ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2008 р.

№ 21/106/07

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Бернацької Ж.О. –головуючий,

Шевчук С.Р.,

Владимиренко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Будівельного управління Державного управління справами на рішення господарського суду міста Києва від 6 квітня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 вересня 2007 року у справі № 21/106 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “АРС- Будівельні системи” до Будівельного управління Державного управління справами про стягнення суми

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися,

від відповідача: Миронюк К.Г., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю “АРС- Будівельні системи” у січні 2007 році звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача Будівельного управління Державного управління справами про стягнення 93829, 87 грн. заборгованості за контрактом № 1 від 17 березня 2004 року за виконані роботи з устрою покрівлі гуртожитку, а з урахуванням індексу інфляції –121734, 31 грн. та трьох процентів річних –5868, 91 грн., всього 127603, 22 грн.

Під час розгляду справи, позивач уточнив розмір заборгованості відповідача: 87546, 21 грн. заборгованості за контрактом, а з урахуванням індексу інфляції –115847, 24 грн., 6576, 76 грн. –трьох процентів річних, всього 122424 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 5 вересня 2007 року (судді: Корсак В.А. –головуючий, Коршун Н.М., Авдеєв П.В.) залишено без змін рішення господарського суду міста Києва від 6 квітня 2007 року (суддя: Шевченко Е.О.), яким позов задоволено частково, стягнуто 87546, 21 грн. основної заборгованості, 6776, 76 грн. суму трьох процентів річних, 28301, 03 грн. - інфляційних витрат, 1224, 24 грн. витрат з оплати державного мита, 118 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою про їх скасування та постановлення нового рішення, в позові просив відмовити, оскільки позивачем не надано всі довіреності на отримання матеріальних цінностей.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги, а рішення господарського суду першої інстанції та постанову господарського суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Вислухавши представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АРС-Будівельні системи»( підрядник ) та Будівельним управлінням Державного управління справами (замовник) укладено Контракт № 1 від 17 березня 2004 року на проведення робіт з устрою покрівлі гуртожитку по вул. Народного Ополчення, 9 НАВС України.

Згідно п.1.1. контракту, замовник доручає, а підрядник бере на себе обов'язки на постачання матеріалів та виконання робіт на свій ризик, своїми чи залученими силами, по устрою покрівлі житлового будинку по вул. Народного Ополчення, 9 НАВС України, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити поставлені будівельні матеріали та виконані роботи.

Відповідно до п. 6.2. контракту, до початку робіт замовник перераховує підряднику аванс у погодженому розмірі.

Пункт 6.3. контракту передбачає, що оплата проводиться замовником щомісяця за фактично виконані обсяги робіт по договірній ціні у п'ятиденний термін наступного за звітним місяця.

Додатковою угодою № 1 від 29 березня 2004 року, до контракту № 1 від 17 березня 2004 року сторони домовились, що договірна ціна матеріалів та робіт за даним контрактом складає 381426 грн.

Розрахунок договірної ціни, що зазначений у даній додатковій угоді № 1 передбачав, що оплата вартості матеріальних ресурсів становить 253 328,00 грн., крім того ПДВ - 50665,60 грн. Всього, оплата вартості матеріальних ресурсів складає 303 993,60 грн.

В наданому відповідачем відзиві на позовну заяву останній зазначає, що відповідно до договору погоджена вартість робіт та матеріалів. Вартість робіт становить 77432, 40 грн. У зв'язку з цим відповідач вважає, що позивачем перевищена вартість узгоджених договором робіт та, посилаючись на п. 2.1 та п. 8.2 контракту, просить відмовити в задоволенні вимог позивача про стягнення суми 103445 грн. за виконані роботи, і вважати суму, обумовлену контрактом в розмірі 77432, 40 грн. такою, що може бути максимально сплаченою за роботи позивача.

Однак, встановлено, що акти приймання-передачі виконаних робіт,

підписані сторонами у справі, передбачали приймання-передачу не тільки робіт, але й матеріалів, виробів і конструкцій, що були використані при виконанні робіт.

Так, акт приймання виконаних робіт за червень 2004 року передбачав у тому числі оплату вартості матеріалів, виробів та конструкцій у розмірі 26 302,80 грн. з ПДВ.

Акт приймання виконаних робіт за серпень 2004 року передбачав у тому числі оплату вартості матеріалів, виробів та конструкцій у розмірі 5457,60 грн. з ПДВ.

Акт приймання виконаних робіт за вересень передбачав у тому числі оплату вартості матеріалів, виробів та конструкцій у розмірі 5127,60 грн. з ПДВ.

Загалом, як вбачається з викладеного, позивачем було поставлено відповідачу відповідно до контракту матеріальні ресурси згідно видаткової накладної № АР-0516 від 30 червня 2004 року та відповідно до актів приймання робіт за червень, серпень та вересень 2004 року:

загальна вартість становить 188989, 21 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем не було перевищено узгоджену між сторонами вартість матеріалів.

Крім того, акти приймання виконаних робіт за червень, серпень та вересень 2004 року включали в себе також і оплату вартості матеріальних ресурсів, а саме:

- акт приймання виконаних робіт за квітень 2004 року - 31682 грн.;

-          акт приймання виконаних робіт за червень 2004 року - всього на суму 29023, 60 грн., у тому числі вартість матеріальних ресурсів 26302, 80 грн., вартість робіт відповідно становить 2710, 80 грн.;

-          акт приймання виконаних робіт за липень 2004 року - 7640,40 грн.;

-          акт приймання виконаних робіт за липень 2004 року - 10219,20 грн.;

-          акт приймання виконаних робіт за серпень 2004 року - всього на суму 10 845,40 грн., у тому числі оплату вартості матеріальних ресурсів - 5457,6 грн., оплата вартості робіт відповідно буде становити 5387, 80 грн.;

-          акт приймання виконаних робіт за вересень 2004 року - всього на суму 14 044, 40 грн., у тому числі оплата вартості матеріальних ресурсів - 5127,60 грн., осплата вартості робіт - 8916,40 грн.

Всього, загальна вартість робіт за актами виконаних робіт складає 66 557, 00 грн. Тому, позивач не перевищив договірну ціну, визначену сторонами для робіт.

Таким чином, позивачем поставлено відповідачу роботу та матеріали за контрактом № 1 від 17 березня 2004 року на загальну суму 255546, 21 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачено аванс, відповідно до контракту, в розмірі 110000,00 грн. та 40000,00 грн. Платіжним дорученням № 1498 від 12 серпня 2004 року також перераховано 18000,00 грн. Загальна сума складає 168 000,00 грн.

Отже, встановлено, що позивачем виконано робіт та поставлено

матеріалів на загальну суму 255546, 21 грн.; відповідачем частково сплачено 168000,00 грн. Тому, борг відповідача перед позивачем становить 87546, 21 грн.

Таким чином, суди обох інстанцій дійшли правильного висновку щодо не перевищення узгодженої між сторонами вартості матеріалів та робіт.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов'язки.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно положень ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частина перша статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини сьомої зазначеної статті не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Виходячи зі змісту частини 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Згідно частини 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони(замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно частини 3 ст. 843 Цивільного кодексу України, ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 844 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором, підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника - достроково.

Підрядник має право виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Таким чином, суди правильно дійшли висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором в розмірі 87546, 21 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.

Розмір трьох процентів відсотків річних, що підлягає стягненню з відповідача, становить - 6576,76 грн., а сума інфляційних збитків - 28301,03 грн.

Судами встановлено, що загалом позивачем поставлено відповідачу відповідно до контракту матеріальних ресурсів за видатковою накладною № АР- 0516 від 30 червня 2004 року та відповідно до актів за червень, серпень та вересень 188989, 21 грн.

Видаткові накладні № АР-0000059 від 05.02.2004 року, № АР-00177 від 24 березня 2004 року, № АР-708 від 30 серпня 2004 року правомірно не враховувались судами під час прийняття оспорюваного рішення, оскільки дані накладні не стосуються предмету спору щодо заборгованості відповідача перед позивачем відповідно до контракту № 1 від 17 березня 2004 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що про факт отримання товару відповідачем за накладною № АР-0516 від 30 червня 2004 року свідчить підпис його уповноваженого представника на видатковій накладній. Довіреність на отримання цінностей за даною накладною містить назву цінностей. Більш того, відповідач у своєму відзиві на позов, посилаючись на зазначену накладну, не заперечував факт отримання матеріалів згідно цієї накладної на суму 152101,21 грн.

Інші доводи касаційної скарги про порушення під час прийняття судових актів норм матеріального та процесуального права, свого підтвердження не знайшли.

Враховуючи викладене, рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального законодавства, тому підстав для їх скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Будівельного управління Державного управління справами залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 6 квітня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 5 вересня 2007 року у справі № 21/106/07 залишити без змін.

Головуючий:

Ж. Бернацька

Судді:

С. Шевчук

С. Владимиренко