КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_______________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.08
р.
№ 02-03/1468/17

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого
судді:                    Гаврилюк  О.М
(доповідач по справі),

суддів:

Мельника С. М.

Рудченка С.Г.

Секретар судового
засідання Гонтар О.В.

за
участю представників

від
позивача:

ОСОБА_1
ОСОБА_2. -дов. від 19.05.2008 року № 1191

від
відповідача 1:

ОСОБА_3.
-директор Стогов В.С. -дов. від 05.05.2008 року б/н

від
відповідача 2:

ОСОБА_4.

від
відповідача 3:

ОСОБА_3.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу господарського суду Київської області від 17.06.2008 року

у справі № 02-03/1468/17 (суддя
Суховий В.Г.)

за
позовом

ОСОБА_1,
м. Київ

до

1.          Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничого підприємства „Прогрес”, смт. Коцюбинське
Київської області 2.          ОСОБА_4,
м. Київ 3.         ОСОБА_3, смт.
Коцюбинське Київської області

про

визнання
частково недійсним рішення загальних зборів та відшкодування моральної шкоди

встановив:

До
господарського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства
з обмеженою відповідальністю виробничого підприємства „Прогрес”,
ОСОБА_4,ОСОБА_3 про визнання недійсним пункту 4 („Про виключення зі складу
засновників гр. ОСОБА_1. та придбання його частки в статутному фонді учасниками
ОСОБА_4. та ОСОБА_3”) рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничого підприємства „Прогрес” від 29.02.2008 року,
оформленого протоколом № 10 від 29.02.2008 року,  та про стягнення солідарно з відповідачів на
користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошових коштів в
розмірі 50 000 грн.

Ухвалою
від 17.06.2008 року господарський суд Київської області повернув позовну заяву
ОСОБА_1. на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не
погоджуючись з прийнятою ухвалою ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою та уточненнями до неї, в яких просить скасувати
ухвалу господарського суду Київської області від 17.06.2008 року №
02-03/1468/17 про повернення позовної заяви ОСОБА_1. без розгляду, а справу
передати на розгляд до господарського суду Київської області.

Ухвалою
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 15.07.2008 року
апеляційна скарга ОСОБА_1 була прийнята до провадження та призначено розгляд
справи № 02-03/1467/17 у судовому засіданні за участю представників сторін.

ОСОБА_4.
та ТОВ ВП „Прогрес” подали відзиви на апеляційну скаргу.

В
судовому засіданні 20.08.2008 року ОСОБА_1 та його повноважний представник
підтримали вимоги апеляційної скарги, просили господарського суду Київської
області від 17.06.2008 року № 02-03/1468/17 скасувати, а справу передати на
розгляд до господарського суду Київської області.

ТОВ
ВП „Прогрес” проти вимог апеляційної скарги заперечувало з підстав, викладених
у відзиві на апеляційну скаргу.

ОСОБА_4.
проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на
апеляційну скаргу.

ОСОБА_3.
проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав викладених у відзиві на
апеляційну скаргу ТОВ ВП „Прогрес”.

Дослідивши
докази що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши
застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції,
обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного
господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, ухвала від 17.06.2008 року має бути скасована, а матеріали справи
-повернуті до місцевого господарського суду для вирішення питання про прийняття
позовної заяви до розгляду, виходячи із наступного.

Відповідно
до ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну
заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо: 1) позовну заяву підписано
особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не
вказано; 2) у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх
поштових адрес; 3) у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується
позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини,
обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми; 4) не подано доказів
сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі; 5) порушено правила
поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи
кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню
прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору; 6) не подано
доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї
документів; 9) до винесення ухвали про порушення провадження у справі від
позивача надійшла заява про врегулювання спору; 10) не подано доказів сплати
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Тобто
в статті 63 ГПК України дано вичерпний перелік підстав для повернення позовної
заяви без розгляду.

Як
вбачається з матеріалів справи місцевий господарський суд повернув позовну заяву
ОСОБА_1. без розгляду на підставі п. 3 (позивач не надав доказів того, що він є
учасником ТОВ „Прогрес”), п. 4 (в квитанції про сплату держмита не зазначено на
який рахунок і кому саме сплачено 85 грн.) ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Проте
з такими висновками місцевого господарського суду погодитися не можна.

Господарський
суд Київської області мотивуючи ухвалу вказав, що ОСОБА_1не надано доказів, які
б підтверджували обставину, що він є учасником ТОВ „Прогрес” (статуту,
установчого договору тощо).

В
абзаці 4 п. 3.3 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання
практики застосування Господарського процесуального кодексу України” від
18.09.1997 року № 02-5/289 зазначається, що якщо у позовній заяві є посилання
на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної
заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на статтю 63 ГПК. У
цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує
ці докази від позивача чи відповідача.

Колегія
суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що такий висновок
господарського суду Київської області не ґрунтується на нормах чинного
законодавства, оскільки в справі предметом розгляду якої є визнання недійсним
рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю про
виключення учасника з товариства, місцевий господарський суд вимагає від цього
учасника доказів того, що він являється учасником товариства. Крім того на
момент звернення до господарського суду Київської області з позовною заявою в
провадженні господарського суду Київської області у того ж судді знаходилася
справа К17/140-08 (рішення по справі прийнято 23.06.2008 року) за позовом
ОСОБА_4 доОСОБА_3 за участю третіх осіб Товариства з обмеженою відповідальністю
виробничого підприємства „Прогрес”, ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 4 рішення
загальних зборів учасників, яким виключили ОСОБА_1. зі складу учасників
товариства з обмеженою відповідальністю, де міститься Статут ТОВ ВП „Прогрес”
(а.с.21-35) з зазначенням ОСОБА_1. як учасника товариства (п. 5.1 Статуту).
Таким чином господарський суд Київської області був обізнаний з тією
обставиною, що ОСОБА_1 був учасником ТОВ ВП „Прогрес” і в разі відсутності
необхідних доказів в матеріалах справи для всебічного, повного і об'єктивного
розгляду справи суд мав витребувати їх на підставі ст. 38 ГПК України.

Також
колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду про те, що
ОСОБА_1не додано доказів сплати державного мита по позовній вимозі про визнання
частково недійсним рішення загальних зборів засновників, оскільки на думку
місцевого господарського суду квитанція від 22.04.2008 року № 13 про сплату 85
грн. не є належним доказом через не зазначення в квитанції на який рахунок і
кому саме сплачено 85 грн.

В
абзаці 5 п. 3.3 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання
практики застосування Господарського процесуального кодексу України” від
18.09.1997 року № 02-5/289 зазначається, що господарським судам не слід
допускати повернення позовних заяв та заяв кредиторів у справах про банкрутство
у разі подання як доказу сплати державного мита платіжних доручень, що
відповідають вимогам Інструкції про порядок обчислення та справляння державного
мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від
22.04.1993 № 15 (з наступними змінами та доповненнями). У разі виникнення
сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до Державного бюджету
України суди мають право згідно з пунктом 4 статті 65 ГПК витребувати від
позивача чи кредитора відповідне підтвердження територіального органу
Державного казначейства України.

Як
вбачається з матеріалів справи на квитанції від 22.04.2008 року № 13 в графі
отримувач платежу зазначено Головне управління Державного казначейства України
у Київській  області (ГУ ДКУ у Київській
області) і в лівій частині квитанції банківським відділенням видрукувано номер
розрахункового рахунку 001 на який перераховані кошти та МФО 821018,
які є банківськими реквізитами Головного управління Державного казначейства
України у Київській  області. Таким чином
висновок господарського суду Київської області про відсутність доказів сплати
державного мита ґрунтувався на невірній оцінці доказу.

Колегія
суддів не бере до уваги посилання ТОВ ВП „Прогрес” про те, що спір між тими
самими сторонами, про той самий предмет позову та з тих самих підстав
розглядається господарським судом Київської області та ухвалу господарського
суду Київської області від 10.07.2008 року по справі № К17/370-08 за позовом
ОСОБА_1. до ТОВ ВП „Прогрес” за участю третіх осіб ОСОБА_4., ОСОБА_3про
визнання частково недійсним рішення загальних зборів, а також колегія суддів не
бере до уваги заперечення ОСОБА_1. з цього приводу, що предметом справи №
К17/370-08 є інші пункти цього рішення, оскільки в даному апеляційному
провадженні переглядається законність ухвали господарського суду Київської
області про повернення позовної заяви від 17.06.2008 року № 02-03/1468/17, а в
межах справи № 02-03/1468/17 господарський суд Київської області цього питання
не вирішував та з цих підстав позовної заяви не повертав, а в разі
підтвердження таких тверджень відповідача 1 -наслідком не є повернення
апеляційної скарги (п. 2 ч. 1 ст. 62 ГПК України).

За
таких обставин апеляційний господарський суд дійшов висновку, що ухвала
господарського суду Київської області від 17.06.2008 року по справі №
02-03/1468/17 не відповідає чинному законодавству, винесена з неправильним
застосуванням норм процесуального права (ст. 63 ГПК України), а тому підлягає
скасуванню.

Апеляційна
скарга ОСОБА_1. в частині вимог про передачу справи № 02-03/1468/17 на розгляд
до господарського суду Київської області задоволенню не підлягає, оскільки
апеляційні господарські суди відповідно до Розділу XII ГПК України не наділені
правом вирішувати питання про прийняття позовних заяв до розгляду замість
місцевих господарських судів.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 ГПК України Київський міжобласний
апеляційний господарський суд -

п о с т а н о в и в:

1.          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
господарського суду Київської області від 17.06.2008 року по справі №
02-03/1468/17 задовольнити частково.

2.          Ухвалу господарського суду Київської
області від 17.06.2008 року по справі № 02-03/1468/17 скасувати.

3.          Матеріали справи № 02-03/1468/17
повернути до господарського суду Київської області для вирішення питання про
прийняття позовної заяви до розгляду.

Постанова
набуває чинності з дня її прийняття.

Повний
текст постанови підписано 26.08.2008 року

Головуючий
суддя:                                                                      Гаврилюк  О.М

Судді:

Мельник С. М.

Рудченко С.Г.

Дата відправки  26.08.08