КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2008                                                                                           № 6/566

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Андрієнка В.В.

суддів:

За участю представників:

від позивача - Мошинський О.В.

від відповідача - Чорна Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвес"

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.12.2007

у справі № 6/566

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Укркапітал"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвес"

про                                                  визнання недійсними правочинів та зобов"язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Укркапітал» (надалі – ТОВ «ІК «Укркапітал», Позивач) звернулося в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвес» (надалі ТОВ «Інвес», Відповідач) про визнання недійсним правочинів та зобов’язанням виконати умови договорів.

Рішенням господарського суду м. Києва від 17.12.2007 року у справі 6/566 позов ТОВ «ІК «Укркапітал» задоволено повністю, а саме: визнано недійсними з моменту вчинення угоди від 22.04.2005 року про припинення укладених між ТОВ «Інвес» та ТОВ «ІК «Укркапітал» договорів купівлі-продажу від 20.08.2004 року № 59 та № 61, зобов’язано ТОВ «Інвес» передати у власність ТОВ «ІК «Укркапітал» квартиру № 59, загальною площею 1031 кв.м., та квартиру № 61, загальною площею 1116 кв.м., в будинку № 9А по вул. Грушевського в м. Києві і стягнуто з Відповідача на користь Позивача 170 грн. 00 коп. державного мита та 118 грн. інформаційних витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник Відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення господарського суду міста Києва від 17.12.2007 року у справі № 6/566 та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «ІК «Укркапітал» у задоволені позовних вимог повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми процесуального та матеріального права.

Зокрема заявник посилається на те, що встановлена судом першої інстанції помилка є такою щодо мотивів спірних угод і не має істотного значення, а тому відсутні підстави для визнання відповідних угод недійсним.

Позивач просив суд рішення залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

20.08.2004 року між ТОВ «Інвес» та ТОВ «ІК «Укркапітал» укладено договори купівлі-продажу № 59 та № 61, відповідно до яких відповідач продає, а позивач купує майнові права на приміщення (квартири) № 59 та № 61 відповідно, які розташовані у будинку № 9А по вул. Грушевського в м. Києві, та отримує ці квартири у власність. Наведені права відповідач набуває з моменту отримання свідоцтва про право власності на об’єкти будівництва (будинок № 9А), після чого передає їх (та відповідні квартири) позивачу.

22.04.2005 року позивач та відповідач припинили дію договорів купівлі-продажу № 59 та № 61 шляхом укладення угод про припинення договорів. Зокрема, договір № 59 припинено угодою про припинення дії договору № 59 від 20.08.2004 року (надалі – Угода-1), а договір № 61 припинено угодою про припинення дії договору № 61 (надалі – Угода-2).

Підставою для укладення спірних угод про припинення зобов’язань, сторони визначили той факт, що значний попит на такі приміщення (як було обумовлено договорами) призвів до різкого підвищення цін на них.

Даними угодами зокрема передбачено сплату відповідачем на користь позивача відступного (коштів), після чого позивач зобов’язувався передати відповідачу раніше отримані за договорами купівлі-продажу майнові права на квартири. З моменту отримання відступного (коштів) та складання акту передачі майнових прав договори купівлі-продажу вважаються припиненими (розірваними).

Відповідно до ч. 2 ст. 175 ГК України майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно змісту ст. 600 ЦК України зобов’язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Судова колегія вважає, що в рішенні від 17.12.2007р. місцевий господарський суд помилково дійшов до висновку, що укладення спірних угод відбулось з мотивів викладених у листах відповідача № 04/05 та № 05/05 від 21.04.2005 року.

Матеріалами справи жодним чином не підтверджується будь-яке відношення листів відповідача № 04/05 та № 05/05 від 21.04.2005 року до спірних угод від 22 квітня 2005 року про припинення договорів від 20 серпня 2004 року.

З зазначеними листами відповідач звернувся до позивача з пропозицією розірвати договори купівлі-продажу від 20.08.2004 року № 59, № 61 за згодою сторін. Вказана пропозиція була мотивована тим, що будівництво житлового будинку з підземною автостоянкою по вул. Грушевського, 9А у м. Києві зупинено, листами заступника Генерального прокурора України – прокурора м. Києва та заступника голови Київської міськдержадміністрації начальника Головного управління містобудування архітектури та дизайну міського середовища зобов’язано відповідача знести 5-6 поверхів житлового будинку.

Проте безпосередньо з тексту Угоди-1 та Угоди-2 вбачається, що на момент їх укладення сторони виходили із того, що значний попит на такі приміщення призвів до різкого підвищення цін на них. Обумовили в кожній із спірних угод припинити зобов’язання за договорами купівлі-продажу від 20.08.2004 року № 59 та № 61 із урахуванням норм ст. 600 ЦК України.

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до звичаїв ділового обороту, після вчинення сторонами правочину у письмовій формі, попередні домовленості, переговори та листування щодо предмету та мотивів укладення такого правочину втрачають юридичну силу.

Отже, укладення оскаржуваних угод, тобто формування волі позивача щодо прав та обов’язків за ними, відбулось через підвищення на ринку нерухомості цін та попиту на предмет купівлі-продажу за договорами № 59, № 61 від 20.08.2004 року, а ні під впливом обставин щодо знесення 5-6 поверхів житлового будинку по вул. Грушевського, 9А в м. Києві, як це було помилково зазначено в рішенні місцевого господарського суду.

Висновок місцевого господарського суду стосовно того, що Угода-1 та Угода-2 не були б укладені, оскільки мало місце неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочинів, з посиланням на відсутність таких обставин (знесення поверхів), що нібито вплинуло на волевиявлення позивача, не відповідає дійсним обставинам справи. Господарський суд м. Києва неповно з’ясував обставини щодо мотивів укладення спірних угод, неправильно дійшов висновку щодо визнання Угоди-1, Угоди-2 недійсними з посиланням на ст. 229 ЦК України.

Із ч. 1 ст. 229 ЦК України вбачається, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов’язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевий господарський суд помилково, в порушення ст. 35 ГПК України, не врахував рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, і є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Так обґрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання спірних Угод недійсними, позивач наполягає на тому, що причиною помилки позивача при укладенні угод про припинення договорів купівлі-продажу стало введення позивача в оману відповідачем.

Місцевий господарський суд помилково, в порушення ст. 35 ГПК України, не врахував, що Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 липня 2007 року у справі № 22-6016, що набрало законної сили, та Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 11 липня 2007 року у справі № 22-6007, що також набрало законної сили, встановлено відсутність фактів введення позивачем в оману відповідача, щодо обставин, які стали підставою для укладення спірних угод від 22 квітня 2005 року про припинення договорів від 20 серпня 2004 року.

У зв’язку з вищезазначеним, посилання позивача на помилку під час укладення спірних угод від 22 квітня 2005 року, у зв’язку з оманою його відповідачем – є безпідставним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.04.1978 року № 3 із змінами, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. При задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів наявності обставин з якими закон пов’язує можливість визнання Угоди-1 та Угоди-2 недійсними із настанням у зв’язку з цим певних юридичних наслідків.

Враховуючи викладене судова колегія дійшла висновку про те, що вимоги про визнання недійсними з моменту вчинення угод від 22.04.2005 року про припинення укладених між ТОВ «Інвес» та ТОВ «ІК «Укркапітал» договорів купівлі-продажу від 20.08.2004 року № 59 та № 61 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене рішення місцевого господарського суду про задоволення позову ТОВ «ІК «Укркапітал» підлягає скасуванню повністю, в позові належить відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2007 року у справі № 6/566 скасувати повністю та прийняти нове рішення.

2.          В задоволенні позову відмовити повністю.

3.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Укркапітал»(м. Київ, б-р Л. Українки, 15; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвес»(м. Київ, вул. Половецька, 2/24; ) 85,00 грн. державного мита за перегляд рішення в апеляційному порядку.

4.          Доручити Господарському суду м. Києва видати наказ на виконання даної постанови.

Головуючий суддя

Судді

17.03.08 (відправлено)