ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.08 Справа № 31/207

(4/909-6/123)

Господарський суд Львівської області в складі судді Артимовича В.М.

При секретарі Митник М.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: Відкритого акціонерного товариства «Чернівціоблпаливо», м. Чернівці

до відповідача-1: Львівської державної залізниці (ДТГО «Львівська залізниця»), м. Львів

до відповідача-2: Відкритого акціонерного товариства «Торезький завод залізобетонних шахтних кріпил», м. Торез Донецької області

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Донспецпром», м. Донецьк

про: стягнення 2596,95 гривень

За участю представників:

від позивача: не з’явився;

від відповідача1: Янковська І.М. –представник (довіреність №НЮ-7 від 01.01.2008р.);

від відповідача 2: не з’явився;

від третьої особи: не з’явився.

Представнику відповідача роз’яснено права і обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, в тому числі право заявляти відводи. У відповідності до ст. 81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, про що сторони подали відповідне клопотання.

Суть спору: Позов заявлено Відкритим акціонерним товариством «Чернівціоблпаливо», м. Чернівці, надалі –позивач, до Львівської державної залізниці (ДТГО «Львівська залізниця»), м. Львів, надалі –відповідач-1, та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торезький завод залізобетонних шахтних кріпил», м. Торез Донецької області, надалі –відповідач-2, про зобов’язання відповідача-2 надати рахунки або розрахунок фактичної вартості вантажу, за яким товар передавався до перевезення залізниці, та про стягнення вартості нестачі вантажу у розмірі 2596,95 гривень.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 17.07.2007 р. у даній справі позов залишено без розгляду. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.09.2007 р. ухвалу господарського суду Львівської області від 17.07.2007 р. скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Ухвалою від 31.10.2007 р. справу призначено до розгляду на 20.11.2007 р. З підстав, зазначених в ухвалах від 31.10.2007 р., від 11.12.2007 р. розгляд справи було відкладено на 20.11.2007 р. та на 25.12.2007 р. Ухвалою голови господарського суду Львівської області від 25.12.2007 р. у справі №31/207 (4/909-6/123) продовжено строк вирішення спору на один місяць.

Позивач подав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника у зв’язку із неможливістю забезпечити явку через скрутне фінансове становище.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно накладної № 52641529 від 16.10.2006 р. у паливному вагоні № 66879065 на паливний склад станції «Глибока-Буковинська»Львівської залізниці 29.10.2006 р. поступило вугілля антрацид марки «АМ»в загальній кількості 69000 кг. По прибутті вагону на станції Знам’янка було виявлено нестачу вугілля в кількості 8200 кг, про що складено комерційний акт БК3044581/1109 від 19.10.2006р. та акт загальної форми № 8022,8028 від 18.10.2006 р. Заявлену претензію від 10.11.2006 р. про відшкодування шкоди, спричиненої нестачею вантажу, відповідач-1 не розглянув з причини відсутності рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Крім того, мотивами відмови в задоволенні претензії була несправність вагону, яка підтверджується, на думку відповідача-1, актом про технічний стан вагону № 905 від 18.10.2006 р. Позивач посилаючись на ст. 31 Статуту залізниць, де вказано, що залізниця зобов’язана подавати під завантаження справні, придатні до перевезення вагони тощо, вважає, що, оскільки, в правилах перевезення вантажів навалом та насипом чіткого визначення щодо обов’язку вантажовідправника перевіряти стан вагону, а тим більше відповідальності за те, що він це не зробив не визначено, то посилання відповідача-1 на п. п. 5, 6 Правил перевезень вантажів у вагонах відкритого типу є недоречним, так як вугілля перевозилось навалом. Позивач також вказує, що йому невідомо, що написано в акті про технічний стан вагона № 905 від 18.10.2006 р. Також позивач стверджує, що у нього немає можливості надати рахунки вантажовідправника, оскільки у договірних відносинах, по яких проведено розрахунки за вугілля, перебуває з ТОВ «Донспецпром»і доклав всіх можливих зусиль, щоб отримати рахунки вантажовідправника.

Згідно розрахунку позивача вартість нестачі вантажу визначена в сумі 2596,95 грн. Позивач провів розрахунок на підставі наявних у нього документів, які підтверджують вартість вантажу по накладній № 52641529 у вагоні № 66879065. При цьому, позивачем застосовано у розрахунку коефіцієнт 0,65 при обчисленні природних втрат. У своєму листі-роз’ясненні № 237 від 23.07.2007 р. позивач щодо правомірності застосування даного коефіцієнту посилається на п. 27 Правил видачі вагонів № 664 від 21.11.2000 р., оскільки норма природної втрати та граничного розходження маси нетто на кам’яне вугілля не вказана в цьому пункті, то вважає, що потрібно застосовувати 0,5 % як «для маси інших вантажів»… Позивач зазначає, що при розрахунках користується нормами природної втрати вугілля, затвердженими постановою Держпостачу № 109, згідно яких перевезення вугілля на відстань більше 1500 кв.м. вугілля донецької групи антрацитів має норму природної втрати 0,65 %.

Відповідач-1 позовні вимоги заперечує з тих підстав, що відповідно до ст.ст. 31, 32 Статуту залізниць України придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, а також відправник зобов’язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Також посилається на п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 644, де передбачено, що відправник зобов’язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які б забезпечували збереження його на всьому шляху перевезення. Відповідач-1 звертає увагу на те, що згідно комерційного акту № 044581/1109 від 19.10.2006 р. станції Знам’янка вагон № 66879065 з вантажем «вугілля»прибув у несправному стані. Несправність полягала в нещільному приляганні деформованої кришки 4-го люка до поперечної балки, внаслідок чого утворилась щілина шириною 80 мм і довжиною на весь вагон. Відповідно до акту про технічний стан вагона № 905 від 18.10.2006 р. деформація люка старого походження покрита іржею. При завантаженні вагону вантажовідправник міг помітити зазначену несправність. Відповідач-1 при цьому посилається на роз’яснення Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», де вказано, що у випадках, коли під завантаження поданий несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання. Якщо він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника.

Відповідач-1 стверджує, що відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (однак, такі документи позивачем та на вимогу суду –відповідачем-2 не надані). Також вказує на те, що позивачем при розрахунку розміру збитків невірно визначено розмір природної втрати вантажу. Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.2000 р. № 664, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Факт нестачі вугілля, вказаного у комерційному акті БК3044581/1109 від 19.10.2006 р. відповідач-1 не заперечив і не спростував. Просить відмовити в позові.

Відповідач-2 письмових пояснень по суті позовних вимог суду не представив, явку повноважного представника не забезпечив.

Третя особа письмових пояснень суду не представила, явку повноважного представника не забезпечила.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представника відповідача-1, всебічно та повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив:

Відповідно до вимог ст.ст. 908, 909, 920, 924 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. У разі порушення зобов’язань, які випливають із договору перевезення вантажу, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено іншими законами, кодексами (статутами). Перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до вимог ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до ст. 28 Статуту залізниці можуть приймати до перевезення вантажі з оголошеною вартістю. Перелік вантажів, оголошення вартості яких є обов'язковим, а також вантажів, оголошення вартості яких не допускається, встановлюється Правилами. В п. 1 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю (ст.ст. 28, 115 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000р. визначено перелік вантажів, при здачі до перевезення яких відправник зобов’язаний оголосити вартість вантажів.

Відповідно до п. 2 вказаних Правил не допускається оголошення вартості вантажів, зокрема, що перевозяться насипом, наливом.

Відповідно до п. 4 Правил вартість вантажу (тобто з оголошеною вартістю) визначається на підставі загальної суми рахунку або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Разом з тим, наказом Міністерства транспорту України № 542 від 20.08.2001 р. затверджено Правила перевезення вантажів навалом і насипом (ст. 37 Статуту).

Відповідно до п. 1.1 зазначених Правил вантажі, які не потребують упакування, в залежності від фракційного складу перевозяться навалом або насипом, без підрахунку місць. У перевізних документах на ці вантажі у графі "Кількість місць" проставляється: "Навалом" чи "Насипом". Вантажі, які можуть перевозитись навалом і насипом, зазначені в додатку 1 до Правил.

Як вбачається з Додатку № 1 в перелік вантажів, які допускаються до перевезення навалом (насипом) із зазначенням номерів номенклатурних груп згідно з Єдиною тарифно-статистичною номенклатурою вантажів включено «вугілля кам’яне»(номер номенклатурної групи-16).

Відповідно до ст. 6 Статуту перевізні документи-накладна та інші залізничні документи на вантаж. Для посвідчення прийняття вантажу до перевезення станція видає відправнику квитанцію. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів (ст.ст. 6, 23, 24 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. № 644, на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну. Форми бланків перевізних документів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.11.98 № 460 "Про затвердження бланків перевізних документів".

Квитанція про приймання вантажу до перевезення видається відправнику. Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів (ст.ст. 35, 42, 46, 47, 48, 52, 53 Статуту), затверджених наказом Міністерством транспорту України від 21.11.2000 р., вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Як зазначено в роз’ясненні Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею»згідно зі ст. 363 Цивільного кодексу України і ст.ст. 114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером. Таким чином, обов’язок надання відправником документа, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, стосується не лише випадку, коли вантаж перевозиться з оголошеною вартістю.

Матеріали справи, зокрема накладна № 52641529 від 16.10.2006 р., підтверджують, що відповідач-2 був відправником спірного вантажу. Зважаючи на наведене, а також те, що згідно зі Статутом залізниця не визнає дійсною вартість вантажу вартість, за якою товар придбавається у інших постачальників (посередників), а визнає вартість вантажу за даними вантажовідправника, то вантажовідправник –відповідач-2 на вимогу позивача повинен був надати позивачу документи (рахунок тощо), які б підтверджували вартість переданого до відправлення вантажу. Таким чином, позовна вимога позивача щодо зобов’язання відповідача-2 надати документи, за якими товар передавався до перевезення залізниці, підлягає задоволенню.

Як свідчать матеріали справи, позивач за договором № 06/06-21 від 21.06.2006 р. придбав у третьої особи вугільну продукцію. Вартість продукції оплачена повністю. Відправником вугілля у кількості 69000 кг згідно накладної № 52641529 від 16.10.2006 р. у паливному вагоні № 66879065 був відповідач-2. По прибутті вагону до станції Знам’янка було виявлено нестачу вугілля в кількості 8200 кг., про що складено комерційний акт БК3044581/1109 від 19.10.2006 р. Даний акт складений на підставі акту загальної форми № 8022 від 18.10.2006 р., що складений о 18 год. 30 хв., в якому зазначається, що по прибуттю і огляду поїзда у вагоні № 66879065 виявлено на поверхні вантажу заглиблення, течу вантажу в люк зліва по ходу поїзда, деформацію кришки 4-го люка зліва, між кришкою люка і поперечною балкою наявний зазор на всю довжину люка шириною 80 мм. Також в акті зазначено, що деформація люка старого походження, покрита іржею, течу вантажу усунено за допомогою дошки і паклі, решта люків і дверей щільно закриті. 18.10.2006 р. о 21год. 20 хв. на станції Знам’янка складено акт загальної форми № 8028, де вказано, що на поверхні наявні заглиблення зліва над 3 і 4 люками довжиною 4500 мм на всю ширину вагона, глибиною до днища скосом до 4 люку, течі вантажу нема. Зазор в 4 люку закладений дошкою і паклею. В матеріалах справи наявний акт про технічний стан вагону № 905, складений 18.10.2006 р., де підтверджується, що деформовано кришку 4 люка зліва, є зазор на всю довжину люка, а деформація носить характер старого походження. Також в акті про технічний стан вагону дано висновок, що втрата вантажу можлива через дану несправність, а відправник міг бачити дану несправність, але заходів не вжив.

Згідно ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Нормами ст.ст. 33, 34 ГПК України встановлено обов’язок кожної сторони належними і допустимими доказами доводити суду обставини, які є підставою позовних вимог чи заперечень. Відповідач-1 факту нестачі вугілля в кількості 8200 кг не заперечує і не спростовує, проте доводить відсутність своєї вини у нестачі вугілля, оскільки відповідно до ст. 31 Статуту залізниць України вантажовідправник повинен виявити придатність рухомого складу для перевезення у комерційному відношенні. Пункт 5 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, що зареєстровані у Мін’юсті України 10.09.2001 р. за №796/5987, містить норму, згідно якої перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. Вказане також підтверджується і п. 3.9 роз’яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею», згідно у випадках, коли під завантаження поданий несправний за своїм технічним станом вагон або контейнер, відправник повинен відмовитись від їх використання; якщо ж він цього не зробив, відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок технічної несправності рухомого складу, покладається на відправника.

У зв’язку з вищевикладеним позовна вимога про стягнення із відповідача-1 на користь позивача вартості нестачі вантажу в сумі 2596,95 грн. задоволенню не підлягає.

У відповідності до норми ст. 49 ГПК України суд вважає за необхідне судові витрати, понесені сторонами, покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позов містить майнову та немайнову вимогу, а позивачем при поданні позову сплачено лише 102,00 грн. державного мита, з відповідача-2 в дохід державного бюджету слід стягнути помилково несплачене позивачем державне мито в сумі 85,00 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 4-1, 4-2, 4-3, 4-5, 4-5, 4-6, 4-7, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 81, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов’язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Торезький завод залізобетонних шахтних кріпил»(86609, м. Торез Донецької області, вул. Заводська, 1; інші відомості в матеріалах справи відсутні) надати Відкритому акціонерному товариству «Чернівціоблпаливо»(58002 м. Чернівці, вул. Шептицького, 29; ) документи, за якими вантаж у паливному вагоні № 66879065 згідно накладної № 52641529 від 16.10.2006 р. передавався вантажовідправником залізниці до перевезення.

3. Стягнути із Відкритого акціонерного товариства «Торезький завод залізобетонних шахтних кріпил» (86609, м. Торез Донецької області, вул. Заводська, 1; інші відомості в матеріалах справи відсутні) на користь Відкритого акціонерного товариства «Чернівціоблпаливо» (58002 м. Чернівці, вул. Шептицького, 29; ) витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59,00 гривень.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Сплачене державне мито в сумі 102,00 гривні та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 59,00 гривень покласти на Відкрите акціонерне товариство «Чернівціоблпаливо».

6. Стягнути із Відкритого акціонерного товариства «Торезький завод залізобетонних шахтних кріпил» (86609, м. Торез Донецької області, вул. Заводська, 1; інші відомості в матеріалах справи відсутні) в дохід державного бюджету України (п/р 0006 в ГУДКУ у Львівські області, МФО 825014, отримувач УДК Личаківського району м. Львова, , код 22090200, символ звітності банку 092) державне мито в сумі 85,00 гривень.

7. Накази видати згідно ст.ст. 116, 117 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                           Артимович В.М.