ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2008 р.

№ 18/31

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. - головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Коробенко Г.П.,

розглянувши матеріали

касаційної скарги

СПД ФО ОСОБА_1

на постанову

Київського  апеляційного господарського суду від
07.11.2007 р.

у справі

господарського суду м. Києва

за позовом

СПД ФО ОСОБА_1

до

ЗАТ "Жилкомунсервіс"
ТОВ "Госпторг"

про

стягнення 349088,00 грн.,

в судовому
засіданні взяли участь представники:

позивача: не
з'явились,

відповідача-1: Волков
М.М.,

відповідача-2:
Шульєва Т.Л.,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 29.07.07
господарського суду м. Києва  позов
задоволено частково. З ЗАТ “Жилкомунсервіс” на користь позивача стягнуто 1500
грн. збитків, 15 грн. державного мита та 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову
відмовлено.

Постановою від 07.11.07 Київського
апеляційного господарського суду вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими
рішеннями, СПД ФО ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою і просить їх скасувати з огляду на порушення судами норм
матеріального та процесуального права, справу направити на новий розгляд до
місцевого господарського суду.

Колегія суддів, приймаючи до уваги
межі перегляду  справи в касаційній
інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування
норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового
акту знаходить необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення.

Як було встановлено господарськими
судами, які приймали рішення у даній справі,
постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2006,
залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від
10.08.2006, у справі № 30/135-36/336-2/429 визнано право СПД ОСОБА_1 на
користування приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45 м2
строком на 5 років на умовах договору оренди нежитлового приміщення № 1 від
31.05.2002, укладеного між позивачем та ЗАТ "Жилкомунсервіс", а також
зобов'язано ТОВ "Госпторг" виконати договірні зобов'язання,
передбачені підпунктом “г”  пункту 3.1
договору оренди №1 від 31.05.2002, а саме: забезпечити приміщення
електроенергією, теплом, водопостачанням, зовнішньою охороною на користь СПД
ОСОБА_1

При прийнятті зазначеної постанови
судом встановлено, що згідно з реєстром БТІ за № 9-з від 06.02.2004  за ТОВ “ Госпторг” на праві колективної
власності зареєстрована нежитлова будівля, розташована по АДРЕСА_1 у м. Києві,
у зв'язку з чим  до нового власника
перейшли права та обов'язки, тому наймодавцем за договором оренди №1 від
31.05.2002 є ТОВ “ Госпторг”.

Ухвалою Верховного суду України від
21.09.2006р.  відмовлено в порушенні
провадження з перегляду у касаційному порядку постанови Вищого господарського
суду України від 10.08.2006 р.

Крім того, рішенням господарського
суду м. Києва від 13.12.2006, залишеним
без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від
12.09.2007р., у справі № 32/349 відмовлено в позові ТОВ “Госпторг” про
розірвання договору оренди № 1 від 31.05.2002 нежилого приміщення,
розташованого по АДРЕСА_1у м. Києві, укладеного між ЗАТ “ Житлокомунсервіс” та СПД
ОСОБА_1 При розгляді вказаної справи судами встановлено факт невиконання  ТОВ “Госпторг” зобов'язань за вказаним
договором оренди щодо забезпечення приміщення електроенергією, опаленням,
водопостачанням, зовнішньою охороною, що спричинило неможливість використання  СПД-фізичною особою ОСОБА_1 наданого йому в
оренду приміщення.

При цьому судами з'ясовано, що на
підставі вказаного договору оренди приміщення було надано позивачу з метою
організації майстерні по пошиттю та ремонту взуття. Строк дії договору встановлено
з 31 травня 2002 до 31 травня 2007.

Звертаючись з позовом у даній
справі, позивач просив відповідно до ст.22 ЦК України стягнути матеріальну
шкоду, яка складається з витрат, які позивач мусить зробити для відновлення
свого порушеного права, посилаючись на те, що на підставі вказаного вище
договору оренди нежитлового приміщення № 1 він з 02.04.2003 і по теперішній час
володіє орендованим приміщенням, але не має змоги ним користуватись у зв'язку з
тим, що ЗАТ "Жилкомунсервіс" на порушення умов договору не виконані
необхідні ремонтно-будівельні роботи та орендоване приміщення не забезпечено
електроенергією, теплом, водою, підведенням каналізації та зовнішньою охороною.

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа,
що порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше
не встановлено законом або договором.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає, що судами попередніх інстанцій обгрунтовано
взято до уваги встановлений при розгляді справ № 35/349 та №
30/135-36/336-2/429 факт порушення цивільного права та інтересу позивача з боку
ТОВ “Госпторг” щодо можливості використання позивачем наданого йому в оренду
приміщення.

Разом з тим, судами правомірно
враховано, що позивачем не подано доказів наявності безпосереднього причинного
зв'язку між заявленою позивачем до стягнення сумою збитків та порушенням
відповідачами його прав та інтересів.

Так, відповідно до ст. 22 ЦК
України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права,
має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема,  є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які
особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно з ч. 3 ст. 22 ЦК України
передбачено відшкодування збитків у повному обсязі, якщо договором або законом
не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 224 ГК України збитки
визначено як витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її
майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі
належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно зі 225 Господарського
кодексу України  до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена
відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати ( штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток ( втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання
зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій
про те, що заявлені позивачем до відшкодування
збитки  не обґрунтовані належними
та допустимими доказами, оскільки позивачем не надано доказів, які б свідчили
про здійснення ним фактичних дій, направлених на організацію діяльності
майстерні з пошиття та ремонту взуття -

купівлю матеріалів чи технологічних
розробок, затвердження фактичної кількості працівників, які мали працювати у
позивача та сприяти діяльності майстерні з пошиття та ремонту взуття; доказів
укладення трудових договорів з модельєр-конструкторами, технологами,
механіками, майстрами відповідно до вимог ст. ст.24 та 241 КЗпП
України; даних про фактично виплачену заробітну плату зазначеним працівникам;
доказів реальних затрат щодо перевезення і
наладки обладнання; доказів витрат на розробку моделей; відомостей про
прийняття на роботу 8 учнів відповідно до положень глави ХІІІ КЗпП України, їх
норми виробітку. При цьому судами взято до уваги, що з наданого позивачем чеку
з перепусткою на завод „Полімер" не вбачається, що саме Суб'єкт
підприємницької діяльності ОСОБА_1отримував та оплачував колодки у кількості 10
пар на суму 558, 60 грн., а надані
позивачем  договори  на виробничу практику від 17.09.2001р., від
16.01.2002р., договору без номеру та дати, який діяв до 20.06.2003 свідчать, що
вони укладені між Професійно-технічним училищем та МПП фірми "ЕЙТ", а
не СПД ОСОБА_1.

Крім того, позивачем не надано
будь-яких документів, які свідчили б про розробку саме 20 нових моделей взуття,
договорів про замовлення на виготовлення даних моделей, так само як і не надано
документів, які свідчили б про виготовлення саме 360 пар літнього взуття. Також
не обґрунтовано вимоги щодо стягнення збитків, які йому заподіяні сплатою чи не
сплатою  податків та сумою внесків у
Пенсійний фонд.

З огляду на зазначене вище, суди
попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку щодо відсутності підстав
для задоволення позовних вимог на суму 347588 грн.

Також правомірним вбачається
висновок судів про задоволення позову в частині стягнення з ЗАТ
"Жилкомунсервіс" 1500 грн. вартості реклами, оскільки вказана сума
підтверджена квитанцією до прибуткового касового ордеру №334 від 09.07.2002 і
на той час договірні стосунки на спірне приміщення існували між позивачем та
Закритим акціонерним товариством "Жилкомунсервіс".

Крім того, судами обгрунтовано
відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення 750 грн. вартості заочної участі
у виставці, оскільки позивачем не підтверджено свою участь у міжнародній
виставці.

З врахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові рішення прийнято з
дотриманням норм матеріального  та  процесуального права і підстави для їх
скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК
України, Вищий  господарський  суд
України

ПОСТАНОВИВ  :

Касаційну  скаргу залишити без задоволення.

Постанову від 07.11.2007 Київського
апеляційного господарського суду у справі № 18/31 залишити без змін.

Головуючий
Божок В.С.

Судді
Костенко Т.Ф.

Коробенко
Г.П.