ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2008 р.

№ 10/424/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С. ( головуючого ),

Вовка І.В.,

Гончарука П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Собор ЛТД"

на рішення

господарського суду Запорізької області від 22.10.2007 року

у справі за позовом

Закритого акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "Лагода"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Собор ЛТД"

про

стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У червні 2007 року позивач звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 120240,91 грн., штрафу в сумі 35588,68 грн. і 3% річних у сумі 3607,23 грн. у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за договорами № 28/п від 04.01.2006 року та № 11/п від 03.01.2007 року з оплати поставленого товару.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач уточнив заявлені вимоги і просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 120240,91 грн., штраф у сумі 12024,09 грн. та 3% річних у сумі 3607,23 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.10.2007 року позов задоволено.

В апеляційному порядку зазначене рішення суду першої інстанції не переглядалося.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняте ним рішення скасувати та в позові відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу позивач вважає, що судове рішення відповідає вимогам закону і просить залишити його без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняте в ній судове рішення, суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що між сторонами було укладено договори поставки від 04.01.2005 року № 6/2005-п, від 04.01.2006 року № 28/п та від 03.01.2007 року №11/п за умовами яких позивач зобов’язався поставити кондитерські вироби, а відповідач зобов’язався оплачувати поставлений товар.

Предметом даного судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості, штрафу та 3% річних у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за трьома договорами з оплати за поставлений товар.

Відповідно до роз’яснень, викладених у п.п. 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “ Про судове рішення ”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Прийняті у даній справі судові рішення цим вимогам не відповідають.

Так, задовольнивши позов про стягнення спірної заборгованості за трьома договорами поставки, суд не з’ясував обставин, пов’язаних з утворенням заборгованості за кожним окремо взятим договором і не встановив, коли відбулося порушення зобов’язання з оплати цієї заборгованості та не навів норм матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних відносин.

Разом з цим, дійшовши висновку про задоволення позову, суд не перевірив обгрунтування розрахунків розміру заявлених до стягнення вимог і не навів розрахунків, з яких він виходив, задовольнивши грошові вимоги.

До того ж, в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судом не було з’ясовано обставин, пов’язаних з обсягом спірної заборгованості та періодом часу її виникнення, зокрема, обгрунтувавши наявність спірної заборгованості лише актом звірки розрахунків від 21.06.2007 року, суд не звернув уваги на те, що цей акт відповідачем не підписаний, та не перевірив первинних документів щодо поставки та оплати товару.

Водночас, судом не було перевірено доводів відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення штрафу з урахуванням п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України та не встановлено обставин, пов’язаних з перебігом позовної давності щодо цих вимог відповідно до ст. 261 ЦК України.

У той же час, обгрунтувавши висновок про стягнення штрафу, зокрема, п.6.1 договору № 11/п від 03.01.2007 року, суд не залучив до справи аркушу договору, в якому міститься ця умова договору.

За таких обставин, оскаржене судове рішення не можна визнати законним й обгрунтованим, і тому воно підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати наведене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Собор ЛТД" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.10.2007 року скасувати, і справу 10/424/07 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя                                          В. Перепічай

Судді                                                                                                     І. Вовк

П. Гончарук

дп