КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2008                                                                                           № 31/220

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Ропій Л.М.

суддів:           Буравльова С.І.

Попікової О.В.

при секретарі:           Бабенко Т.І.

За участю представників:

від позивача - Тарасюк Ю.В. (довіреність № 114/242 від 14.01.2008 р.),

Мостовий О.А. (довіреність № 114/246 від 14.01.2008 р.);

від відповідача - Фоя О.В. (довіреність б/н від 03.09.2008 р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду м.Києва від 17.06.2008

у справі № 31/220 (Качан Н.І.)

за позовом                               Комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ ВЕ-88"

про                                                  визнання договору недійсним

Відповідно до розпорядження Голови Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2008 р. № 01-23/1/9 розгляд справи здійснюється колегією суддів у складі: головуючої судді Ропій Л.М., суддів: Буравльова С.І., Попікової О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від17.06.2008р. у справі №31/220 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та поясненнями до неї, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Позивач уклав спірний договір у зв’язку з наявністю згоди Головного управління земельних ресурсів (Київської міської ради) на розроблення проекту відведення земельної ділянки у Шевченківському районі м. Києва по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 від 11.11.2004 р. № Д-0724 та дозволу на подовження терміну дії зазначеної згоди від 26.04.2005 р. № ДЗ-0244. Але пізніше позивачу стало відомо про рішення Київради від 15.04.2004 р. № 144/1354 згідно із яким земельна ділянка по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 була надана у постійне користування Шевченківській районній у м. Києві раді. Отже, по незалежним від підприємства та не відомим йому обставинам Головне управління земельних ресурсів надало згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 в той момент коли зазначена земельна ділянка вже перебувала у постійному користуванні Шевченківської районної у м. Києві ради, що суперечить Порядку надання земельних ділянок у користування затвердженого рішенням Київради від 26.06.2003 р. № 512/762. Отже, на момент укладання договору КП позивач не знав і не міг знати про відсутність правових підстав для користування зазначеною земельною ділянкою. Таким чином, позивач уклав інвестиційний договір від 26.07.2006 р. № 1/250 під впливом помилки, оскільки йому не було відомо про рішення Київради від 15.04.2004 р. № 144/1354, а тому помилився щодо обставин, які мають істотне значення - відсутність правових підстав для користування вказаною земельною ділянкою.

Згідно із державним актом на право постійного користування від 22.08.2005 р. Шевченківська районна у м. Києві рада є постійним користувачем земельної ділянки по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26. Таким чином, на момент укладання договору, його зміст вже суперечив діючому законодавству та продовжує порушувати права законного користувача - Шевченківської районної у м. Києві ради, оскільки передбачає реконструкцію та будівництво прибудови на земельній ділянці іншої юридичної особи, яка не є стороною зазначеного договору та не надавала дозволу щодо використання зазначеної земельної ділянки.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому відповідач зазначає, що в рішенні Київради № 144/1354 від 15.04.2004 р. взагалі відсутня будь-яка конкретна адреса про розташування земельної ділянки. Даним рішенням затверджено проект відведення земельних ділянок для комплексного відродження історичного середовища та забудови урочища Вознесенський Яр у межах вулиць Кудрявської, Петровської, Смирнова- Ласточкіна у Шевченківському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови.

Крім того, відповідач зазначає, що укладанню спірного інвестиційного договору передувало розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.10.2005 р. № 1873 ”Про реконструкцію жилого будинку та будівництво прибудови на вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 у Шевченківському районі м. Києва, п. 2.1 якого передбачено Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) одержати документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою на вул. Смирнова-Ласточкіна, 26. Також слід зазначити, що ще до прийняття вищезазначеного розпорядження позивач отримав згоду на розроблення проекту відведення земельної ділянки № Д-0724 від 11.11.2004 р., а також відповідне погодження і від Шевченківської районної у м. Києві ради, що підтверджується листом № 2797 від 08.12.2004 р. Таким чином, відповідач зазначає, що позивач достовірно знав про прийняття Київською міською радою вищезазначеного рішення, яке на думку відповідача взагалі не має ніякого відношення до укладеного між позивачем та відповідачем інвестиційного договору та не перешкоджає останньому виконати взяті на себе зобов’язання згідно умов даного договору.

Згідно із ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Позивач звернувся до господарського суду першої інстанції з позовом про визнання недійсним інвестиційного договору від 26.07.2006 р. № 1/250.

Рішенням господарського суду першої інстанції у задоволенні позову відмовлено повністю.

Апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування вказаного рішення господарського суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.11.2004 р. Київським міським головою за заявою Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було надано згоду № Д-0724 на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0,417 га по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 у Шевченківському районі м. Києва зі строком оренди на 3 роки для будівництва житлового будинку (а. с. 17).

В листі № 2797 08.12.2004 р. (а. с. 37) Шевченківська районна у м. Києві рада повідомила, що не заперечує проти відведення цієї земельної ділянки Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

26.04.2005 р. Київським міським головою було видано дозвіл № ДЗ-0244 щодо продовження терміну дії згоди від 11.11.2004 р. № Д-0724 на розроблення проекту відведення земельної ділянки на 4 місяці (а. с. 18).

15.04.2004 р. Київською міською радою прийнято рішення ”Про надання Шевченківській районній у місті Києві раді земельних ділянок для комплексного відродження історичного середовища та забудови урочища Вознесенський яр в межах вулиць Кудрявської, Петровської, Смирнова-Ласточкіна у Шевченківському районі міста Києва” № 144/1354 (а. с. 19), яким Шевченківській районній у місті Києві раді було надано у постійне користування земельні ділянки загальною площею 3,40 га для комплексного відродження історичного середовища та забудови урочища Вознесенський Яр у межах вулиць Кудрявської, Петровської, Смирнова-Ласточкіна у Шевченкізському районі м. Києва за рахунок земель міської забудови, з них: земельну ділянку № 1 - площею 1,99 га; земельну ділянку № 2 - площею 0,37 га; земельну ділянку № 3 - площею 0,07 га; земельну ділянку № 4 - площею 0,94 га; земельну ділянку № 5 - площею 0,03 га.

22.08.2005 р. Шевченківській районній у м. Києві раді було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 080526 (а. с. 21) відповідно до якого Шевченківська районна у м. Києві рада є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,0731 га в межах вулиць Кудрявської, Петровської, Смирнова-Ласточкіна у Шевченківському районі м. Києва.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації ”Про реконструкцію житлового будинку та будівництво прибудови на вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 у Шевченківському районі” від 10.10.2005 р. № 1873 (а. с. 39) Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було дозволено виступити замовником та інвестором проектування і реконструкції жилого будинку та будівництва прибудови на вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 у Шевченківському районі м. Києва.

26.07.2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено інвестиційний договір № 1/250 на реконструкцію житлового будинку та будівництво прибудови по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 у Шевченківському районі міста Києва (далі договір) відповідно до умов якого сторони домовились здійснити реконструкцію житлового будинку та будівництво прибудови загальною площею орієнтовно 1 800 кв. м. на земельній ділянці по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 та ввести його в експлуатацію з метою отримання відповідачем у власність всього об’єкту на умовах цього договору (п. 1.1.).

У п. 5.1. договору сторони погодили, що побудований об’єкт повністю переходить у власність відповідача.

Відповідно до п. 5.2. договору після закінчення будівництва об’єкту сторони складають акт приймання-передачі об’єкту. Акт приймання-передачі об’єкту є остаточним документом, що підтверджує право власності відповідача на весь об’єкт і є підставою для оформлення документів про право власності на весь об’єкт.

Позивач просить визнати договір недійсним з посиланням на те, що договір був укладений позивачем під впливом помилки, оскільки позивачу не було відомо про рішення Київської міської ради від 15.04.2004 р. № 144/1354, а тому він помилився щодо обставин, які мають істотне значення, а саме відсутність правових підстав для користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 229 ЦК України визначає правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним; істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов’язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням; помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як роз’яснено Пленумом Верховного Суду України у абзаці 2 п. 11 постанови ”Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” від 28.04.1978 р. № 3 під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб’єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Аналогічне положення міститься у абзаці 2 п. 13 роз’яснення Вищого арбітражного суду України ”Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” від 12.03.1999 р. № 02-5/111, відповідно до якого під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною за угодою предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що угода не була б укладена. Помилка повинна мати суттєве значення, зачіпати природу угоди або такі якості її предмета, які значно знижують можливість його використання за призначенням.

Таким чином, з наведеного слідує, що правочин може бути визнаний недійсним у судовому порядку, якщо особа, яка вчинила такий правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення для правочину, тобто, внутрішня воля учасника правочину не відповідала її зовнішньому прояву, волевиявленню учасника правочину, яке сформувалося під впливом помилки.

Позивач, в обґрунтування позову зазначає те, що на момент укладення ним оспорюваного договору позивачу не було відомо про існування рішення Київської міської ради від 15.04.2004 р., яким земельну ділянку по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 було передано у постійне користування Шевченківській районній у м. Києві раді, а якби позивачу було відомо про існування даного рішення на момент укладення договору, то такий договір не було б укладено ним на умовах, на яких його було укладено.

Проте з зазначеним твердженням позивача апеляційний господарський суд не може погодитись, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 126 ЗК України документами, що посвідчують право певної особи на земельну ділянку є державний акт на право власності або право постійного користування земельною ділянкою, а також договір оренди землі.

Як встановлено вище, 22.08.2005 р. Шевченківській районній у м. Києві раді було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 080526 (а. с. 21) відповідно до якого Шевченківська районна у м. Києві рада є постійним користувачем земельної ділянки 0,0731 га в межах вулиць Кудрявської, Петровської, Смирнова-Ласточкіна у Шевченківському районі м. Києва.

З наведеного слідує, що Шевченківська районна у м. Києві рада є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,0731 га в межах вулиць Кудрявської, Петровської та Смирнова-Ласточкіна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 р. № 15 затверджено Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, відповідно до п. 1 та п. 2 якого відомості про природний, господарський стан та правовий режим земель містяться у державному земельному кадастрі. Державний земельний кадастр включає дані реєстрації права власності, права користування землею та договорів на оренду землі, обліку кількості та якості земель, бонітування ґрунтів, зонування територій населених пунктів, економічної та грошової оцінки земель.

Згідно із витягу з бази даних Державного земельного кадастру станом 18.07.2005 р.(а. с. 38) землекористувачем земельних ділянок в межах вулиць Кудрявської, Петровської та Смирнова-Ласточкіна з кодами ділянок 91:136:023, 91:136:028 та 91:162:022 є Шевченківська районна у м. Києві рада.

Тоді як Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), до сфери управління якого входить позивач, згідно із вказаним витягом, було надано згоду на оренду земельної ділянки по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 з кодом ділянки 91:162:020к.

Тобто, згідно даних Державного земельного кадастру Шевченківській районній у м. Києві раді та Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у постійне користування було надано різні земельні ділянки, які розташовані за різними адресами та мають різні коди.

Інші докази про те, що Шевченківській районній у м. Києві раді чи іншим особам у встановленому порядку відводилася земельна ділянка по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26, площею 0,417 га в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин апеляційний господарський суд вважає безпідставним твердження позивача про те, що земельну ділянку по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 було передано у постійне користування Шевченківській районній у м. Києві раді.

Крім того, у матеріалах справи знаходяться копії постанов Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2007 р. у справі № 3/292 та Вищого господарського суду України від 18.12.2007 р. у справі № 3/292, якими встановлено, що рішення Київської міської ради ”Про надання Шевченківській районній у місті Києві раді земельних ділянок для комплексного відродження історичного середовища та забудови урочища Вознесенський яр в межах вулиць Кудрявської, Петровської, Смирнова-Ласточкіна у Шевченківському районі міста Києва” від 15.04.2004 р. № 144/1354 було прийнято набагато раніше, ніж між позивачем та відповідачем було укладено договір, а також встановлено те, що наявними доказами не підтверджується факт необізнаності позивача про існування вказаного вище рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що факти щодо не підтвердження незнання позивачем про існування рішення Київської міської ради від 15.04.2004 р. № 144/1354 на момент укладення договору є доведені та належні.

Посилання позивача на те, що згідно із державним актом на право постійного користування від 22.08.2005 р. Шевченківська районна у м. Києві рада є постійним користувачем земельної ділянки по вул. Смирнова-Ласточкіна, 26 апеляційний господарський суд вважає безпідставним, оскільки згідно із державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 080526 Шевченківська районна у м. Києві рада є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,0731 га в межах вулиць Кудрявської, Петровської, Смирнова-Ласточкіна у Шевченківському районі м. Києва.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що господарським судом першої інстанції в процесі розгляду справи в достатній мірі з’ясовані та доведені обставини, що мають значення для справи. Рішення прийнято судом у повній відповідності з матеріалами справи та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 104, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м.Києва від17.06.2008р. у справі №31/220 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Справу № 31/220 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Ропій Л.М.

Судді                                                                                          Буравльов С.І.

Попікова О.В.