ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 3/447-33/256

14.07.08

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом           державного підприємства «Придніпровська залізниця»

до відкритого акціонерного товариства лізингова компанія «Укртранслізинг»

про стягнення 144 943,80 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Шевченко В.А. –представник за довіреністю № 37 від 01.01.2008 року;

від відповідача: не з’явився.

встановив :

Державне підприємство «Придніпровська залізниця»звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до відкритого акціонерного товариства лізингова компанія «Укртранслізинг»про стягнення 144 943,80 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.11.2006 року між ним та відповідачем було укладено договір № Пр/В-06 1369/НЮ, відповідно до умов якого відповідач зобов’язується на умовах зазначених у договорі набути власність 700 чотирьохвісних напіввагонів моделей 12-783 (виробник ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод») ТУ У 3.06-3-96 та (оснащені візками, модернізовані за проектом СО3.04, розробки Київського проектно-конструкторського-технологічного бюро по вагонах (КПКТБ (В) та 12-9745 (виробник ДП “Стрийський вагоноремонтний завод”) ТУ У 35.2-2-2004, укомплектовані модернізованими візками моделі 18-100, з установкою елементів компанії «А.Stucki»і колісних пар з нелінійним профілем коліс ІТМ-73 ТУ У 35.2-8-2004 відповідно до встановлених позивачем технічних вимог, визначених додатком № 1 до цього договору та передати його у користування позивачу на умовах передбачених цим договором.

Згідно п. 1.3 договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року вартість одиниці майна, що передається в лізинг становить 199 980,00 грн. з ПДВ, в т.ч. ПДВ –33 330,00 грн. за один вантажний вагон, що в еквіваленті до долару США становить 39 600 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України до гривні на дату укладання цього договору, що дорівнює 505,00 грн. за 100 доларів США.

Пунктом 3.1 договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року майно передається лізингодавцем і приймається у лізинг лізингоодержувачум поетапно партіями не менше ніж 50 – від виробника –вагонобудівного заводу, та без обмеження розміру партій –від виробника –вагоноремонтного заводу, на умовах сплати лізингоодержувачем лізингодавцю лізингової плати за користування майном шляхом перерахування лізингових платежів лізингодавцю. Розмір партій майна, що передається в лізинг обумовлюється графіком передачі майна в лізинг (додаток до цього договором).

Відповідно до додатку № 2 договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року перша партія майна повинна бути передана в листопаді 2006 року.

Лізингодавець неналежним чином виконав умови договору.

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача претензії вих. № ВС-95/152 від 22.01.2007 року на суму 28 997,10 грн. та за вих. № ВС-95/443 від 19.02.2007 року на суму 32 996,70 грн.

Претензії відповідач залишив без відповіді.

01.02.2007 року між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року, п.5 якої передбачено, що з дати підписання цієї угоди додаток № 2 до договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року втрачає чинність. По тексту договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року всі посилання на додаток № 2 вважати посиланням на додаток № 5.

Відповідно до додатку № 5 графіку передачі майна в лізинг передбачено постачання лізингодавцем 240 напіввагонів у березні 2007 року.

Однак, як зазначає позивач, фактично передано у березні 2007 року –115 напіввагонів, згідно актів прийому-передач № 5 від 01.03.2007 року та № 6 від 01.03.2007 року. У зв’язку з чим, згідно додатку № 5 графіку передачі майна в лізинг лізингоодержувачу недопоставлено 125 напіввагонів.

Таким чином, загальна заборгованість за недопостачу становить 144 943,80 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.11.2007 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, державне підприємство «Придніпровська залізниця»подало апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року апеляційну скаргу державного підприємства «Придніпровська залізниця»задоволено частково, рішення Господарського суду м. Києва від 07.10.2007 року змінено.

12.03.2008 року відкрите акціонерне товариство «Укртранслізинг» звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.06.2008 року касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Укртранслізинг»задоволено частково, постанова Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2008 року у справі № 3/447 та рішення господарського суду міста Києва від 27.11.2007 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.06.2008 року суддя Мудрий С.М. прийняв справу до свого провадження, присвоїв справі № 3/447-33/356, розгляд справи призначено на 14.07.2008 року.

У судове засідання 14.07.2008 року представник позивача через загальний відділ діловодства господарського суду м. Києва подав пояснення по справі. Підтримав свої позовні вимоги, просив позов задовольнити, стягнути з відповідача пеню в розмірі 144 943,80 грн. та витрати по сплаті державного мита в сумі 1 450,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118,00 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з’явився, витребуваних судом письмових пояснень по справі не подав, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про час і місце судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 05721460 на юридичну адресу: 01103, м. Київ, вул. Драгоманова, 4, оф. 120, яке було отримане уповноваженим представником 01.07.2008 року.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з перерахунком судом розміру пені.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

03.11.2006 року сторони уклали договір № Пр/В-06 1369/НЮ предметом якого є те, що лізингодавець (відповідач) передає лізингоодержувачу (відповідач), а лізингоодержувач отримує від лізингодавця майно в платне користування на умовах фінансового лізингу.

Відповідно до п. 12.2 договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов’язань за договором.

Частина 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг»передбачає, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.1 статті 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно ч.1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до пункту 1.1 договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року лізингодавець зобов’язується на умовах зазначених у договорі набути власність 700 чотирьохвісних напіввагонів моделей 12-783 (виробник ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод») ТУ У 3.06-3-96 та (оснащені візками, модернізовані за проектом СО3.04, розробки Київського проектно-конструкторського-технологічного бюро по вагонах (КПКТБ (В) та 12-9745 (виробник ДП “Стрийський вагоноремонтний завод”) ТУ У 35.2-2-2004, укомплектовані модернізованими візками моделі 18-100, з установкою елементів компанії «А.Stucki»і колісних пар з нелінійним профілем коліс ІТМ-73 ТУ У 35.2-8-2004 відповідно до встановлених лізингоодержувачем технічних вимог, визначених додатком № 1 до цього договору та передати його у користування лізингоодержувачу на умовах передбачених цим договором.

Згідно п. 1.3 договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року вартість одиниці майна, що передається в лізинг становить 199 980,00 грн. з ПДВ, в т.ч. ПДВ –33 330,00 грн. за один вантажний вагон, що в еквіваленті до долару США становить 39 600 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України до гривні на дату укладання цього договору, що дорівнює 505,00 грн. за 100 доларів США.

Пунктом 3.1 договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року майно передається лізингодавцем і приймається у лізинг лізингоодержувачум поетапно партіями не менше ніж 50 – від виробника –вагонобудівного заводу, та без обмеження розміру партій –від виробника –вагоноремонтного заводу, на умовах сплати лізингоодержувачем лізингодавцю лізингової плати за користування майном шляхом перерахування лізингових платежів лізингодавцю. Розмір партій майна, що передається в лізинг обумовлюється графіком передачі майна в лізинг (додаток до цього договором).

Згідно додатку № 2 до договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року відповідач зобов’язався передати в лізинг позивачу 700 піввагонів за графіком: піввагон моделі 12-783 у листопаді 2006 року у кількості 50 одиниць, у грудні 2006 року –50 одиниць, у січні 2007 року –125 одиниць, у лютому 2007 року –125 одиниць, у березні 2007 року – 150 одиниць; піввагон моделі 12-9745 у грудні 2006 року –20 одиниць, у січні 2007 року –30 одиниць, у лютому 2007 року –70 одиниць, у березні 2007 року –80 одиниць.

Відповідач взяті за договором зобов’язання у відповідності до додатку № 2 не виконав, першу партію напіввагонів у кількості 50 одиниць на суму 9 999 000,00 грн. не поставив.

Позивач звертався до відповідача з претензією № ВС-95/152 від 22.01.2007, в якій просив останнього сплатити штрафні санкції за затримку поставки напіввагонів.

У зв’язку з чим додатковою угодою № 1 до договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року, від 01.02.2007 року, відповідно до якої сторонами погоджено доповнення до договору та внесено зміни до пунктів 1.3., 4.1., 4.2 договору щодо нових строків, ціни та кількості передачі напіввагонів у лізинг.

Також, на виконання вказівки, яка вміститься у постанові Вищого господарського суду України від 05.06.2008 року по справі № 3/447, щодо визначення чи є додаткова угода № 1 до договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року, якою змінено ціну, кількість піввагонів та встановлено нові строки передачі майна в лізинг новацією зобов’язання в розумінні статті 604 ЦК України відзначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 111-12 ГПК вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Договором № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року, а саме п.12.1 передбачено, що всі зміни та доповнення до цього договору оформлюються в письмовій формі шляхом підписання обома сторонами додаткової угоди та скріплення її печатками сторін.

В преамбулі додаткової угоди № 1 до договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року зазначено: «цією угодою сторони погодили внести до договору наступні зміни та доповнення».

Відповідно до ч.2 статті 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Тобто, новація –це угода (домовленість сторін) про заміну первісного зобов’язання новим зобов’язанням між тими самими сторонами.

Отже, виходячи зі змісту викладеного, укладенням додаткової угоди № 1 до договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року сторони змінили умови договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року, а не відбулося припинення зобов’язання шляхом новації.

Відповідно до п.5 додаткової угоди № 1 до договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року з дати підписання цієї угоди додаток № 2 до договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року втрачає чинність. По тексту договору № Пр/В-06 1369/НЮ від 03.11.2006 року всі посилання на додаток № 2 вважати посиланнями на додаток № 5.

Згідно додатку № 5 до договору № Пр/В-061369/НЮ відповідач зобов'язався передати в лізинг позивачу 700 піввагонів за іншим графіком: піввагон моделі 12-783 у грудні 2006 року у кількості 50 одиниць, у березні 2007 року - 150 одиниць, у квітні 2007 року - 150 одиниць, у травні 2007 року - 150 одиниць; піввагон моделі 12-9745 у січні 2007 року - 20 одиниць, у березні 2007 року - 90 одиниць, у квітні 2007 року - 90 одиниць.

При цьому вартість одиниці майна встановлена п.1.3. договору № Пр/В-061369/НЮ від 03.11.2006 (в редакції п.1 додаткової угоди № 1 від 01.02.2007року) та становить: перші 70 піввагонів, в тому числі 50 виробництва ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод»та 20 виробництва ДП «Стрийський вагоноремонтний завод»- 199 980,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 33 330,00 грн.) за один вантажний вагон; інші 630 піввагонів, в тому числі: 450 виробництва ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод»та 180 виробництва ДП «Стрийський вагоноремонтний завод»- 221 190,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 36 865,00 грн.) за один вантажний вагон.

Відповідно до актів №№ 4,5,6 приймання-передачі піввагонів, у березні відповідачем передано позивачу піввагони моделі 12-783 в кількості 75 шт. та піввагони моделі 12-9745 в кількості 40 шт.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем не було поставлено позивачу майно в лізинг у строки, визначені договором та додатками до нього, а саме: піввагони моделі 12-783 у кількості 50 шт. (вартістю 199 980,00 грн. за од.) не були поставлені у листопаді 2006 року; піввагони моделі 12-783 у кількості 75 шт. та моделі 12-9745 у кількості 50 шт. (вартістю 221 190,00 грн. за од.) не були поставлені у березні 2007 року.

Позивач двічі звертався до відповідача з претензіями № ВС-95/152 від 22.01.2007 року та № ВС-95/443 від 19.02.2007 року про сплату пені за несвоєчасну поставку напіввагонів, однак, відповідач листом № 608/07 від 06.07.2007 року, посилаючись на підвищення цін на металопрокат та комплектуючі просив укласти договір за новою ціною, а листом № 675/07/07 від 27.07.2007 року з тих же мотивів просив розглянути та підписати додаткову угоду № 2, яку було додано до листа.

21.08.2007 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 2, якою сторони погодили дострокове припинення дії договору в частині передачі 515 шт. на умовах фінансового лізингу чотирьохвісних напіввагонів моделей 12-783 (виробник ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод») та 12-9745 (виробник ДП «Стрийський вагоноремонтний завод»).

В п. 2 додаткової угоди № 2 від 20.08.2007 року зазначено, що відносно чотирьохвісних напіввагонів моделей 12-783 та 12-9745, поставлених на умовах фінансового лізингу протягом 2007 року, договір діє на визначених умовах, але з урахуванням змін у зв’язку з припиненням подальшої поставки чотирьохвісних напіввагонів моделей 12-783 та 12-9745.

Пунктом 5 додаткової угоди № 2 від 20.08.2007 року сторонами передбачено, що у зв’язку з припиненням дії договору в частині поставки на умовах лізингу чотирьохвісних напіввагонів моделей 12-783 та 12-9745 в кількості 515 шт., вважати чинними та такими, що застосовуються в розрахунках, додаток № 2 від 03.11.2006 року та № 5 від 01.02.2007 року до договору в частині поставки напіввагонів в кількості 185 шт.

Згідно п. 10 додаткової угоди № 2 від 20.08.2007 року після підписання цієї угоди сторони не мають взаємних претензій щодо зобов’язань з недопоставки 515 чотирьохвісних напіввагонів, обумовлених договором № Пр/В-061369/НЮ від 03.11.2006.

Відповідно до ч. 7 статті 180 ГК України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Враховуючи викладене судом не приймаються до уваги доводи відповідача зазначені у відзиві щодо безпідставності стягнення пені у зв’язку з припиненням прав і обов’язків за договором внаслідок укладення додаткової угоди № 2 від 20.08.2007 року, оскільки, зазначеною угодою було передбачено припинення дії договору лише в частині поставки на умовах лізингу напіввагонів в кількості 515 одиниць та відсутність зобов’язань щодо їх поставки, в іншій частині її умови не поширюються на зобов’язання, що виникли до укладання даної угоди.

Згідно з ч.1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно ч.1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.2 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 10.3 договору № Пр/В-061369/НЮ від 03.11.2006 року встановлено, що за несвоєчасну передачу майна лізингодавець сплачує лізингоодержувачу пеню в розмірі 0,01% за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно переданого майна, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Вказаний в договорі розмір пені (0,01% за день) на момент нарахування пені не перевищував подвійної облікової ставки НБУ, яка в період з 10.06.2006 по 01.06.2007 відповідно до листа НБУ від 06.06.2006 року № 14-011/1373-6039 становила 8,5 % річних (8,5 % х 2 : 365 = 0,046 % в день).

Розмір пені за перерахунком судом становить:

-          за непередачу в листопаді 2006 року піввагонів моделі 12-783 в кількості 50 шт. вартістю

99 980,00 грн. за од., прострочення 62 дні:

50 шт.* 199 980,00 грн. (ціна за шт.) * 0,01% (ставка пені за день прострочення) * 62 дн.= 61 993,80 грн.

-          за непередачу в березні 2007 року піввагонів моделі 12-783 у кількості 75 шт. та моделі 12-745 у кількості 50 шт. (всього 125 шт.) вартістю 221 190,00 грн. за од., прострочення 30 днів:

125 шт. * 221 190,00 (ціна за шт.) * 0,01 % (ставка пені за день прострочення) * 30 дн. = 82 946,25 грн.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 144 940,05 грн.

Згідно пп.а п.2 статті 3 Декрету КМ України «Про державне мито» ставка державного мита встановлюються із заяв, що подаються до господарських судів із заяв майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки, ціна позову становить 144 940,05 грн., тому сума державного мита –1 449,40 грн.

Згідно статті 49 ГПК України витрати по сплаті державного мита, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.33 ст., ст.ст. 49, 75, 82 –85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з відкритого акціонерного товариства лізингова компанія «Укртранслізинг»(юридична адреса: 01103, м. Київ, вул. Драгомирова, 4, офіс 120; фактична адреса: 03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 40; р/р 2 у АБ «Експрес-Банк», МФО 322959, р/р 9850 в АКБ «Мрія», МФО 321767, ) або з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь державного підприємства «Придніпровська залізниця»(49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, б.108; р/р 12 в ДФ АБ «Експрес-Банк», МФО 306964, ) пеню в розмірі 144 940 (сто сорок чотири тисячі дев’ятсот сорок) грн. 05 коп. та витрати по сплаті державного мита в сумі 1 449 (одна тисячі чотириста сорок дев’ять) грн. 40 коп. та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя Мудрий С.М.