру сплачений податок на додану вартість,
сплачений відповідно до платіжного доручення
№9077 від 19.01.2001 р.

3. Стягнути з Державного бюджету
України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного
казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО
34740405 ) на користь міжгосподарської госпрозрахункової договірно - правової
юридичної служби, м. Судак, вул. Алуштинська, 13, ( р/р 26001349 в СФ ВАТ
«МКБ», МФО 324883, ЗКПО 20708072 )
3,40  грн. судового збору.

4. Повернути з Державного бюджету
України (р/р 0002 у банку отримувача: Управління Державного
казначейства в АР Крим, отримувач: Держбюджет м. Сімферополь, МФО 824026, ЗКПО
34740405 ) на користь міжгосподарської госпрозрахункової договірно - правової
юридичної служби, м. Судак, вул. Алуштинська, 13, ( р/р 26001349 в СФ ВАТ
«МКБ», МФО 324883, ЗКПО 20708072 ) зайво сплачену суму судового збору у розмірі
1114,20 грн.

Виконавчий документ видати після
вступу Постанови в закону силу, за заявою особи на користь якої воно
винесено.

У
разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили
через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо
після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана,
Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Постанова
може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу
адміністративного судочинства України.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Воронцова Н.В.