ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.02.08 р.                     Справа № 9/258

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Марченко О.А.

Судді Новикової Р.Г., судді Морщагіної Н.С.

При секретарі судового засіданні Гутевич С.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Відкритого акціонерного товариства „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”, м.Комсомольськ Полтавської області

до відповідача Закритого акціонерного товариства „Візаві”, м.Донецьк

про стягнення 618 120грн.00коп.

В засіданні брали участь представники сторін:

від позивача: не з’явився;

від відповідача: Крюков С.А. – заступник комерційного директора (за дов. №190 від 04.10.2007р.), Сидоров М.С. – юрисконсульт (за дов. №1 від 04.01.2008р.);

З 24.10.2007р. о 11год.50хв. по 05.11.2007р. о 14год.00хв.; з 05.11.2007р. о 14год.20хв. по 08.11.2007р. о 15год.00хв.; з 08.11.2007р. о 15год.20хв. по 12.11.2007р. о 14год.00хв. та з 11.02.2008р. о 13год.40хв. по 12.02.2008р. о 9год.50хв. у судовому засіданні оголошена перерва згідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Відкрите акціонерне товариство „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”, м.Комсомольськ Полтавської області, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача, Закритого акціонерного товариства „Візаві”, м.Донецьк про стягнення неустойки в розмірі 618 120грн.00коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №2787/4648 від 28.12.2006р. з додатками, план перевезень на травень 2007р. за формою ГУ-12, лист №1043 від 10.04.2007р., лист №1186 від 24.04.2007р., претензію №16/4605 від 04.06.2007р.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву №2417 від 04.10.2007р., згідно якого позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивачем порушені умови договору стосовно узгодження ціни продукції.

Згідно довідки Головного управління статистики у Донецькій області №22-15/2942 від 21.09.2007р. Відкрите акціонерне товариство „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”, м.Комсомольськ Полтавської області станом на 24.09.2007р. значиться в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України як юридична особа.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у попередніх судових засіданнях, господарський суд встановив:

28.12.2006р. між Відкритим акціонерним товариством „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” та Закритим акціонерним товариством „Візаві” був укладений договір №2787/4648, відповідно до якого продавець (позивач) зобов`язується поставити, а покупець (відповідач) прийняти та оплатити окатиші на умовах, викладених в даному договорі (п.1.1 договору).

Згідно з п.2.2 договору поставки здійснюються відповідно з місячним графіком, узгодженим сторонами та залізницею до 10-го числа місяця, що передує початку відвантаження та підтверджуючим поставку об`ємів, зазначених у розділі 3 договору на умовах FCA – станція Золотнишино південної залізниці.

Позивач посилається на те, що відповідно до листа №2679 від 21.12.2006р. відповідач просив відвантажити в 2007р. залізорудні окатиші в об`ємі 411 500 тон. У зазначеному листі вказані помісячні об`єми, які необхідно постачати на протязі 2007р. (копія листа залучена до матеріалів справи).

Однак, як вбачається з тексту даного листа, зазначена кількість відвантаження повинна бути здійснена на підставі договору №1637/4648 від 10.07.2007р., а предметом даного спору є договір №2787/4648 від 28.12.2006р. Таким чином, лист №2679 від 21.12.2006р. не приймається судом в якості доказу порушення відповідачем зобов`язань за договором №2787/4648 від 28.12.2006р.

На ряду з зазначеним, листом №1043 від 10.04.2007р. відповідач просив провести відвантаження залізорудних окатишів в травні 2007р. у кількості 30 000 тон (копія листа наявна в матеріалах справи). Зазначений лист з боку відповідача підписаний комерційним директором Казаковим О.П., однак суду не надано доказів повноважень комерційного директора щодо узгодження поставок за договором №2787/4648 від 28.12.2006р. та самим договором не передбачено.

За твердженням позивача, на виконання даного листа Відкрите акціонерне товариство „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” запланувало до перевезення залізницею зазначену кількість продукції, що підтверджується планом перевезень, складеним за формою ГУ-12 на травень 2007р., копія якого додана до матеріалів справи.

Відповідно до листа №1186 від 24.04.2007р. Закрите акціонерне товариство „Візаві” повідомило Відкрите акціонерне товариство „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” про відмову від запланованого маршруту на травень 2007р.

Цей лист підписаний комерційним директором Казаковим О.П., доказів повноважень якого щодо узгодження поставок за договором №2787/4648 від 28.12.2006р. також суду не надано та самим договором не передбачено.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що за відмову від отримання продукції, об`єм якої вже узгоджений продавцем і запланований до перевезення залізницею, покупець сплачує продавцю неустойку в розмірі 4% від вартості продукції, від якої відмовився та штраф, пред`явлений залізницею за невиконання плану перевезень.

За приписом ст.624 Цивільного кодексу України. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі.

На підставі зазначеного, відповідно до п.9.1 договору, позивач просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі 4% від вартості продукції, від якої відмовилось Закрите акціонерне товариство „Візаві”, що становить суму в розмірі 618 120грн.00коп.

Суд не приймає посилання позивача з огляду на наступне:

Як вбачається з тексту п.9.1 договору, неустойка сплачується за відмову від отримання продукції. Однак листом №1186 від 24.04.2007р., на який посилається позивач, відповідач відмовився від запланованого маршруту на травень 2007р., а не від отримання продукції. Оскільки поставка продукції не була здійснена, тому з боку відповідача не могло бути відмовити від отримання продукції в розумінні п.9.1 договору.

Відповідно до п.3.1 договору, кількість продукції, що постачається у 2007р. – 420 000 тони в опціоні продавця з поквартальним узгодженням та фіксацією у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною договору.

Крім того, п.2.2 договору також передбачено узгодження сторонами та залізницею місячних графіків поставки.

За твердженням відповідача, позивачем не було надано для узгодження ані щоквартального узгодження кількості продукції на другий квартал 2007р., ані письмове підтвердження продавця про включення запланованого об`єму поставки на травень 2007р. до перевезень залізницею, ані жодної письмової інформації про саме затвердження планів та документів про облік виконання перевезень вантажів залізницею.

Як зазначено вище, оскільки договором не передбачено, що в якості факту узгодження може прийматися надсилання листів за підписом комерційного директора, повноважень якого не надано та договором не обумовлено, тому лист №1043 від 10.04.2007р. не може вважатися додатковою угодою та частиною договору в розумінні п.3.1 та п.2.2 договору.

Крім того, як було зазначено, відповідач не був повідомлений про узгодження обсягів перевезень на травень 2007р. ані позивачем, ані залізницею. Доказів зворотнього суду не представлено.

Для повного та всебічного розгляду справи господарський суд листами від 12.11.2007р. та 29.01.2008р. звернувся до Полтавської дирекції залізничних перевезень станції Золотнишине з проханням надати відомості щодо прийняття залізницею плану перевезень окатишів 2095 на травень 2007р. від Відкритого акціонерного товариства „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”.

11.02.2008р. залізницею на виконання вимог суду надана копія плану перевезень ВАТ „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” та копія телеграфної вказівки №1437 від 18.05.2007р. на змінення плану.

Правилами планування перевезень вантажів (ст.ст.17-21 Статуту залізниць України) встановлено, що плани перевезення маршрутами у цілому для залізниці і за родами вантажів затверджуються начальником залізниці з повідомленням начальників дирекції залізничних перевезень, які в свою чергу доводять ці плани до відома станцій, а станції – до відома відправників.

Всупереч зазначеній нормі, наданий залізницею план перевезень не затверджений начальником залізниці.

На ряду з зазначеним, відповідно до Правил планування перевезень вантажів, згідно з договором про організацію перевезень не пізніше 12 днів до початку наступного місяця відправник надає залізниці відправлення місячне замовлення на перевезення вантажів, оформлене на бланках форми ГУ-12 або форми ГУ-12К, надруковане без виправлень, за підписом і печаткою відправника у трьох примірниках із зазначенням обсягів перевезень у вагонах і тонах. Замовлення оформлюється окремо для кожної номенклатури вантажу, для кожної станції із зазначенням залізниць, станцій призначення та вантажоодержувачів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надане лише місячне замовлення на перевезення вантажів, оформлене на бланку форми ГУ-12, що не свідчить про узгодження позивачем запланованого об`єму продукції до перевезення, як це вимагається нормами ст.ст. 17-21 Статуту залізниць України.

Крім того, позивачем не представлено доказів того, що відповідач був належним чином повідомлений про відповідний план залізничних перевезень.

На ряду з зазначеним, судом не приймаються посилання позивача на телеграму від 18.05.2007р., відповідно до якої залізницею було знято відвантаження залізорудних окатишів, оскільки дана телеграма не містить відомостей стосовно того, що з відвантаження знімається саме продукція за договором №2787/4648 від 28.12.2006р.

Таким чином, обставини, на яких ґрунтує свої позовні вимоги Відкрите акціонерне товариство „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” м.Комсомольськ, не підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписом ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивачем не представлено суду доказів того, що ним зроблені всі необхідні узгодження в розумінні п.2.2 та п.3.1 договору, а відповідачем здійснена відмова саме від отримання продукції, як це передбачено п.9.1 договору, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними, а відтак такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Судові витрати, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.15, 216, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат”, м.Комсомольськ Полтавської області до відповідача, Закритого акціонерного товариства „Візаві”, м.Донецьк про стягнення неустойки в розмірі 618 120грн.00коп. – залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У судовому засіданні 12.02.2008р. оголошено повний текст рішення.

Головуючий суддя Марченко О.А.

Суддя                                                                                  Новікова Р.Г.

Суддя                                                                                          Морщагіна Н.С.