ПОСТАНОВА

"12" березня 2008 р.

Справа № 9а/204-4576

16-20 год.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Кулагіній Т. В.

Розглянувши справу

за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільмолоко" вул. Танцорова, 14,м. Тернопіль,46008

до відповідача Тернопільська міська рада вул. Листопадова, 5,Тернопіль,46000

За участю представників сторін:

позивача: Киринюк З.І., керівник

відповідача- Михальчук О.Ю., довір.

роз’яснивши учаснику судового процесу його процесуальні права та обов’язки згідно ст.ст. 49, 51, 130 Кодексу адміністративного судочинства України,

встановив:

Позивач –ТзОВ „Тернопільмолоко”, м. Тернопіль, звернувся до суду з позовом до Відповідача - Тернопільської міської ради, про визнання нечинним рішення Відповідача від 05.07.2007 р. за № 5/11/69 „Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2002 р № 4/5/123” з тих підстав , що воно порушує права Позивача на придбання у власність земельної ділянки, як зайнята будівлею, придбаною Позивачем на підставі законів про приватизацію. Вважає, що спірне рішення прийняте Відповідачем без повідомлення Позивача, а Відповідач не мав право самостійно скасовувати власне рішення , яким дозволив продати Позивачу земельну ділянку, оскільки такі повноваження має лише суд. Стверджує, що мета , яка зазначена у преамбулі спірного рішення , не передбачена законом, відтак, Відповідач діяв з перевищенням своїх повноважень.

Відповідач позов не визнав, вважав доводи не обґрунтованими , стверджував, що мав право на прийняття рішення, яким скасував власне, раніше прийняте ним рішення. Вважав , що спірне рішення не порушує прав Позивача.

Дослідивши письмові докази, заслухавши доводи та пояснення Позивача, суд дійшов до висновку , що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

05 липня 2007 р. Тернопільська міська рада прийняла рішення за № 5/11/69 „Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2002 р № 4/5/123”.

Між тим, спірним рішенням не вносилися зміни у рішення міської ради від 27.12.2002 р № 4/5/123, оскільки спірне рішення скасовувало пункт перший рішення міської ради від 27.12.2002 р № 4/5/123 „Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення відкритому акціонерному товариству „Тернопільмолоко” такого змісту: „Продати у власність відкритому акціонерному товариству „Тернопільмолоко ” (ід. код 00450708) земельну ділянку площею 900 кв.м. за адресою від Танцорова,14, яка використовується під обслуговування інженерно-адміністративного корпусу , на умовах договору купівлі-продажу, затверджених у п.п. 2,3. цього рішення”.

Як випливає з преамбули спірного рішення , посилання зроблені на рішення господарського суду Тернопільської області від 24.05.2004 р. , а також на необхідність ефективного використання земель комунальної власності та залучення коштів до бюджету м. Тернополя.

Згідно з частинами першою та другої статті 116 Земельного кодексу України у редакції, яка діяла до 01.01.2008 р., встановлювалося ,що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельною ділянкою із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Оскільки дане право є виключним , тобто ніхто , крім власника житлового будинку, будівлі або споруди , не має права на земельну ділянку , яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на ту частину земельної ділянки, яка є необхідною для обслуговування цих об’єктів , тому право власника відповідних об’єктів кореспондує обов’язок органів виконавчої влади , державних органів приватизації або органів місцевого самоврядування розглянути заяву власника про продаж йому земельних ділянок.

Мотиви, з яких вказані органи можуть відмовити власнику об’єктів нерухомого майна у передачі йому у власність земельних ділянок , можуть ґрунтуватися лише на тому, що такі ділянки не підлягають продажу у зв’язку із їх вилученням з цивільного обороту, забороною їх до продажу , якщо така заборона встановлена законом, або зарезервована для державних та муніципальних потреб на підставі нормативних правових актів державної влади про резервування , або якщо відповідно до генерального плану розвитку міста , який затверджений до звернення власника із заявою про продаж земельних ділянок на вказаних землях передбачено будівництво іншого будинку, споруди, будівлі.

Так, відповідно до статті 178 ЦК України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи. . Види об'єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об'єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об'єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об'єкти, обмежено оборотоздатність), встановлюються законом.

Відповідач, поза тим , не навів переконливих доказів на те, що одна із вказаних обставин мала місце у момент прийняття міською радою спірного рішення ,яким скасовувалося рішення ради від 27.12.2002 р № 4/5/123 .

Посилання у преамбулі спірного рішення на рішення господарського суду від 24.05.2004 р. не знаходить логічного пояснення оскільки судом не визнавався недійсним пункт 1 рішення Відповідача від 27.12.2002 р № 4/5/123.

Мотиви, які зазначені міською радою , а саме скасування рішення у зв’язку з необхідністю ефективного використання землі комунальної власності та залучення коштів до бюджету м. Тернополя , не можуть бути визнані як законні доводи для скасування міською радою власного рішення, адже, як роз’яснив Пленум Верховного суду України 16.04.2004 р. № 7 у абзаці другому пункту 8 постанови, „виходячи з установлених законодавством умов надання земельних ділянок не можна вважати таким, що суперечить закону, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування. У цьому разі питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення, вирішується в судовому порядку”.

Утім, міська рада скасувала власне , раніше прийняте нею рішення, з надуманих та не заснованих на законі мотивів .

Вказуючи на намір ефективно використовувати землі комунальної власності та залучити кошти до місцевого бюджету, Відповідач тим не менше не зміг пояснити, яким чином міська рада намагалася більш продуктивно отримувати користь від властивостей земельної ділянки , на якій розмішена належна Позивачу будівля , і від тієї її частини , яка необхідна для обслуговування цієї будівлі.

Так само недоведеними залишилися мотиви Відповідача на отримання коштів до місцевого бюджету, у той час як продаж земельної ділянки завжди є оплатним правочином.

У зв’язку з наведеним, суд вважає, що спірне рішення є свідченням зловживання міською радою належним їй правом, перевищення меж здійснення свого права та порушенням встановленого Конституцією України та Законом України „Про місцеве самоврядування в Україні” принципу законності діяльності органу місцевого самоврядування .

Доводи представника міської ради , якими він обґрунтовує необхідність прийняття радою спірного рішення через те, що при вирішенні питання продажу земельної ділянки Позивачу міська рада не вказала у ньому ціну продажу земельної ділянки, не можуть бути прийняти судом до уваги і підлягають відхиленню , оскільки вартість земельної ділянки ,яка підлягає продажу , відповідно до частини 8 статті 128 Земельного кодексу України, визначається на підставі її грошової та експертної оцінки, яка проводиться за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України .

При вказаних обставинах , доводи Позивача стосовно того, що спірне рішення є незаконним , слід визнати обґрунтованими , а позов - таким, що підлягає до задоволення.

Судові витрати, понесені Позивачем , слід стягнути з місцевого бюджету на користь Позивача.

У судовому засіданні 12 березня 2008 р. за згодою представників сторін оголошено ступну та резолютивну частину постанови з повідомленням про те, що повний текст виготовленої постанови буде оголошено о 17-10 год. 18.03.2008 р.

З огляду на викладене та керуючись ст. 22 Закону України „Про судоустрій України”, ст. 4, 6, 7, 18, 71, ст. 94, 162, 163, 167 КАС України та п.6 розділу УП Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України , господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Тернопільльмолоко”, вул Танцорова, 14, м. Тернопіль до відповідача Тернопільської міської ради, вул.. Листопадова, 5, м. Тернопіль, про визнання нечинним рішення Відповідача за № 5/11/69 від 05.07.2007 р. задоволити . Рішення Тернопільської міської ради за № 5/11/69 від 05.07.2007 р. „Про внесення змін до рішення міської ради від 27.12.2002 р № 4/5/123” визнати нечинним

Судові витрати ,понесені Позивачем у розмірі 3,40 грн. , стягнути з місцевого бюджету на користь Позивача ,а лишнє сплачені 199,6 грн. повернути Позивачу.

На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    Л.В. Кропивна