ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" січня 2008 р.

Справа № 22-6-8/410-06-12530

За позовом: Закритого акціонерного товариства "Одеське виробничо-торгівельне суконне об'єднання "Лазур";

до відповідача: Приватного підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації" (УПТК);

про визнання договору недійсним, визнання права власності та зобов'язання повернути майно

Суддя Торчинська Л.О.

Представники:

Від позивача: Дарієнко В.Д. –арбітражний керуючий;

Від відповідача: Охотська Л.В. - за довіреністю № б/н від 01.09.2005р. та Пак О.І. – представник за довіреністю № б/н від 01.09.2005р.;

СУТЬ СПОРУ: позивач Закрите акціонерне товариство Одеське виробничо-торгівельне суконне об’єднання „Лазур” звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача Приватного підприємства "Управління виробничо-технологічної комплектації" (УПТК) про визнання недійсною угоди від 21.07.2003р., визнання права власності на об’єкти цієї угоди –не житлові приміщення цеху РМЦ-1 та РМЦ-2, розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Червоно слобідська, № 1/9 та № 1/10 відповідно та зобов’язання повернути майно.

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.04.2007р. по справі №6-8/410-06-12530 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду від 25.10.2007р. рішення господарського суду Одеської області від 11.04.2007р. скасовано, справа №6-8/410-06-12530 передана на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Позивач в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов в повному обсязі, з підстав викладених й ньому.

Відповідач в судове засідання з’явився, проти позову заперечував, з підстав викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення

представників сторін, суд встановив:

21.07.2003р. між позивачем ЗАТ "Одеське виробничо-торговельне суконне об'єднання "Лазур" та відповідачем Приватним підприємством "Управління виробничо-технологічної комплектації" було укладено угоду про заміну одного зобов'язання іншим зобов'язанням, відповідно до умов якої в рахунок часткового погашення боргу перед новим кредитором (ПП "Управління виробничо-технологічної комплектації") сторони домовились про заміну грошового зобов'язання в розмірі 181889 грн. шляхом передачі відповідачу у власність нерухомого майна вартістю 181889 грн., а саме: цеху РМЦ-1 площею 152,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул.Червонослобідська, 1/9, та цеху РМЦ-2 площею 397,3 кв.м., розташованого по вул.Червонослобідська, 1/10.

За актами приймання-передача від 18.02.2004 позивач передав вищевказане майно відповідачу, а останній прийняв це майно у власність.

Згідно з копії витягу про внесення запису до Державного реєстру застав рухомого майна від 16.04.2004, запис № 2731-543 про реєстрацію податкової застави на все рухоме, нерухоме майно та майнові права ЗАТ ОВТО "Лазур" було внесено 16.04.2004. Однак, спірну угоду між сторонами було укладено 21.07.2003, а передача цього майна відбулася 18.02.2004р. Однак, враховуючи те, що податковий залог позивача не було зареєстровано ЗАТ „Лазур” виконало вимоги п.п. 8.6.1, 8.6 ст. 8 Закону України „Про порядок погашення обов’язків перед бюджетом та державними цільовими фондами”, яка встановлює обов’язок платників податків письмово узгоджувати з податковим управляючим операції по відчуженню нерухомого майна та направило в ДПІ Суворовського району м. Одеси відповідний лист для узгодження операції по відчуженню нерухомого майна ЗАТ „Лазур”.

ЗАТ „Лазур” не було отримано від ДПІ Суворовського району заборони на здійснення даної операції по відчуженню нерухомого майна.

Тому відповідно до п.п. 8.6.5, 8.6 ст. 8 Закону України „Про порядок погашення обов’язків перед бюджетом та державними цільовими фондами”, якщо заборона не видається протягом десята робочих днів з моменту надходження вказаного запиту, операція вважається узгодженою.

Крім того, після укладення спірної угоди, ВАТ "Лазур" листом № 130 від 30.09.2006 звернулось до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси із запитом про узгодження передачі відповідачу нерухомого майна РМЦ-1 та РМЦ-2. Однак ДПІ у Суворовському районі м. Одеси не надавали припису про заборону відчуження об’єктів нерухомого майна ЗАТ ОВТСО "Лазур", а тому таке відчуження слід вважати погодженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини, у зв’язку з чим вирішуючи спір щодо права власності, господарський суд повинен встановити наявність всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а саме: відповідність змісту правочину, за яким визнається право власності, вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін за правочином, а також у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони –відповідача по справі.

Положеннями ст. 203 ЦК України чинним законодавством України визначено вичерпний перелік загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1.          зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2.          особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3.          волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4.          правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5.          правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

6.          правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому, встановлюючи до учасників цивільних правовідносин вище перелічені вимоги чинне законодавство України виходить з того, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов’язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону: додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (п. 1 Роз’яснення ВАСУ від 12.03.1999р. №02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними”).

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976р. №11 “Про судове рішення” обґрунтованим визнається тільки те рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд не зв’язаний лише доводами та запереченнями учасників судового процесу, у зв’язку з чим правовому аналізу також підлягають інші обставини, які мають значення для даної справи, у тому числі: правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за правомірне звернути увагу учасників судового процесу на наступному.

Згідно п. 1.5 Статуту ЗАТ ОВТСО “Лазур” в редакції від 13.10.1998р. (чинній на момент вчинення оспорюваного правочину), товариство створене відповідно до Закону України “Про приватизацію господарських підприємств”, Закону України “Про господарські товариства”, яке у своїй діяльності керується законами України, цим Статутом тощо.

Як вбачається із змісту п. 8.6 розділу 8.3 Статуту ЗАТ ОВТСО “Лазур” право володіння, користування та розпорядження майном товариства, укладення договорів здійснює генеральний директор товариства в межах, передбачених цим Статутом.

Положеннями п. 8.2.3 розділу 8.2 Статуту ЗАТ ОВТСО “Лазур” повноваження генерального директора щодо укладення договорів з передачі в оренду, продажу, іншого відчуження нерухомого майна в межах 1/3 статутного фонду товариства ( до 961.701 грн.) обмежені необхідністю погодження таких дій з Радою товариства на яку покладено функції з контролю за діяльністю виконавчого органу Правління.

Як вбачається з матеріалів справи вартість спірного об’єкту нерухомості не перевищує 1/3 статутного фонду товариства, у зв’язку з чим відчуження цього майна повинно було бути здійснено ЗАТ ОВТСО “Лазур” з дозволу Ради товариства. Протоколом №4 від 24.04.20063р. було постановлено: надати дозвіл голові правління (генеральному директору) реалізувати нерухоме майно а) будівлі управління –інвентарний номер 5, розташований за адресою вул.. Червонослободська, 1 за ціною не менш 160000грн.; б) будівля РМЦ№1 –інвентарний номер 60, розташований за адресою вул.. Червонослободська, 1/8 за ціною не менш 150000грн. (в рахунок розрахунків з тепловими мережами через УПТК); в) будівля РМЦ№2 –інвентарний номер 61, розташований за адресою вул.. Червонослободська, 1/9 за ціною не менш 250000грн. (в рахунок розрахунків з тепловими мережами через УПТК).

Як зазначалось вище, з урахуванням положень ч. 1 ст. 203, ст. 204 ЦК України однією з обов’язкових умов правомірності правочину є відповідність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 161 ЦК України виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, визначений статутом. Виконавчий орган вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до компетенції загальних зборів і наглядової ради товариства. Виконавчий орган є підзвітним загальним зборам акціонерів і наглядовій раді акціонерного товариства та організовує виконання їхніх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З цією метою кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). В якості одного із способів захисту цивільного права та інтересу п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено визнання правочину недійсним.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування при вирішенні спору строків позовної давності.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України –позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спору, зробленою до винесення ним спору.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Отже, за таких обставин, суд доходить висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.33, 43, 44, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1.У позові відмовити повністю.

Рішення суду набуває законної сили в порядку ст.85 ГПК України.

Рішення підписано 29.01.2008р.

Суддя Торчинська Л.О.