донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

19.02.2008 р.                                                              справа №20/318

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Акулової Н.В. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Кольчик І.К. – за дов. № 01-50 від 18.02.08 р., Кольчик Д.І. – за дов. № 01-49 від 18.02.08 р.,

від відповідача:

Рижих В.І. – за дов. № 55-01/6 від 12.09.07 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Орендного підприємства «КВАНТ», м. Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

27.12.2007 року

по справі

№20/318 (головуючий суддя Донець О.Є., судді Мєзєнцев Є.І., Підченко Ю.О.)

за позовом

Орендного підприємства «КВАНТ», м. Донецьк

до

Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут гірничої механіки ім. М.М. Федорова», м. Донецьк

про

Стягнення 199951 грн. 40 коп.

ВСТАНОВИВ:

У 2007 році позивач, Орендне підприємство «КВАНТ», м. Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача –Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут гірничої механіки ім. М.М. Федорова», м. Донецьк про стягнення 199951 грн. 40 коп.

Рішенням від 27.12.07р. в задоволені позовних вимог Орендного підприємства «КВАНТ», м. Донецьк було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що доказів заподіяння саме відповідачем шкоди позивачу, наявності його вини у заподіянні цієї шкоди, протиправності поведінки відповідача та причинного зв»язку між його діями (бездіяльністю) та завданою шкодою, в матеріалах справи відсутні.

Позивач, Орендне підприємство «КВАНТ», м. Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції неповністю з»ясував обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 27.12.07р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Орендного підприємства «КВАНТ», м. Донецьк.

Відповідач, Відкрите акціонерне товариство «Науково-дослідний інститут гірничої механіки ім. М.М. Федорова», м. Донецьк, надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив Донецький апеляційний господарський суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи № 20/318, та наданих сторонами пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно з договором купівлі-продажу державного майна ОП «КВАНТ», м. Донецьк № 1324 від 12.12.95 р., акту прийому-передачі державного майна від 23.02.96 р., свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.02.03 р., позивач є власником будівлі складу металу площею 142,10 кв.м., який розташований за адресою: м. Донецьк, пр. Гурова, 2.

Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки № 4907 № Ю-14919/2003 позивач користується земельною ділянкою, на якій знаходиться і вищезазначений об»єкт.

Позивач, звертаючись до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з відповідача збитків, до їх складу включив:

- витрати на відновлення будівлі складу металу в сумі 101152 грн. 95 коп., розмір яких позивач обґрунтовує кошторисом на відновлювальний ремонт, виконаним ТОВ «Ялтан» - підрядником за договором підряду від 27.07.07 р., укладеним з позивачем;

- збитки, завдані крадіжкою матеріальних коштовностей, в сумі 15955 грн. 56 коп., що позивач обґрунтовує протоколами засідання інвентаризаційної комісії, актами, рахунками, інвентаризаційними описами, відомостями та актами переоцінки товарно-матеріальних коштовностей, накладними;

- збитки, завдані псуванням основних засобів в сумі 19089 грн. 00 коп., які позивачем також обґрунтовані вищенаведеними документами;

- витрати на охорону складу металів співробітниками позивача в сумі 52803 грн. 92 коп., що обґрунтовані позивачем довідкою-розрахунком, накладними та розрахунками нарахування заробітної плати;

- витрати на охорону складу металів ПП «Донсервіс»в сумі 10950 грн. 00 коп., що обґрунтовані позивачем договором із зазначеним підприємством № ОС/11-6 від 15.11.06 р. та наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України у випадках, коли правовідносини не врегульовані ГК України.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Нормами ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, прав суб»єктів господарювання та споживачів.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки –це втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до вимог ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов»язання можуть виникати, зокрема, внаслідок заподіяння шкоди суб»єкту або суб»єктом господарювання.

Статтею 175 Господарського кодексу України зазначено, що майнові зобов»язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю юридичною природою зобов»язання з відшкодування шкоди є деліктними, позадоговірними зобов»язаннями. Для застосування деліктної відповідальності необхідною є наявність складу правопорушення, а саме:

-          протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи;

-          шкідливого результату такої поведінки (шкоди);

-          причинного зв»язку між протиправною поведінкою і шкодою;

-          вини особи, яка заподіяла шкоду.

Позивач звернувся до суду про стягнення збитків, обґрунтовуючи свої вимоги нормами цивільного права, що регулюють відшкодування шкоди. В даному випадку предметом спору є саме питання спричинення шкоди, а не стягнення збитків, оскільки між сторонами відсутні договірні господарські зобов»язання.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що надані позивачем письмові докази не свідчать про те, що 30.07.04 р. о 19 год. 00 хв. саме відповідачем зруйновано по всій довжині стіну складу металу, здійснено розкрадання металопродукції, демонтаж та пошкодження обладнання, що знаходилися на складі. Наявні в матеріалах справи копії листів, договору про дольову участь, протоколи про наміри зазначеного ствердження позивача, викладеного в позовній заяві, не підтверджують.

Постановою Дільничного інспектора міліції Ворошиловського РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області від 27.10.06 р. про відмову в порушенні кримінальної справи, на яку посилався позивач у позові, зазначено, що відсутні підстави вважати, що в діях невстановлених осіб вбачаються ознаки кримінального злочину, у зв»язку з чим судом першої інстанції правомірно зазначено, що цей документ також не може вважатися належним доказом по даній справі.

Крім того, вищевказана постанова дільничного інспектора міліції не є належним доказом в розумінні вимог ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, як така, що встановлює будь-які факти, оскільки таким доказом по справі в господарському процесі є тільки вирок суду по кримінальній справі або рішення суду по цивільній справі.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що інші документи, якими позивач обґрунтовує розмір збитків, не є належними доказами в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, тому що складені в односторонньому порядку, не містять даних про те, яке саме майно знаходилося на складі безпосередньо до та після зруйнування стіни, яка його кількість, асортимент, ціна тощо.

В оскарженому рішенні місцевим господарським судом також правомірно встановлено, що витрати на охорону пошкодженого об»єкту не знаходяться у зв»язку із діями відповідача, розмір цих витрат не обґрунтовано у повному обсязі документами первинного бухгалтерського обліку, а саме: відомостями виплати заробітної плати, розхідні касові ордери тощо.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про те, що докази заподіяння саме відповідачем шкоди позивачеві, наявності його вини у заподіянні цієї шкоди, протиправності поведінки відповідача, причинного зв»язку між його діями (бездіяльністю) та завданою шкодою, в матеріалах справи відсутні, у зв»язку з чим позовні вимоги (незважаючи на те, що вони містять прохання стягнути збитки) правомірно залишені судом першої інстанції без задоволення через недоведеність.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 27.12.07р. у справі № 20/318 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Орендного підприємства «КВАНТ», м. Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 27.12.07р. у справі № 20/318 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 27.12.07р. у справі № 20/318–без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п»ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          Н.В. Акулова

Т.А. Шевкова

Надр.5 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4 - ДАГС;

5 –ГС Дон. обл.

Ложка Н.Л.