ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.10.08 Справа №19/115/08

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

при секретарі Акімової Т.М.

за участю представників:

кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю „ААРОН Україна”, м.Дніпропетровськ, – не з'явився

кредитора - Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя – Балабка А.В., дов. № 9528/10/10-011 від 04.07.2008р.

боржника - не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи та апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі міста Запоріжжя

на постанову господарського суду Запорізької області від 02.06.2008року

у справі № 19/115/08

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „ДИКТИС”, м.Запоріжжя

Установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю „ААРОН Україна”, м.Дніпропетровськ (далі – ТОВ. „ААРОН Україна”), звернулося до господарського суду Запорізької області із заявою про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю „ДИКТИС”, м.Запоріжжя (далі – ТОВ. „ДИКТИС”), банкрутом в порядку статті 52 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі - Закон про банкрутство) у зв'язку з наявністю заборгованості у підприємства-боржника перед ним у розмірі – 150.000 грн.

Ухвалою місцевого господарського суду від 20 травня 2008р. (суддя Даценко Л.І.) порушено провадження у справі, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначене підготовче засідання на 02.06.2008р.

Постановою господарського суду Запорізької області від 02.06.2008р. ТОВ.„ДИКТИС” визнано банкрутом на підставі статті 52 Закону про банкрутство та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого - Мартиненко Н.М. (а.с.46).

При винесені постанови суд першої інстанції виходив з того, що наявними є ознаки, які свідчать про відсутність підприємницької та іншої діяльності боржника.

Згідно з реєстром вимог кредиторів (а.с.54) ліквідатором в порядку статті 52 Закону про банкрутство, крім визнаного місцевим господарським судом кредитора – ТОВ. „ААРОН Україна”, визнані кредиторами: - Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста Запоріжжя із сумою заборгованості – 57.372,31грн. та - Управління Пенсійного фонду Ленінського району м.Запоріжжя із сумою боргу – 6,65 грн.

Не погоджуючись з винесеною постановою, Державна податкова інспекція у Ленінському районі міста Запоріжжя, як кредитор у справі, оскаржила її в апеляційному порядку, просить постанову господарського суду Запорізької області від 02.06.2008р. скасувати як таку, що винесена з порушенням закону, та припинити провадження у справі.

Твердження заявника апеляційної скарги полягають в наступному.

Судом першої інстанції порушені норми матеріального права, які полягають у відсутності ознак статті 52 Закону, акцентує увагу апеляційного суду на тому, що згідно з даними декларації боржника-платника податку за серпень 2007р. різниця між сумою податкового зобов'язання і податкового кредиту з ПДВ має від'ємне значення та складає 2,5 млн. грн. Протягом 2007р. підприємством задекларовано валовий дохід від усіх видів діяльності у розмірі 75.630,3 тис. грн., у цьому ж році видано 116 податкових векселів на суму 14,3 млн. грн., з яких - 111 шт. на суму 13,5 млн. грн. погашено шляхом включення до податкового зобов'язання, по інших векселях станом на 01.01.2008р. термін сплати не настав. Крім того, заявник звертає увагу на те, що акт обстеження місцезнаходження керівних органів боржника складений 04.05.2007р. у місті Дніпропетровську, тоді як повинен складатися за місцем державної реєстрації. Комісія 04.05.2007р. досліджувала адресу боржника: м.Запоріжжя вул.Гладкова, 2 корп. №2 кім. №105, хоча в той час боржник був зареєстрований за іншою юридичною адресою: м.Запоріжжя вул.Мінська, 13, а перереєстрація боржника за адресою: м.Запоріжжя вул.Гладкова, 2 корп. №2 кім. №105 проведена лише 18.10.2007р., що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи. Податкова інспекція вважає, що процедура банкрутства здійснюється навмисно – з метою унеможливлення проведення документальної перевірки та легалізації отриманих незаконним шляхом коштів.

Відзиву на апеляційну скаргу боржник не надав.

У судовому засіданні представник заявника підтримав доводи та заперечення, що викладені в апеляційній скарзі.

Ініціюючий кредитор не забезпечив явку в судове засідання свого представника, хоча про час та місце проведення судового процесу повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали суду про призначення справи до розгляду.

Від арбітражного керуючого Мартиненко Н.М., яка призначена ліквідатором банкрута у цій справі, надійшла письмова заява про перенесення засідання суду у зв'язку з її хворобою.

Колегія суддів, враховуючи обмеженість перегляду справи в апеляційному порядку визначеними законом процесуальними строками, а також достатність доказів у справі, не вбачає перешкод для перегляду справи за відсутності представників ініціюючого кредитора, боржника та ліквідатора.

За розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №1866 від 01.10.2008р. справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Антоніка С.Г. (головуючого), Кричмаржевського В.А. та Мірошниченка М.В.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника особи, що подала апеляційну скаргу, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 52 Закону про банкрутство передбачає особливості банкрутства відсутнього боржника.

Згідно з частиною першою вказаної статті незалежно від розміру вимог до боржника та строку виконання зобов'язань кредитором може бути подана заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника у разі, якщо керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Отже, за правилами цієї статті справа про банкрутство може бути порушена у разі наявності хоча б однієї з перелічених умов, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

При винесені оскарженої постанови суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що у боржника перед ініціюючим кредитором існує заборгованість у розмірі 150.000 грн. за договором купівлі-продажу № ДГ-0311 від 03.01.2008р.

Факт існування боргу підтверджується претензією від 25.02.2007р. на вказану суму, відповіддю боржника на неї від 09.03.2007р. за №15/01, якою визнана заборгованість, договором купівлі-продажу, видатковою і податковою накладними від 18.01.2007р. про одержання розкидувача мінеральних добрив та довіреністю.

Але згідно зі статтями 34 та 43 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з чинним законодавством рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності – на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним вище вимогам не відповідає.

Так, місцевий господарський суд належним чином не з'ясував дійсні обставини справи, не дав належної оцінки всім зібраним у справі доказам, доводам та запереченням сторін, та належним чином законодавчо не обґрунтував свої висновки.

Згідно зі статтею 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу на те, що при порушенні провадження у справі про банкрутство боржника за статтею 52 Закону про

банкрутство у травні 2008 р. факт відсутності боржника за юридичною адресою не може підтверджуватися актом, складеним 4 травня 2007 р. (а.с.13).

Більше того, такі акти повинні складатися за місцезнаходженням боржника, а у даному випадку акт складений у м.Дніпропетровську, де боржник не лише не зареєстрований, але й не знаходиться фактично, із акту невідомо – які особи ввійшли до складу комісії, де працюють чи проживають.

Згідно зі статтями 1 та 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”, місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до статутних документів виступають від його імені, в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог частин 1 та 3 статті 18 вищезазначеного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, який здійснюється державним реєстратором, визначений у статті 19 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців”. Вказаний Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, які здійснюються державним реєстратором (пункт 7 статті 19 зазначеного Закону).

Згідно з частиною 8 статті 19 зазначеного Закону, якщо до Єдиного державного реєстру не внесено запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, то в разі неодержання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу в установлений частиною сьомою цієї статті строк, а також у разі одержання державним реєстратором від органу державної податкової служби повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний у строк, що не перевищує десяти робочих днів з дати, яка встановлена для подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу, або з дати одержання повідомлення від органу державної податкової служби, направити рекомендованим листом юридичній особі повідомлення про необхідність подання державному реєстратору реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Ініціюючим кредитором – ТОВ. „ААРОН Україна” при поданні заяви про порушення справи про банкрутство не надано суду доказів щодо наявності чи відсутності в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність юридичної особи боржника за її місцезнаходженням відповідно до вимог Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, проте суд першої інстанції на вказані норми чинного законодавства уваги не звернув.

Податкові декларації, які надавалися підприємством-боржником до ДПІ у Ленінському районі м.Запоріжжя (копії у справі), свідчать про те, що боржник протягом 2007р. і до початку другого кварталу 2008р. звітував перед вищезгаданою податковою інспекцією.

Так, у матеріалах справи (а.с.68-71, 101-108) містяться належно посвідчені податковою інспекцією копії податкових декларацій з ПДВ, з податку на прибуток підприємства за 2007-2008р.р., безпосередньо подані підприємством-боржником до податкового органу. Це є свідченням відсутності ознак банкрутства, передбачених у статті 52 Закону про банкрутство.

Колегія суддів також вважає, що порушенню провадження у справі про банкрутство повинно обов'язково передувати позовне та виконавче провадження, тобто, борг повинен спочатку стягуватися в порядку позовного провадження, потім апробовуватися в порядку виконавчого провадження. І лише тоді, коли відповідними діями державного виконавця не вдалося задовольнити вимоги стягувача, то останній вправі звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство, оскільки порушення провадження у справі про банкрутство є крайнім і виключним заходом.

Тим більше, що заборгованість перед ініціюючим кредитором виникла за договірними відносинами між ним та боржником.

Все вищенаведене свідчить про неповноту дослідження місцевим господарським судом обставин справи та, як наслідок, відсутність підстав вважати, що судом дана правильна юридична оцінка спірним правовідносинам та зроблений об'єктивний висновок щодо відсутності підприємницької діяльності боржника.

За таких обставин справи оскаржувану постанову суду першої інстанції не можна визнавати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню, а провадження у справі – припиненню.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд -

Постановив:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя задовольнити.

Постанову господарського суду Запорізької області від 02.06.2008р. у справі № 19/115/08 скасувати.

Провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „ДИКТИС”, м.Запоріжжя, припинити.