ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2008 р.

№ 19/227

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. –головуючого,

Костенко Т.Ф.,

Коробенко Г.П.

розглянувши матеріали

касаційної скарги

Приватного підприємства "Прометей-2000",

с. Ковалівка, Шишацький район

на постанову

Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.10.2007р.

у справі

господарського суду Полтавської області

за позовом

Приватного підприємства "Прометей-2000",

с. Ковалівка, Шишацький район

до

1.          Товариства з обмеженою відповідальністю "Савинці", с. Савинці, Миргородський район

2.          Відділу земельних ресурсів Миргородської районної державної адміністрації, м. Миргород

за участю третьої особи

Миргородської районної державної адміністрації,

м. Миргород

про

стягнення 325792, 17 грн.

за участю представників:

позивача: Сергеєва О.В., дов. від 04.01.2008р. №2,

відповідача 1: не з’явився,

відповідача 2: Рубан М.М., дов. від 11.01.2008р. №01-21-01-29-10/5,

третя особа: Збарський О.М., дов. від 10.01.2008р. №01-40/5

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Прометей –2000" звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Савинці" та Відділу земельних ресурсів Миргородської районної державної адміністрації про стягнення збитків в сумі 325792,17 грн., з яких неодержаних доходів - 226165,14 грн., фіксованого сільськогосподарського податку - 4124,93 грн. та орендної плати - 95502,10 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.04.2007р. у справі № 19/227 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Савинці" на користь ПП "Прометей - 2000" 185480,00 грн. не отриманого прибутку. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.10.2007р. рішення господарського суду Полтавської області від 19.04.2007р. у даній справі скасовано. В позові відмовлено повністю.

Постанова мотивована недоведеністю позовних вимог з посиланням на ст.ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ПП "Прометей - 2000" звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи скаргу тим, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач -1 не реалізував своє процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту, знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2003р. між Миргородською районною державною адміністрацією та ПП "Прометей-2000" був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно якого ПП "Прометей-2000" передано в строкове платне володіння і користування земельну ділянку площею 206,6 га., яка знаходиться на території Савинцівської сільської ради Миргородського району.

Відповідно до п. 2.2 даного договору він укладений на 4 роки, починаючи з дати його реєстрації, тобто з 7 липня 2003року.

Судами встановлено, що ТОВ "Савинці" було здійснено самовільне зайняття земельних ділянок ПП "Прометей –2000" на площі 723 га, що підтверджується довідкою №32 від 22.03.2005р. виконавчого комітету Савинцівської сільської ради, довідкою Миргородського районного відділу земельних ресурсів №01-21-01-29-10/500 від 21.03.2005р. та рішенням господарського суду Полтавської області від 28.04.2005р. по справі №8/99, яким встановлено самовільний захват і використання земельних ділянок, що знаходяться в оренді позивача.

Згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За таких обставин, враховуючи приписи зазначеної норми процесуального права та відсутність доказів на спростування зазначених вище довідок, висновок місцевого господарського суду щодо доведеності факту самовільного захвату та використання земельних ділянок відповідачем - 1, які знаходяться в оренді позивача, колегія вважає правильними та обґрунтованими.

З цих же підстав колегія рахує залишення судом апеляційної інстанції без уваги і належної оцінки рішення господарського суду Полтавської області від 28.04.2005р. по справі №8/99 та акт КРУ від 12.02.2007р. в частині визначених сум збитків завданих ПП "Прометей-2000" з боку ТОВ "Савинці" та загального розміру земельних ділянок в 723 га безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи і вимогах процесуального права.

Відповідно до ст. 156 Земельного кодексу України, підставами відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам є, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Стаття 157 Земельного кодексу України передбачає, що відшкодування збитків власникам землі та користувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положення "Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993р. № 284 із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2004р., відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціям, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи цих комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Господарським судом першої інстанції встановлено, що згідно акту визначення розміру неодержаних доходів від 17.01.2007р., затвердженого головою Миргородської районної державної адміністрації, позивачем не одержано доходів на суму 185480,00 грн., які знаходились в причинному зв’язку з діями відповідача-1.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, місцевим господарським судом на підставі встановлених фактичних обставин справи з’ясовано дійсні права і обов’язки сторін та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах сторін по даній справі, з огляду на що висновки суду про часткове задоволення позову в межах доведеної суми збитків колегія вважає правильними та обґрунтованими.

Натомість господарським судом апеляційної інстанції в порушення вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 "Про судове рішення" в мотивувальній частині постанови не зазначено нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено права і обов’язки сторін у спірних правовідносинах.

Погоджується колегія і з висновками місцевого господарського суду щодо відмови в позові до відповідача -2, оскільки у розумінні ст. 8 Господарського кодексу України останній суб’єктом господарювання не являється, а також щодо відмови в позові в частині стягнення фіксованого сільськогосподарського податку в сумі 4124,93 грн. та орендної плати в сумі 95502,01 грн., оскільки ці збитки не знаходяться у причинному зв’язку з діями відповідача -1.

Крім того слід зазначити, що апеляційний господарський суд, відповідно до ч. 1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України, повторно розглядаючи справу, не з’ясував з достатньою повнотою обставини, які мали значення для правильного вирішення спору, з урахуванням чого колегія вважає, що господарським судом апеляційної інстанції дана неналежна юридична оцінка обставинам справи, а постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для її скасування із залишенням рішення місцевого господарського суду в силі.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.10.2007р. у справі №19/227 скасувати.

Рішення господарського суду Полтавської області від 19.04.2007 року у справі №19/227 залишити в силі.

Головуючий суддя          : В.С. Божок

Судді: Т.Ф. Костенко

Г.П. Коробенко