ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.08 Справа № 21/366

За позовом: ЗАТ «Ланнівський молочноконсервний комбінат», с.Ланна

до відповідача: ТзОВ “Перша Західно-Українська Лізингова Компанія”, м.Львів

про визнання договору недійсним

Суддя Масловська Л.З.

Представники:

від позивача - Нікіфоров С.С. - представник

від відповідача –Заярська С.С. –представник

Представникам сторін роз’яснено їх права та обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору:

Позов заявлено ЗАТ «Ланнівський молочноконсервний комбінат», с.Ланна до ТзОВ “Перша Західно-Українська Лізингова Компанія”, м.Львів про визнання договору недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просить задоволити.

Відповідач в судове засідання з'явився, подав відзив на позов від 24.01.2008 року, проти позову заперечив.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, згідно ст.75 ГПК України. Розглянувши матеріали справи, заслухавши повноважного представника позивача, суд встановив.

Між сторонами ЗАТ «Ланнівський молочноконсервний комбінат», с.Ланна та ТзОВ “Перша Західно-Українська Лізингова Компанія”, м.Львів 01.03.2005 року укладено договір оперативного лізингу (оренди) №050301/ОЛ-00483.

У відповідності до вимог ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог закону (ст. 627 ЦК України).

Згідно умов даного договору (п.1.1) лізингодавець надає у користування майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (виробника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Позивач вважає даний договір недійсним, посилаючись на те, що відповідно до п.1.2. договору предметом оперативного лізингу за даним договором є обладнання –найменування, строки та умови передачі якого, вартість, тип, марка, модель, індивідуальні ознаки, експлуатаційні характеристики визначені, погоджені сторонами у замовленні і наведені в додатку №1, які є невід’ємною частиною даного договору. Вибір продавця (виробника) предмета оперативного лізингу здійснюється лізингоодержувачем.

Однак, як стверджує позивач замовлення згідно умов договору з відповідачем не погоджував і відповідно не вказував модель, індивідуальні ознаки, експлуатаційні характеристики та продавця (виробника) об’єкту лізингу. В додатку № 1 до договору вказані лише вартість, тип та марка обладнання, а саме пакувальний агрегат АR-66-DK вартістю 312165,02 грн. Відповідач, як стверджує позивач, не дочекавшись погодження з позивачем моделі, індивідуальних ознак, експлуатаційних характеристик та продавця (виробника) об'єкту лізингу на власний розсуд придбав обладнання, яке передав позивачу, тим самим порушивши умови договору, ввівши в оману позивача стосовно предмету договору.

Таким чином, позивач стверджує, що під час приймання обладнання не міг встановити технічні характеристики цього обладнання і був змушений прийняти його. Під час експлуатації переданого обладнання з’ясувалося, що його технічні та експлуатаційні характеристики, не задовольняють потреб позивача. Позивач вважає договір правочином вчиненим під впливом оману з боку відповідача та таким, що має бути визнаним недійсним.

Суд з таким твердженням позивача не погоджується.

У відповідності до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного

законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України „Про лізинг" лізинг - це підприємницька діяльність, яка спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів і полягає в наданні лізингодавцем у виключне користування на визначений строк лізингоодержувачу майна, що є власністю лізингодавця або набувається ним у власність за дорученням і погодженням з лізингоодержувачем у відповідного продавця майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Суд зазначає, що договір лізингу за своєю правовою природою є різновидом договорів про передачу майна у користування (договір найму). Відповідно до ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються також загальні положення про купівлю-продаж.

Роз’ясненням Вищого Арбітражного Суду України № 02-5/111 від 12.03.1999 року визначено, що угоди майнового найму не можуть бути визнані недійсними з моменту їх укладення.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір лізингу, невід'ємним додатком якого є замовлення позивача на придбання об'єкта та погоджена сторонами Специфікація на отримання об'єкта лізингу, на виконання яких відповідачем укладено договір купівлі-продажу, що свідчить про тристоронній характер лізингових відносин сторін. Відповідачем свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконано повністю, що підтверджено двосторонніми актами прийому-передачі та поясненнями позивача.

Пунктом 4.3 договору оперативного лізингу чітко визначено, що після прибуття предмета лізингу до місця передачі лізингоодержувач - позивач у справі, зобов'язаний в присутності лізингодавця перевірити якість та комплектність предмета лізингу, про що скласти відповідний акт (довіреність на отримання серія ЯКХ №873650 від 25.10.2005 року).

У відповідності до п.4.4. договору остаточне приймання предмета лізингу оформляється актом приймання-передачі, що підтверджує комплектність і його відповідність техніко-економічним показникам, передбаченим договором купівлі-продажу предмета лізингу.

У відповідності до умов договору лізингу та у зв'язку із укладенням договору купівлі-продажу виробничого обладнання б/в №19/03-07/6 від 24.04.2007 року та акту приймання-передачі від 24.04.2007 року позивач підтвердив, що предмет лізингу відповідає техніко-економічним показникам, є комплектним та повністю відповідає замовленню позивача. Крім того, відповідно до умов договору лізингу та графіку сплати лізингових платежів строк лізингу становив 24 місяці (остання сплата 01.03.2007 року), тому договір оперативного лізингу припинив свою дію.

Відповідно до ст.193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необгрунтовані, а тому в заволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем, згідно ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 6 Закону України «Про лізинг», ст.ст.193, 207 ГК України, ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст.33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суддя                                                                                           Масловська Л.З.