ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2008 р.

№ 40/136-07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Божок В.С. - головуючого,

Костенко Т. Ф.,

Коробенко Г.П.,

розглянувши матеріали

касаційної скарги

ТОВ “Камелія ЛТД”

на постанову

від 09.10.2007 Харківського апеляційного господарського суду

у справі

господарського суду Харківської області

за позовом

ТОВ “Камелія ЛТД”

до

3-тя особа

Харківської міської ради

КП “Харківське міське бюро технічної інвентаризації”

про

визнання права власності,

в судовому засіданні взяли участь представники:

позивача: Літвін К.І. (дов. Від 03.01.08),

відповідача: не з’явились,

3-тої особи: не з’явились,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням від 15.05.07 господарського суду Харківської області в задоволенні позову про визнання права власності ТОВ "Камелія" ЛТД на самочинно побудовані споруди майданчику літнього кафе по пров. Миру, 3 та про зобов’язання відповідача видати свідоцтво на право власності на ці будівлі відмовлено.

Постановою від 09.10.07 Харківського апеляційного господарського суду вказане вище рішення залишено без змін.

Не погоджуючись з судовими рішеннями, ТОВ “Камелія ЛТД” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою і просить їх скасувати з огляду на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а також невірною оцінкою обставин справи, справу направити на новий розгляд.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при винесенні оспорюваного судового акту знаходить необхідним касаційну скаргу задовольнити.

Як було встановлено господарськими судами, які приймали рішення у даній справі, ТОВ "Камелія" ЛТД у 1997 році самочинно побудовано майданчик літнього кафе по пров Миру, 3.

Управлінням земельних ресурсів виконавчого комітету Харківської міської ради та інспекцією ДАБК у 1999 році до позивача було застосовані фінансові санкції, посадові особи були притягнуті до адміністративної відповідальності.

Рішенням XVII сесії XXIV скликання Харківської міської ради від 19 листопада 2003 року № 226/03 позивачу надано дозволи на розміщення самовільно побутованого майданчику літнього кафе.

Рішенням ХLІV сесії IV скликання Харківської міської ради № 252/05 від 23 грудня 2005 року позивачу також надано дозвіл на збереження самочинно побутованого майданчику літнього кафе по пров. Миру, 3 та надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки, а рішенням від 06 березня 2006 року № 57/06 надано земельну ділянку по пров Миру, 3 площею 0,0259 га для експлуатації самочинно побудованого майданчика літнього кафе до 01 березня 2011 року.

Як на підставу заявлено позову позивач послався на те, що по самовільно побудованому майданчику літнього кафе є позитивний технічний висновок про стан будівельних конструкцій і затверджений УМА генплан. Виконавча зйомка об’єкту і меж земельної ділянки погоджені з усіма зацікавленими службами міста, а також з Міським відділом реєстрації актів громадського положення № 2 Харківського управління юстиції, що є власниками близько розташованого будинку - Палацу одруження. Крім того, земельну ділянку, на якій розташовано майданчик літнього кафе, передано ТОВ "Камелія" ЛТД в оренду за договором № 15 від 12 лютого 2007 року.

Судами також з’ясовано, що на самочинно побудовані будівлі КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" видано технічний паспорт № 19990208, виконаний станом на 28 листопада 2006 року, згідно якого ТОВ "Камелія" ЛТД, самовільно було побудовано нежитлові будівлі (кафе) 9,7 кв.м. та майданчик 98,1 м2.

При прийнятті оскаржуваних рішень суди виходили з того, що позивачем не надано доказів здачі споруд та будівель майданчика літнього кафе в експлуатацію та доказів надання земельної ділянки під самочинно побудовані споруди, оскільки відповідно до договору оренди землі від 29.12.2006 його укладено строком до 01.03.2011 року, а земельну ділянку передано в оренду для експлуатації самочинно побудованого майданчику літнього кафе, а не для будівництва будівель на зазначеному майданчику, у зв’язку з чим дійшли висновку, що земельна ділянка надана позивачу в тимчасове користування для експлуатації майданчика кафе, а не будівель та споруд кафе.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що при розгляді справи не було забезпечено всебічний, повний і об’єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, як це передбачено статтею 43 Господарського процесуального кодексу України.

Так, судами попередніх інстанцій не враховано той факт, що вказаним вище рішенням Харківської міської ради № 226/03, яким позивачу надано дозвіл на збереження самочинно побудованого кафе, встановлено, що земельні ділянки для експлуатації об’єктів будуть надані окремим рішенням після прийняття об’єктів до експлуатації, а рішенням 57/06 надано земельну ділянку по пров Миру, 3 площею 0,0259 га для експлуатації самочинно побудованого майданчика літнього кафе до 01 березня 2011 року.

При встановленому судами факті вжиття позивачем усіх необхідних заходів для легалізації самочинно збудованої споруди на виконання вказаних рішень місцевої ради, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про відмову в позові за мотивом відсутності у позивача відведеної земельної ділянки.

До того ж, в договорі оренди землі, за яким позивачу надано в строкове платне користування земельну ділянку площею 0, 0259 га, з яких під забудовою 0,0013 га, прямо вказано, що останній укладено на підставі рішення Харківської міської ради № 57/06 від 27.12.06, в якому, окрім іншого, зазначено про необхідність оформлення юридичною особою права власності на самочинно збудовані об’єкти.

Крім того, до предмету спору входить вимога позивача про зобов’язання відповідача видати свідоцтво на право власності на спірні споруди, у зв’язку з чим судом було притягнуто до участі у справі в якості 3-тої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП "Харківське міське БТІ". При цьому судами не було враховано, що розгляд зазначеного вище предмету спору не входить до компетенції господарського суду, оскільки вказані вище обов’язки покладено чинним законодавством на орган, наділений владними повноваженнями, а тому судам слід було припинити провадження у справі в цій частині.

З врахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з’ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об’єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального права, які регулюють спірні відносини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу задовольнити.

Рішення від 15.05.07 господарського суду Харківської області та постанову від 09.10.2007 Харківського апеляційного господарського суду у справі № 40/136-07 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Головуючий Божок В.С.

Судді Костенко Т.Ф.

Коробенко Г.П.