ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2008 р.

№ 46/54

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Ходаківська І.П.

суддів: Данилова Т.Б., Цвігун В.Л.

розглянувши матеріали касаційної скарги

державного підприємства "Донецька залізниця"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2008р.

у справі

господарського суду

№ 46/54

міста Києва

за позовом

державного підприємства "Донецька залізниця"

до

відкритого акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг"

про

за участю представників сторін:

позивача –

відповідача –

стягнення 430 766,00грн.

Латиш С.В. дов. № Н-01/1695 від 30.05.2007

Зонтов Ю.В. дов. б/н від 01.06.2008

Розпорядженням № 2-12.2/518 від 12.11.2008. у зв'язку із відсутністю судді Першикова Є.В. змінено склад колегії суддів у справі № 46/54, призначеної до розгляду у складі - головуючий суддя –Першиков Є.В., судді Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., утворено колегію суддів у складі: головуючий суддя –Ходаківська І.П., судді Данилова Т.Б., Цвігун В.Л.

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2008 року державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до господарського суду м. Києва із позовом до Відкритого акціонерного товариства –лізингової компанії "Укртранслізінг" про стягнення 430776 грн. пені за прострочення виконання зобов’язання –передачі залізниці предмету лізингу 2 електровозів постійного струму ЕПЛ2Т на умовах фінансового сублізінгу.

Позовні вимоги було вмотивовано укладеним договором, згідно з яким за несвоєчасну передачу предмета лізингу сублізингодавець сплачує залізниці пеню в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, що за прострочення 31 день передачі одного електровоза становить суму позову.

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.05.2008, залишеним в силі Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2008, в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Судові рішення обґрунтовані тим, що сторонами укладено Додаткову угоду до договору, якою погоджено нові строки : графік передачі майна в лізинг та графік сплати лізингових платежів, які суди визнали новацією зобов’язань, яка припиняє попередні обов’язки.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права –статті 604 Цивільного кодексу України, вважає, що обов’язок повинен виконуватись у відповідності із ст.530 ЦКУ, а за порушення зобов’язання згідно із ст.ст. 610 , 612 Цивільного кодексу України відповідач повинен сплатити неустойку.

Порушенням норм процесуального права Донецька залізниця вважає порушення вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України в частині дослідження обставин справи в повному обсязі, невірну оцінку доказів, і на цих підставах просить судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що 19.06.2007. між Відкритим акціонерним товариством “Лізингова компанія “Укртранслізинг” в якості сублізингодавця та Державним підприємством “Донецька залізниця ” в якості сублізингоодержувача укладено договір фінансового сублізингу № 59-Д/Т-071376/НЮ ( далі –Договір), за умовами якого сублізингодавець зобов’язався передати сублізингоодержувачу в тимчасове платне володіння і користування на умовах, передбачених даним договором, предмет лізингу –2 нових електропоїзди постійного струму серії ЕПЛ2Т, отримані раніше від лізингодавця ПП “ВТБ “Лізинг Україна ” за договором фінансового лізингу № 40-ФЛ від 14.06.2007.

Згідно з п. 2.2 Договору кількість, виробник товару, модель та термін поставки предмету лізингу в сублізинг визначається у додатку № 3 до цього договору.

Пунктом 5.1 Договору від 19.06.2007 р. сторони погодили, що сублізингоодержувач набуває право користування предметом лізингу на умовах цього договору з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі предмета лізингу в сублізинг. Передача здійснюється відповідно до графіку, узгодженого сублізингодавцем та сублізингоодержувачем.

Виходячи з додатку № 1 та додатку № 3 до договору фінансового сублізингу відповідач зобов’язався передати залізниці два електропоїзди постійного струму ЕПЛ2Т вартістю 31700000,00 грн. у вересні та листопаді 2007 року кожний.

У відповідності з п. 9.4 договору від 19.06.2007 за несвоєчасну передачу предмету лізингу, передбаченого графіком (додаток № 3), сублізингодавець сплачує сублізингоодержувачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє на дату виникнення простроченої заборгованості у відсотках від суми невиконаних зобов’язань за кожен день прострочення виконання зобов’язань.

Відповідачем не виконано обов’язок з передачі у вересні 2007 року одного електропоїзду, за що залізниця нарахувала 430776,00 грн. пені за 31 день прострочення виконання зобов’язання.

Судами встановлено, що предмет лізингу мав бути переданий відповідачем залізниці у строки, визначені графіком передачі майна, який визначено у додатку № 3 до договору.

Однак, 05.11.2007. сторонами укладено додаткову угоду № 3 до Договору фінансового сублізингу № 59-Д/Т-071376/НЮ від 19.06.2007, якою до неї додаються та вважаються невід’ємною частиною Договору додаток № 3а та додаток № 4а, якими встановлюються нові графік передачі майна та базовий графік сплати лізингових платежів.

Крім того, у п. 2 додаткової угоди № 3 сторони погодили, що з дати її підписання додатки № 3 та № 4 до договору фінансового сублізингу втрачають чинність.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, 05.11.2007. сторонами укладено та належним чином оформлено додаткову угоду № 3 до Договору, якою встановлено нові графік передачі майна та базовий графік сплати лізингових платежів.

Як вбачається з додатку № 3а, погодженого сторонами 05.11.2007 до Договору, відповідач мав передати залізниці два електропоїзди постійного струму ЕПЛ 2Т у грудні 2007 року.

Актом від 28.12.2007 приймання-передачі майна в сублізинг підтверджується, що відповідачем передано, а залізницею прийнято в тимчасове користування на умовах Договору від 19.06.2007 електропоїзд постійного струму ЕПЛ 2Т.

Частиною 2 ст. 604 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов’язання припиняється, зокрема, за домовленістю сторін про заміну первісного зобов’язання новим зобов’язанням між тими ж сторонами (новація).

Суди попередніх інстанцій визначили, що укладенням додаткової угоди № 3 від 05.11.2007 та визначенням нових строків передачі предмету сублізингу (додаток № 3а), зобов’язання відповідача з передачі електропоїзду у вересні 2007 року, визначене в додатку № 3, припинилося шляхом новації, і у зв’язку з цим підстави для задоволення позовних вимог Державного підприємства “Донецька залізниця ” про стягнення пені за порушення строків передачі предмету лізингу одного електропоїзду постійного струму ЕПЛ 2Т у вересні 2007 відсутні.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів по справі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу державного підприємства "Донецька залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.08.2008. у справі № 46/54 господарського суду м. Києва залишити без змін.

Головуючий           І. Ходаківська

Судді           Т. Данилова

В. Цвігун