ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2008 р.

№
20/146

Вищий  господарський суд України у складі колегії
суддів:

головуючого,
судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши    касаційну скаргу  Відкритого акціонерного товариства
"Полтаваобленерго"

на
постанову Київського
міжобласного апеляційного господарського суду

від 12.11.2007

у
справі           №20/146

за позовом
ОСОБА_1

до                       1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ауді-Центр-Полтава";

2) Відкритого акціонерного
товариства "Полтаваобленерго"

про                      визнання недійсним
договору купівлі-продажу,

за участю
представників сторін:

від позивача: не
з'явився,

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: не
з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1
звернулася до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ауді-Центр-Полтава" та Відкритого
акціонерного товариства "Полтаваобленерго" і просила суд визнати
недійсним укладений між сторонами договір №00000103 від 06.06.2006р.
купівлі-продажу автомобіля.

Позовні
вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є акціонером ВАТ
"Полтаваобленерго" та вважає, що внаслідок укладання спірного
договору купівлі-продажу порушуються її права та інтереси, як акціонера ВАТ
"Полтаваобленерго", а також інтереси акціонерів, серед яких є і
держава. Стверджує, що відповідно до ст.ст.203,215 ЦК України недійсним є
правочин, який суперечить актам законодавства України. На думку позивача,
спірний договір купівлі-продажу автомобіля був укладений з порушенням Порядку
придбання товарів, робіт і послуг ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну
діяльність яких встановлюється НКРЕ, яке
полягає у тому, що оскільки сума
спірного договору складає 200 000,0 грн., то договір необхідно було
укладати з проведенням тендерних процедур.

Відповідачі,
заперечуючи заявлений позов, посилаються, зокрема на те, що позивач не
наділений суб'єктивним правом відносно здійснення повноважень власника майна
товариства, а спірний договір не порушує її права та інтереси, як акціонера
товариства (а.с.21-27).

Рішенням
господарського суду Полтавської області від 13.09.2007р. (суддя Киричук О.А.) у
позові відмовлено та присуджено до стягнення з позивача на користь ВАТ
"Полтаваобленерго" 1000,0 грн. судових витрат.

Рішення
мотивовано тим, що при вирішенні даного спору Постанова НКРЕ від 25.12.2002р.
за №1445 "Про затвердження Порядку придбання товарів, робіт і послуг
ліцензіатами, ціни (тарифи) на відповідну діяльність яких встановлюється
НКРЕ" не підлягає застосуванню, оскільки сфера дії вказаної постанови не
поширюється на взаємовідносини сторін щодо купівлі-продажу автотранспортного
засобу.

Відмовляючи
у задоволенні позову суд першої інстанції також виходив з того, що позивач, як
акціонер ВАТ "Полтаваобленерго", не наділений суб'єктивним правом
відносно здійснення повноважень власника майна товариства, і його твердження
про те, що спірний договір порушує його права та інтереси, як акціонера, не відповідає
чинному законодавству України.

Ухвалюючи
рішення в частині стягнення з позивача судових витрат у сумі 1000,0 грн., які
складаються з наданих адвокатом відповідачу 2 юридичних послуг, суд першої
інстанції  керувався ст.44 ГПК України та
врахував договір про надання юридичних послуг, акт виконання робіт до нього,
свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю за №381 та платіжні
доручення за №№189654, 189663 від 21.08.2007р., на підставі яких  відповідачем 2 сплачено адвокату, який
приймав участь у даній справі, одну тисячу гривень за юридичні послуги.

Постановою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 12.11.2007р.
(головуючий, суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Жук Г.А.) рішення суду
першої інстанції скасовано повністю та припинено провадження у справі на
підставі п.1 ст.80 ГПК України, у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню
в господарських судах України.

Не
погоджуючись з  постановою суду
апеляційної інстанції, відповідач 2 -ВАТ "Полтаваобленерго"
звернувся  до Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати як таку, що ухвалена
з порушенням норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Колегія
суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції,
обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права  при ухваленні оскаржуваного судового  акта, знаходить касаційну скаргу такою, що
підлягає задоволенню частково.

Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та припиняючи провадження у справі, суд
апеляційної інстанції виходив з того, що оспорюваний договір є господарським
договором, укладеним між двома господарюючими суб'єктами та не стосується
корпоративних відносин, а з огляду на ст.ст.1, 12, 21 ГПК України за суб'єктним
складом сторін та предметом спору дана справа не підлягає розгляду
господарськими судами.

Проте,
з таким висновком суду погодитись не можна
з огляду на таке.

Позивач
свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є акціонером ВАТ
"Полтаваобленерго" та вважає, що внаслідок укладання спірного
договору купівлі-продажу порушуються її права та інтереси, як акціонера.

Відповідно
до ч.3 ст.167 Господарського кодексу України під корпоративними відносинами
мають на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо
корпоративних прав.

Згідно
до п.4 ч.1 ст.12 ГПК України, до компетенції господарських судів віднесені
справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським
товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі
учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням
та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Отже,
виходячи з положень наведеної норми, господарському суду підвідомчі
корпоративні спори: між учасниками товариства; між учасником та господарським
товариством.

Як
вбачається з матеріалів справи, спір виник між господарським товариством та
його учасником, що пов'язаний із діяльністю та управлінням діяльності цього
товариства. Тобто, з огляду на приписи п.4 ч.1 ст.12 ГПК України та ч.3 ст.167
ГК України даний спір виник з корпоративних відносин щодо корпоративних прав, а
відтак підвідомчий господарським судам. Тому суд апеляційної інстанції
помилково скасував рішення суду першої інстанції та припинив провадження у
справі.

Колегія
суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову акціонера ВАТ "Полтаваобленерго", який не є
стороною спірного договору купівлі-продажу, про визнання недійсним цього
договору, укладеного між юридичними особами.

Так,
Конституція України та чинне законодавство не перешкоджають акціонеру (фізичній
особі), захищати свої безпосередні законні інтереси шляхом звернення як до
судів загальної юрисдикції так і до господарських судів на підставі ст.ст. 8,
55 Конституції України, ст. 1 ГПК
України, ст. 4 ЦПК України, ст. 6 Закону України "Про судоустрій
України". Але такий позов відповідно до законодавства (ст.ст. 10, 41, 43,
45, 46, 48, 49 Закону України "Про господарські товариства")
подається у випадку порушення прав та інтересів акціонера самим товариством,
учасником якого він є, наприклад, у разі невизнання чи оспорювання цих
індивідуальних інтересів з боку керівництва акціонерного товариства, особами,
які володіють "значними пакетами акцій", "переважними
правами" тощо.

Легітимні
інтереси акціонерного товариства (ст. 41 Закону України "Про господарські
товариства") формулюються його вищими органами і захищаються в суді не
окремим акціонером, індивідуальні інтереси якого можуть суперечити як інтересам
інших акціонерів, так і законним інтересам усього товариства, а правлінням чи
іншими спеціально уповноваженими на це виконавчими органами останнього (статті
1, 23, 41, 46, 48 Закону України "Про господарські товариства",
статті 1, 21, 28 ГПК України, ст. 110 ЦПК
України). На такі органи покладається і захист індивідуальних інтересів
акціонерів.

Згідно
з ст.10 Закону України "Про господарські товариства", ст.116
Цивільного кодексу України, акціонери мають право: брати участь в управлінні
справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, крім
випадків, встановлених Законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та
одержувати його частку (девіденди); вийти в установленому порядку з товариства;
здійснити  відчуження  часток
у  статутному  (складеному) капіталі товариства, цінних
паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом;
одержувати інформацію про діяльність товариства, а також можуть мати інші
права, передбачені законодавством і установчими документами.

Відповідно
до ст. 12 Закону України "Про господарські товариства" та ст. 115
Цивільного кодексу України, акціонерне товариство є власником майна, переданого
йому засновниками і учасниками у власність, придбаного за рахунок продажу
акцій, одержаного в результаті його господарської діяльності, а також іншого
майна, набутого на підставах, не заборонених законом, а акціонер є лише
власником акцій.

При
цьому, неможливо ототожнювати власні права і інтереси акціонера з правами та
інтересами самого акціонерного товариства.

Отже,
позов акціонера, який не був стороною спірного договору купівлі-продажу, про
визнання недійсним договору, укладеного між юридичними особами, не можна
визнати обґрунтованим, оскільки в такому випадку, відсутнє порушення
охоронюваного законом інтересу позивача.

При
вирішенні даного спору по суті заявлених вимог, зазначені обставини судом
першої інстанції було враховано, та встановлено відсутність у позивача
суб'єктивного права щодо здійснення повноважень власника майна товариства.

Разом
з тим, задовольняючи позов в частині стягнення з позивача 1000,0 грн. судових
витрат на підставі ст.44 ГПК України, пов'язаннях з оплатою ВАТ
"Полтаваобленерго" юридичних послуг, суд першої інстанції не з'ясував
належним чином підстави для їх стягнення.

Так,
у контексті статті 44 ГПК України, судові витрати за участь адвоката при
розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені
адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата
підтверджується відповідними фінансовими документами.

Як
вірно встановлено судом апеляційної інстанції, у платіжному дорученні №189654 від
21.08.2007р. у графі "призначення платежу" вказано: "податок на
доходи з фізичної особи за серпень 2007р., нарахований та перерахований по
строку плати від 21.08.2007р. без ПДВ ((189654))",  а  у
платіжному дорученні №189663 від 21.08.2007р. у графі "призначення
платежу" вказано: "за консультаційні та юридичні послуги згідно
договору №1977 від 18.07.2007р. ОСОБА_2 № карт.НОМЕР_1 без ПДВ ((189654)), а не
адвокатські послуги, як того вимагає ст.44 ГПК України. Судом апеляційної
інстанції також  враховано, що договір
про надання юридичних послуг було укладено 18.06.2007р. (а.с.53-54), а у
платіженому дорученні №189663 від 21.08.2007р. міститься посилання на договір
від 18.07.2007р.

Одночасно
колегія суддів звертає увагу й на те, що вказані платіжні доручення (а.с.57-58)
не містять  відміток банку про одержання
та проведення платежів, що позбавляє їх доказової сили відносно сплати вказаних
у них грошових сум.

За
таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної
інстанції про неправомірність стягнення з позивача на користь ВАТ
"Полтаваобленерго" суми судових витрат.

Враховуючи
викладене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, як така, що прийнята з порушенням норм процесуального права, а
рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення з позивача судових
витрат.

Керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111
Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1.
Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" задовольнити частково.

2.
Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
12.11.2007р. у справі №20/146 скасувати.

3.
Рішення господарського суду Полтавської області від 13.09.2007р. в частині
стягнення з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" 1000,0 грн. судових витрат, скасувати.

4. В
іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 13.09.2007р.
№20/146 залишити без змін.

Головуючий, суддя
М.В.Кузьменко

Суддя
І.М.Васищак

Суддя
В.М.Палій