РІШЕННЯ

"26" лютого 2008 р.

Справа № 2/8-75

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравтозапчастина" вул. 1-го Травня, 1-а, м. Київ 88,02088

до відповідачів 1) Приватного підприємства "Березина" с.Млиниська,Теребовлянський район, Тернопільська область,48164

2) Головного управління агропромислового розвитку Тернопільської обласної державної адміністрації вул. Кн.Острозького, 14,м.Тернопіль,46000

про стягнення заборгованості 32 910 грн. 45 коп..

За участю представників сторін:

позивача: Рудик О.В., - довіреність №1437 від 14.01.2008р.

1 відповідача: Василишин П.П. - паспорт № МС 743521 від 28.12.2000р.

2 відповідача: Кузик О.В. - доручення від 12.02.2008р.

Суть справи: Позивач пред'явив позов про стягнення 32910 грн. 45 коп. із них 27468 грн. - заборгованість за трактор МТЗ-82.1.26 одержаний відповідачем по накладній №04664 від 01.06.06р. у виконання умов договору поставки №ТФ5/3 від 26.03.206р., 4230 грн. 10 коп. - втрат від інфляційних процесів за період з 01.04.2006р. по 31.08.2007р. та 1212 грн. 35 коп. - відсотки за користування коштами з 11.04.2006р. по 01.10.2007р.

Перший відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що позивач заключив з ним договір на оплату 70% вартості товару і він дані кошти сплатив Якщо позивачеві не сплатило різницю в розмірі 50% казначейство то його вина в цьому відсутня. Просить у позові відмовити.

Другий відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що перший відповідач не був визнаний переможцем в конкурсі, але позивач мав право заключати з ним договір на умовах які його влаштовують.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін і приймаючи до уваги, що:

1) 21.03.2006р. позивач заключив з відповідачем договір поставки №ТФ5/3 від 21.03.2006р.

П. 1.1 даного договору передбачений предмет договору - продаж трактора МТЗ - 82.1.26 з врахуванням Порядку використання коштів державного бюджету, що спрямовується на часткову компенсацію вартості складної сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва, затвердженого Постановою КМУ №959 від 28.07.2004р.

Отже, умови даного договору встановлені однією із сторін, а друга сторона приєдналася до запропонованого договору.

Тому даний договір слід визнати договором приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу України)

2) П. 1.2 договору сторони узгодили, що позивач передає відповідачеві трактор, а останній зобов'язується сплатити за нього грошову суму на умовах даного договору.

П. 3.3 договору передбачено, що відповідач має право здійснювати оплату товару за одним з двох варіантів. А саме: здійснити передоплату 70% вартості техніки (п.3.3.1) або здійснити оплату 100% вартості техніки (п.3.3.2)

Вищенаведене підтверджує, що виробник (продавець) погоджується з любим варіантом який вибере покупець. Заключивши альтернативне зобов'язання, відповідач вчинив одну із двох дій маючи вибір предмета зобов'язання, що відповідає ст. 539 Цивільного кодексу України.

П. 4.3 договору сторони передбачили поставку товару після зарахування грошової суми.

Отже, постачальник зобов'язався поставити (відпустити) покупцеві товар після сплати коштів в розмірі вказаному в одному з двох варіантів (п. 3.3 договору)

3) Із матеріалів справи вбачається, що:

а) кошти в сумі 64092 грн. сплачені пл. дорученнями №1430 від 04.04.2006р. та №15 від 06.05.2006р. Трактор одержаний 01.06.2006р. (накладна №04664)

Дані виплати і поставка (відпуск) трактора підтверджують той факт, що позивач погодився з відповідачем на оплату йому вартості трактора в розмірі 70% в сумі 64092 грн.

При таких обставинах, слід вважати, що зобов'язання по договору поставки №ТФ-5/3 від 21.03.2006р. суб'єктами майново-господарських зобов'язань виконано належним чином (ст. 175,526 Цивільного кодексу України). Боржник виконав свій обов'язок (сплатив 64092 грн. ), а кредитор прийняв виконання особисто (поставив трактор) як це передбачено ст. 527 Цивільного кодексу України.

А тому у суду немає підстав стягувати з відповідача ще 30% вартості трактора (27468 грн.). А позовні вимоги позивача слід визнати необґрунтованими і вони не підлягають задоволенню.

4) При розгляді справи враховувалось:

- зазначивши оплату вартості трактора 70% продавець цим самим встановив ціну , підписавши договір покупець погодився з такою ціною. Тому слід вважати, що 70% від вартості товару 91560 грн. це є 64092 грн. - ціна по домовленості (ст. 632,691 Цивільного кодексу України)

- згідно ст. 204, 215 Цивільного кодексу України даний правочин є правомірним т.я. його недійсність прямо не встановлена законом.

- У відповідності до п. 3 Порядку за результатами конкурсу сільгосппідприємствам видаються довідки за формою затвердженою Мінагрополітики.

П. 4.3 Положення про умови проведення конкурсу на надання часткової компенсації вартості складної сільськогосподарської техніки вітчизняного виробництва, затвердженого Мінагрополітики України №236 від 14.07.2003р. ( в подальшому Положення) передбачено. що переможець конкурсу після отримання рішення комісії про визначення переможців в конкурсі отримує довідку про подання часткової компенсації за рахунок державного бюджету.

Отже, єдиним документом, який підтверджує законність отримувачем 30% державної компенсації на здешевлення вартості трактора є довідка, підписана начальником головного управління сільського господарства і продовольства облдержадміністрації та головного бухгалтера.

Тільки одержавши дану довідку від покупця продавець мав підстави для заключення договору в якому визначити механізм використання коштів передбачених в Державному бюджеті України.

Фактично, в договорі не зазначено про наявність у покупця даної довідки, що є порушенням ст.648 Цивільного кодексу України.

Така довідка також не надана в суд.

Тому з врахуванням ст. 33 Господарського процесуального кодексу України слід вважати, що довідка про надання часткової компенсації відповідачеві не видавалась.

А відтак, договір заключений з врахуванням ст. 6, 627 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України. Які передбачають, що сторони є вільними в укладенні договору а господарські зобов'язання виникають із угод, передбачених законом а також угод не передбачених законом але таких які йому не суперечать.

5) Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України видатки по державному миту слід покласти на позивача.

6) Відповідно до ст. ст. 44, 47 –1 Господарського процесуального кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України №411 від 29.03.02 р. , витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пов’язані з розглядом даної справи в сумі 118 грн. покласти на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 43,49,82,84,85,116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1) В позові позивачеві відмовити.

2) Держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу пов’язані з розглядом даної справи покласти на відповідача.

3) рішення направити позивачеві і двом відповідачам.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення 26.02.2008 року через місцевий господарський суд.

Суддя