СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

05 лютого 2008 року

Справа № 2-8/2074.2-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

прокурора: Антоненко
В.Ю., посвід. № 255 від 26.08.2005 р. (Військова прокуратура Військово-Морських
Сил України);

позивача: не
з'явився (Верховна Рада України);

позивача: Крилова
Д.В., дов. № 08/01-07/2005 від 19.06.2007 р. (Кабінет Міністрів України);

позивача: Шеремет
О.В., дов. № 220/13/д від 11.01.2008 р. (Міністерство оборони України);

відповідача: Консманов
В.Л., дов. № 8/2007 від 18.05.2007 р. (Закрите акціонерне товариство
"Корпорація ІгроСервіс");

третьої особи: не
з'явився (ОСОБА_1);

третьої особи: не
з'явився (ОСОБА_2);

третьої особи: не
з'явився (ОСОБА_3);

третьої особи: не
з'явився (ОСОБА_4);

третьої особи:
ОСОБА_5, посвідчення № УК 103745 від 24.10.1997 р. (ОСОБА_5);

розглянувши апеляційну скаргу
Закритого акціонерного товариства "Корпорація ІгроСервіс" на рішення
господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Чумаченко С.А.) від 18 жовтня 2007 року у
справі №2-8/2074.2-2007

за позовом           Заступника Генерального прокурора України
(вул. Різницька, 13/15,Київ,01601)

в інтересах держави в особі: 1.
Верховної Ради України (вул. Грушевського, 5,Київ 8,01008)

2. Кабінету Міністрів України (вул.
Грушевського, 12/2,Київ 8,01008)

3. Міністерства оборони України
(Повітрянофлотський пр-т, 6,Київ 1,01001)

до           Закритого акціонерного товариства
"Корпорація ІгроСервіс" (вул. Полігонна, 60,Сімферополь,95001)

треті особи: 1.ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

2. ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

3. ОСОБА_2(АДРЕСА_1)

4. ОСОБА_4 (АДРЕСА_2)

5.ОСОБА_5 (АДРЕСА_3)

про визнання недійсним договору
міни

ВСТАНОВИВ:

Заступник Генерального
прокурора України заявив позов в інтересах держави в особі Верховної Ради
України, Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, в якому
просить визнати недійсним договір міни нерухомого військового майна на житло
для військовослужбовців та членів їх сімей від 22 жовтня 2004 року, укладений
між Міністерством оборони України та Закритим акціонерним товариством
„Корпорація ІгроСервіс” (далі ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс”).

Рішенням господарського суду
АР Крим від 14 червня 2005 року по справі 2-1/5384-2005 (суддя Ковтун
Л.О.)  позов задоволено.

Визнаний недійсним договір міни
нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців та членів їх
сімей від 22 жовтня 2004 року, укладений між Міністерством оборони України та
закритим акціонерним товариством ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс”.

Не погодившись з вказаним
судовим рішенням, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення
господарського суду скасувати.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 9 серпня 2005 року по справі
№2-1/5384-2005 апеляційна скарга ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс” була залишена без
задоволення , а рішення по справі було залишено без змін.

Постановою Вищого Господарського Суду
України від 22 грудня 2005 року рішення господарського суду АР Крим від 14
жовтня 2005 року та постанова Севастопольського апеляційного господарського
суду від 9 серпня 2005 року по справі №2-1/5384-2005 скасовані, а справу
направлено на новий розгляд до господарського суду АР Крим.

Ухвалою господарського суду АР Крим від
10 березня 2006 року справа була прийнята до провадження суддею Луцяк М.І., з
привласненням їй № 2-205268.1-2006.

Рішенням господарського суду АР Крим
від 25 квітня 2005 року по справі №2-20/5268.1-2006 в задоволенні  позову Заступника Генерального прокурора
України в інтересах держави в особі Верховної ради України в інтересах держави
в особі Верховної ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства
оборони України до ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс” про визнання недійсним договору
відмовлено.

Не погодившись з вказаним
судовим рішенням, прокурор звернувся до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційним поданням, в якій просив рішення
господарського суду скасувати.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 12 липня 2006 року по справі
№2-20/5268.1-2006 апеляційне подання прокурора було залишено без задоволення, а
рішення по справі було залишено без змін.

Постановою Вищого Господарського Суду
України від 14 грудня 2006 року  рішення
господарського суду АР Крим від 25 квітня 2006 року та постанова
Севастопольського апеляційного господарського суду від 12 липня 2006 року по
справі №2-20/5268.1-2006 скасовані, а справу направлено на новий розгляд до
господарського суду АР Крим.

Ухвалою господарського суду АР Крим від
11 січня 2006 року справа була прийнята до провадження суддею Чумаченко С.А..,
з привласненням їй №2-8/2074.2-2007.

Рішенням господарського суду
АР Крим від 18 жовтня 2007 року по справі № 2-8/2074.2-2007  позов задоволено.

Визнаний недійсним договір
міни нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців та членів їх
сімей від 22 жовтня 2004 року, укладений між Міністерством оборони України та
закритим акціонерним товариством ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс”.

Не погодившись з вказаним
судовим рішенням, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
господарського суду скасувати.

Скаржник вважає, що рішення
господарського суду АР Крим від 18 жовтня 2007 року по справі № 2-8/2074.2-2007
винесено при невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному
застосуванні норм матеріального і процесуального права, порушенні правил
предметної підсудності.

Скаржник просить скасувати
рішення та провадження по справі припинити у зв'язку з непідвідомчістю спору
господарським судам.

Від представників Верховної
ради України та Кабінету Міністрів України до початку судового засідання
надішли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити рішення суду
без змін.

Прокурор, представники
Кабінету Міністрів України, Міністерства Оборони  України
в судовому засіданні вимоги висловлені в апеляційній скарзі відхилили як
суперечливі і не відповідні діючому законодавству і просять  судову колегію рішення господарського суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням про заміну
складу колегії від 23 січня 2008 року, у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому
процесі судді Дугаренко О.В. та з метою дотримання графіку розгляду справ,
суддю Дугаренко О.В. замінено на суддю Котлярову О.Л.

В судове засідання
представники Верховної Ради України, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
з'явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно
та належним чином.

Судова колегія вважає можливим
розглянути справу за відсутністю представників сторін, оскільки  вони не надіслали судовій колегії доказів про
наявність поважних причин неявки у судове засідання, а крім того їх явку не
визнано обов'язковою.

Розглянувши в порядку статті
101 Господарського процесуального кодексу України матеріали справи суд  встановив
наступне.

22 жовтня 2004 року між
Міністерством оборони України - та ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс” був укладений
договір міни нерухомого військового майна на житло для військовослужбовців і
членів їх сімей ( далі договір).

Відповідно до пункту 1.1.
предметом договору є обмін нерухомого військового майна, що є власністю держави
в особі Верховної Ради і належить до сфери управління Міністерства на квартири,
які належать на праві власності товариству.

Згідно пункту 1.3. договору,
Міністерство зобов'язалось передати у власність ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс”
нежитлові будівлі та споруди 58-го військового містечка, які розташовані у
АДРЕСА_4, а саме: навіс літера „У1”, ПТОР літера „Ш” площею 939,5 кв.м., бокси
літер „Ш1” площею 865,5 кв.м., бокси літер „Ш2” площею 1711,3 кв.м., КТП літер
„Щ” площею 59,5 кв.м., комори літер „З” площею 72,6 кв.м., бокси літер „Ю”
площею 493,5 кв.м., навіс літер „Ю1”, склад ПММ літер „Я” площею 378,6 кв.м.,
насосна мийка літер „Я1” площею 13 кв.м., апарат АЗС літер „Я2” площею
36,6кв.м., гуртожиток літер „2” площею 384,8 кв.м., усього загальною площею
4954,9 кв.м., що є власністю держави в особі Верховної Ради і належить до сфери
управління Міністерства згідно свідоцтва про право власності виданого
Виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради на підставі рішення від 28
грудня 2001 року.

Пунктом 1.4 договору передбачено,
що ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс” зобов'язується передати Міністерству Оборони у
власність держави та у оперативне управління Міністерству Оборони квартири, які
є власністю ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс”, а саме:

- трьохкімнатну квартиру № 9,
загальною площею 67,7 кв.м., що знаходиться в будинку № 56 по вулиці Шмідта, в
місті Джанкой АРК;

- трьохкімнатну квартиру №
20, загальною площею 57,3 кв.м., що знаходиться в будинку № 5 по вулиці Нова в
селищі міського типу Кіровське АРК;

- трьохкімнатну
квартиру № 1, загальною площею 56,5 кв.м , що знаходиться в будинку № 12 по
вулиці Франка в селищі міського типу Кіровське АРК ;

- трьохкімнатну квартиру № 6,
загальною площею 73,3 кв.м , що знаходиться в будинку № 1 по вулиці Кримська в
місті Саки АРК;

- трьохкімнатну квартиру №
72, загальною площею 71,1 кв.м , що знаходиться в корпусі № 1 будинку № 27, по
вулиці Ворошилова в місті Керч АРК

Вищевказаний договір з боку
Міністерства оборони України був підписаний начальником управління майна та
земельних ресурсів -заступника Департаменту капітального будівництва та
управління фондами  Волинським Віктором
Олександровичем за довіреністю від 17 серпня 2004 року, реєстр № 2371, а з боку
ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс” договір підписаний генеральним директором
Бірюльовим Андрієм Борисовичем.

Даний договір 22 жовтня 2004
року посвідчений приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального
округу АР Крим ОСОБА_6 і зареєстровано в реєстрі за № 2434.

26 жовтня 2004 року між
Міністерством оборони України та ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс” був складений акт
приймання - передачі відповідно до якого Міністерство здало, а ЗАТ „Корпорація
ІгроСервіс” прийняло майновий комплекс загальною площею 4954,9 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_4.

26 жовтня 2004 року між
Міністерством оборони України та ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс” був складений акт
приймання - передачі квартир, відповідно до якого ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс”
здало, а Міністерство оборони України прийняло квартири, а саме:

- трьохкімнатну квартиру № 9,
загальною площею 67,7 кв.м., що знаходиться в будинку № 56 по вулиці Шмідта, в
місті Джанкой АРК;

- трьохкімнатну квартиру № 20, загальною
площею 57,3 кв.м., що знаходиться в будинку № 5 по вулиці Нова в селищі
міського типу Кіровське АРК;

- трьохкімнатну квартиру № 1,
загальною площею 56,5 кв.м , що знаходиться в будинку № 12 по вулиці Франка в
селищі міського типу Кіровське АРК ;

- трьохкімнатну квартиру № 6,
загальною площею 73,3 кв.м , що знаходиться в будинку № 1 по вулиці Кримська в
місті Саки АРК;

- трьохкімнатну квартиру №
72, загальною площею 71,1 кв.м , що знаходиться в корпусі № 1 будинку № 27, по
вулиці Ворошилова в місті Керч АРК.

Відповідно до пункту 2.1
договору ціна нерухомості встановлюється експертним шляхом, ціна квартир
встановлюється  експертним шляхом, та за
домовленістю сторін.

В пункті 2.2. договору
зазначено, що ціна нерухомості встановлена на підставі висновку про вартість
нерухомого майна здійсненого виробничо-комерційною фірмою „Кримська правда” і
складає 468927,60 грн.

Пунктом 2.4. договору зазначено, що ціна
квартир надаваємих на міна ЗАТ „Корпорація ІгроСервіс” встановлена на підставі
експертних висновків зроблених інститутом ”КримГІІТІЗ” і складає 641501 грн.

В матеріалах справи
відсутні  вищезазначені експертні
висновки та данні, що оцінка була проведена відповідними суб'єктами оціночної
діяльності з наданням відповідних сертифікатів.

Як свідчать матеріали справи
згідно копій нотаріально завірених договорів купівлі продажу квартир за період
з 11 червня до 18 серпня 2004 року, яки були предметом договору міни ЗАТ
„Корпорація ІгроСервіс” придбала за 146545 грн.

Відповідно до вимог статті
715 Цивільного кодексу України, статті 293 Господарського кодексу України за
договором міни кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у
власність товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є
продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він
одержує взамін. Тобто, за договором міни відбувається перехід прав власності на
обмінюване майно і сторонами договору міни можуть виступати власники
обмінюваного майна, або ж особи, наділені відповідними повноваженнями.

Згідно з частиною 4 статті
293 Господарського кодексу України, якщо предметом міни є державне або
комунальне майно, віднесене законодавством до основних фондів, сторонами
договору міни можуть виступати відповідно тільки державні чи комунальні
підприємства.

Також цією нормою
передбачено, що законодавством можуть бути встановлені інші особливості
регулювання здійснення бартерних операцій, пов'язаних з придбанням і
використанням окремих видів майна, а також здійснення таких операцій в окремих
галузях господарювання.

Правовий режим майна у
Збройних Силах України та його особливості визначені положеннями Закону України
"Про Збройні Сили України" (ч.2 ст. 14) та Закону України "Про
правовий режим майна у Збройних Силах України", згідно яких майно у
Збройних Силах України є державною власністю і належить військовим частинам,
військовим навчальним закладам, установам та організаціям Збройних Сил України
на праві оперативного управління.

З моменту надходження майна
до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил
України воно набуває статусу військового майна.

Органами, які здійснюють
управління військовим майном, згідно зі статтею 2 Закону „Про правовий режим
майна у Збройних Силах України” є Кабінет Міністрів України та Міністерство
оборони України.

При цьому до компетенції
Кабінету Міністрів України віднесено вирішення питань щодо забезпечення
Збройних Сил України військовим майном, а також визначення порядку вилучення і
передачі його до сфери управління центральних або місцевих органів виконавчої
влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним
установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл,
селищ, міст або у їх спільну власність.

Міністерство оборони України як
центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону
управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за
військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення
щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України,
в тому числі у разі їх розформування.

Загальні норми щодо порядку
відчуження військового майна визначені статті 6 Закону України „Про правовий
режим майна у Збройних Силах України”, згідно частини 2 рішення про відчуження
військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить
застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також
цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет
Міністрів України за поданням Міністерства оборони України.

Враховуючи викладене, при
укладенні спірного договору міни, Міністерство оборони України перевищило свої
повноваження щодо розпорядження військовим майном (майновими комплексами),
оскільки рішення Кабінетом Міністрів України щодо його відчуження не
приймалося.

Положення про порядок
відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2000 року № 1919, є
нормативно-правовим актом, виданим на основі вищезазначеного Закону (а саме
статті 6) і на виконання його приписів (підзаконний акт).

Вивчивши обставини справи та
пред'явлені сторонами документи, судова колегія прийшла до висновку що Договір
міни від 22 жовтня 2004 року підлягає визнанню недійсним у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що
вказаний договір міни від Міністерства оборони України був підписаний
начальником управління майна та земельних ресурсів - заступником директора
Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства
оборони України Волинським В.О., який діяв на підставі довіреності Міністра
оборони України від 17 серпня 2004 року, яка була видана Міністром оборони
України на право укладання від Міністерства оборони України договорів міни
військового майна на житло (квартири).

Відповідно до статей 244, 247
Цивільного кодексу України представництво може здійснюватися на підставі
довіреності, яка від імені юридичної особи видається її органом або іншою
особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється
печаткою цієї юридичної особи.

Статтею 249 Цивільного
кодексу України передбачено, що особа, яка видала довіреність може в будь-який
час її скасувати.

Так, Розпорядженням Міністра
оборони України від 2 жовтня 2004 року
№ 6828 довіреності Міністра оборони України, видані до 1 жовтня 2004
року термін дії яких не скінчився, визнані недійсними.

Вказане Розпорядження
надіслано до підрозділів Міністерства оборони України, а 4 жовтня 2004 року
особисто було доведено Волинському В.О.

Документів про поновлення дії
вищезазначених довіреностей Міністром оборони України після 2 жовтня 2004 року
не видавалося.

Листом від 19 січня 2005 року
№ 220/164, Міністр оборони України повідомив Генерального прокурора України про
те, що він не уповноважував після 2 жовтня 2004 року Волинського В.О., укладати
будь-які угоди від імені Міністерства оборони України. При укладанні
зазначеного договору мало місто заниження вартості нерухомого військового майна
і завищення вартості пропонованого до обміну житла. За вказаними фактами
Міністерством оброни проведено службове розслідування, матеріали якого передано
до Головного управління військових прокуратур Генеральної прокуратури.

Відповідно  до
статті  241  Цивільного
кодексу України,    правочин,    вчинений    представником   з перевищенням  повноважень,
створює,  змінює,  припиняє цивільні права та обов'язки особи,
яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Також, згідно пункту 9
Роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 12 березня 1999 року №02-5/111
„Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними”, а саме те що угода, укладена представником юридичної особи або
керівником її відособленого підрозділу без належних повноважень на її укладення
або з перевищенням цих повноважень, повинна бути визнана недійсною як така, що
не відповідає вимогам закону. Оскільки сторона, з якою укладено угоду, знала
або повинна була знати про відсутність у представника другої сторони відповідних
повноважень, то засновані на цій угоді вимоги до другої сторони (від імені якої
укладено угоду) задоволенню не підлягають. При цьому припущення про те, що
сторона, з якою укладено угоду, знала або повинна була знати про відсутність у
представника юридичної особи або керівника її відособленого підрозділу
повноважень на укладення угоди, ґрунтується на її обов'язку перевіряти такі
повноваження.

Вказані обставини являються
для судової колегії підставою для визнання договору міни нерухомого військового
майна на житло для військово - службовців та членів їх сімей від 22 жовтня 2004
року недійсним.

При таких обставинах,
апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду Автономної
Республіки Крим прийнято при правильному застосуванні норм матеріального та
процесуального права, при повно встановлених обставинах справи, у зв'язку з
чим  підлягає залишенню без змін.

На підставі висловленого і
керуючись статтями 101, 103 (пункт 1), 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства „Корпорація ІгроСервіс” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 18 жовтня 2007 року по справі № 2-8/2074.2-2007
залишити без змін.

Головуючий суддя

Судді