СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.08                                                                                 Справа № 13/702.

За позовом державного підприємства «Вугілля Україна»м. Київ

до відкритого акціонерного товариства «Групова збагачувальна фабрика «Білоріченська» смт. Білоріченський Лутугінський район Луганської області

про стягнення 1 777 863 грн. 44 коп.

Судова колегія у складі:

Головуючий суддя

Суддя

Суддя

Яресько Б.В.

Пономаренко Є.Ю.

Седляр О.О.

За участю:

Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача

Тимошенко О.Л. дов. 11-01/4-Д від 11.01.08 р.

Від відповідача

Дубій М.В. дов. № 1 від 02.01.2007 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача збитків в сумі 1 138 364 грн. 40 коп., суми інфляційних нарахувань у розмірі 522 930 грн. 53 коп., та 3 % річних –116 586 грн. 51 коп.

Позивач позов підтримав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у березні-квітні 2004 році неправомірно зазначав у графі «Платник»залізничних накладних позивача, в наслідок чого Донецька залізниця списала з рахунку позивача кошти в сумі 1 138 364 грн. 40 коп.

Відповідач позов не визнає, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву від 23.11.2007 р. № 2081 зокрема посилаючись на відсутність своєї вини, та пропуск позивачем строку позовної давності.

З’ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи учасників судового процесу, суд

ВСТАНОВИВ, що відповідач на підставі інформації наданої йому його контрагентом –товариством з обмеженою відповідальністю «Луганськвуглепереработка»протягом березня-квітня 2004 року при відвантаженні вугілля на адресу Ладижінської та Бурштинської ТЕС зазначав в якості платника залізничного тарифу –позивача –державне підприємство «Вугілля України»

Всього на підставі оформлених відповідачем залізничних накладних з рахунку позивача перевізником було в березні-квітні 2004 року списано 1138364 грн. 40 коп., а саме за залізничними накладними:

№ накл.

Кількість

вагонів

Кількість

тон

Зал. Тариф без ПДВ

48809703

16

1099

29 706,00

48809704

14

951

26 024,00

48809705

5

334

9 267,00

48809812

10

669

28 121,00

48809813

14

911

39 033,00

48809815

25

1687

69 801,00

48809816

6

407

16 830,00

48809817

13

864

24 155,00

48809818

10

656

18 534,00

48809819

13

875

24 144,00

48809820

6

401

11 172,00

48809821

9

591

16 699,00

48809822

21

1412

38 972,00

48809823

7

467

12 983,00

48809824

4

259

7 432,00

48809825

14

938

26 060,00

48809830

15

994

27 836,00

48809831

6

397

16 734,00

48809834

3

201

8 397,00

48809657

10

670

27 987,00

48809656

11

739

30 825,00

48809659

8

534

22 392,00

48809660

18

1221

50 528,00

48809661

11

748

З0 786,00

48809664

14

923

39 143,00

48809665

8

537

22 389,00

48809666

7

461

19 574,00

48809673

1

68

2 799,00

48809674

12

815

33 546,00

48809677

13

879

36 384,00

48809678

8

537

22 410,00

48809655

25

1666

46 416,00

48809583

42

2789

78 159,00

48809836

18

1190

33 399,00

Разом

417

27890

948637,00

ПДВ

189727,40

Загальна

сума з ПДВ

1138364,40

13.10.2004 р. позивач звернувся з претензією до ВП «Луганськвуглепостачання»з вимогою про компенсацію зазначеного залізничного тарифу.

Відповіддю від 08.11.2004 р. ВП «Луганськвуглепостачання»в задоволенні претензії відмовило.

10.11.2004 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 09-11-04/2 з вимогою повернути йому 1 138 364 грн. 40 коп. завданих збитків.

19.10.2007 р. позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить суд стягнути з відповідача збитки в сумі 1 138 364 грн. 40 коп. відповідно до ст. ст. 20,49, 224 Господарського кодексу України, суми інфляційних нарахувань у розмірі 522 930 грн. 53 коп., та 3 % річних –116 586 грн. 51 коп. з травня 2004 р. по вересень 2007 року відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що позивачем не доведено завдання відповідачем саме збитків –невірно обраний спосіб захисту цивільного права. Крім того відповідачем заявлене клопотання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки поро порушення його права позивач довідався після списання його коштів з рахунку перевізником і відповідно на момент звернення з позовом строк позовної давності сплив.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про відмову в позові виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судом встановлено, що відповідач безпідставно зазначав в залізничних накладних позивача в якості платника залізничного тарифу в наслідок чого в березні-квітні 2004 року з рахунку позивача перевізником було стягнуто 1 138 364 грн. 40 коп.

Відповідно до Правил перевезення вантажів залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 09.12.2002 р. № 873 позивач про порушення свого права дізнався у травні 2004 року після одержання витягу з його особового рахунку.

Доводи позивача стосовно того що про порушення його права він дізнався лише у листопаді 2004 року після одержання 09.11.2004 р. відповіді на претензію від ВП «Луганськвуглепостачання», оскільки з даних техПД він не має можливості дізнатися про його порушене права в наслідок великого обороту вугілля судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач про порушення свого права дізнався у травні 2004 року після одержання інформації від перевізника. Крім того про обізнаність позивача про порушення його права свідчить звернення його 13.10.2004 р. з претензією до ВП «Луганськвуглепостачання».

З врахуванням того, що позивач звернувся з позовом 19.10.2007 р. (згідно витиску печатки на конверті в якому надійшла позовна заява) строк позовної давності встановлений ст. 257 Цивільного кодексу України на момент звернення сплинув.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається , що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

За таких обставин в позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 44,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

2. судові витрати покласти на позивача по справі.

За згодою сторін у судовому засіданні була проголошена лише вступна та резолютивна частина рішення

Головуючий суддя                                         Б.В. Яресько

Суддя                                                                      Є.Ю. Пономаренко

Суддя                                                             О.О. Седляр

Дата підписання повного тексту рішення

19 лютого 2008 року