КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

18.11.08 р.                                                                                          № 19/342-07

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді:                    Писаної Т.О (доповідач по справі),

суддів:

Корсакової Г.В.

судді-доповідача Писаної Т.О

розглянув апеляційну скаргу ТОВ "Vaupe"

за позовом          ТОВ "Vaupe"

до                    ЗАТ "Перспектива"

про                    стягнення 58 843,87 грн

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді          Писаної Т.О.

суддів:                              Корсакової Г.В.

Рудченко С.Г.

при секретарі судового засідання:          Олійник О.Л.

за участю представників:

від позивача:          Мельничук В.В. –за довіреністю

від відповідача:          Ходько Т.В., Чесноков С.М. - за довіреністю

від третьої особи:          не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „VauPe” на рішення господарського суду Київської області від 25.10.2007 року у справі №19/342-07 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю „VauPe”, Польща,

Бидгощ

до           Закритого акціонерного товариства „Перспектива”, м. Славутич,

Київська область

третя особа:          Eregon First Company LLC, США

про           стягнення 58843,87 євро.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „VauPe” звернулось до господарського суду Київської області з позовом до закритого акціонерного товариства „Перспектива” за участю третьої особи - Eregon First Company LLC про стягнення заборгованості в сумі 58843,87 євро, з яких сума основного боргу становить 54485,07 євро та 4358,80 євро сума неустойки.

Рішенням господарського суду Київської області від 25.10.2007 року в позові відмовлено повністю з тих підстав, що термін виконання зобов’язань відповідача щодо оплати за товар по контрактам №83 та №84 від 01.01.2004 року не наступив на момент подання позову.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням господарського суду Київської області ТОВ „VauPe” звернулось до Київського міжобласного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 07.12.2007 року, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування вимог, викладених в апеляційній скарзі, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не досліджені всі обставини справи, висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Відповідач у судове засідання, призначене на 20.05.2008 року не з’явився, надіслав клопотання від 15.05.2008 року за №183 про відкладення розгляду справи у зв’язку із знаходженням у відрядженні директора підприємства та відсутності повноважень на участь у розгляді справи у інших представників ЗАТ „Перспектива”. Колегія суддів зазначене клопотання задовольнила.

Одночасно колегією суддів задоволені клопотання позивача від 20.05.2008 року щодо направлення запитів до Державної митної служби України (а.с. 117 Т. 2) стосовно витребування інформації щодо фактичного перетину митного кордону вантажем відповідно до інвойсів №FA/000020/2005/VWS1/EX від 05.07.2005 року та №FA/000005/2005/VSU1/EX від 05.07.2005 року, та до філії “Відділення Промінвестбанку в м. Славутич, Київської області (а.с.71 Т.2) стосовно надання валютних виписок в євро щодо перерахування відповідачем на рахунок ТОВ ”VauPe” в період з 12.07.2005 року грошових коштів та документального підтвердження відповідних операцій

21.08.2008 року вих. №917 (а.с.175 Т.2) від філії відділення Промінвестбанку в м. Славутич, Київської області надійшла відповідь про те, що перерахування грошових коштів з рахунку ЗАТ „Перспектива” на рахунок ТОВ „VauPe” за період з 12.07.2005 року по 20.08.2008 року не було.

01.09.2008 року до апеляційного суду надійшла відповідь від Державної митної служби України за №31/18-26-4807ДСК від 23.08.2008р., в якій вказується, що ввезення вантажу на митну територію України на підставі інвойсів №FA/000020/2005/VWS1/EX від 05.07.2005 року та №FA/000005/2005/VSU1/EX від 05.07.2005 року суб’єктами ЗЕД ЗАТ „Перспектива” та ТОВ „VauPe” не здійснювалось.

Відповідно до розпорядження від 10.11.2008 року розгляд апеляційної скарги здійснено у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя:Писана Т.О., судді: Корсакова Г.В., Рудченко С.Г.

У судовому засіданні, призначеному на 18.11.2008р. представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, разом з тим подав клопотання від 17.11.2008р., у якому просить скасувати оскаржуване рішення та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити частково на суму 34340,84євро, з яких 31797,07євро сума основного боргу та 2543,77євро сума неустойки. Зменшення розміру суми, заявленої до стягнення позивач мотивує тим, що Державною митною службою України на запит суду не підтверджено отримання відповідачем продукції на підставі інвойсів №FA/000020/2005/VWS1/EX від 05.07.2005 року та №FA/000005/2005/VSU1/EX від 05.07.2005 року.

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили, про що усно заявили в судовому засіданні, письмового відзиву апеляційному суду не надали. У судовому засіданні представники відповідача заявили, що у них перед позивачем відсутня заборгованість, оскільки 01.08.2005р. між сторонами, які є позивачем, відповідачем та третьою особою в цьому спорі був підписаний протокол узгодження про уступку вимоги, відповідно до якого позивач відмовився від вимог по заборгованості відповідача на користь третьої особи за контрактами №83 та №84 від 01.01.2004р. на суму 41908,18євро. На підтвердження даної обставини відповідачем надана копія відповідного протоколу. Представник позивача заперечує проти існування такого протоколу. Оригінал протоколу відповідач не зміг надати та просив суд витребувати оригінал цього протоколу від АБ «Київська Русь». Дане усне клопотання визнане апеляційним господарським судом як таке, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не обґрунтовано, чому саме оригінал знаходиться у суб’єкта, який не є ні стороною протоколу ні стороною у справі, у зв’язку з чим вбачається намагання затягування справи. Крім того, відповідачем не надані докази виконання сторонами передбачених протоколом дій, що свідчать про його виконання, як то звернення третьої особи, як нового кредитора з відповідною вимогою, або погашення відповідачем на користь третьої особи заборгованості. Копія платіжного доручення в іноземній валюті (для юридичних осіб) від 12.07.2005р. №1 виконаного АБ «Київська Русь»не може бути прийняте апеляційним судом як належний та допустимий доказ погашення боргу відповідачем за поставлену позивачем продукцію оскільки у рядку 70 цього платіжного доручення зазначено контракт №85 від 01.07.2005р. та в рядку 32А сума сплати складає 100000,00USD, що не співпадає з даними ні контрактів №83, та №84 ні з умовами протоколу узгодження про уступку вимоги від 01.08.2005р. Крім того, оригінал відповідного платіжного доручення відсутній. Усно заявлене клопотання про витребування судом від банку оригіналу відповідного доручення не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не доведено, що дане платіжне доручення має відношення до даного спору, крім того, відповідачем не надані докази особистого звернення до банку та отримання відмови від банку щодо надання відповідачеві оригіналів названих вище документів.

Представником відповідача також не обґрунтовано неможливість подання даних документів суду першої інстанції.

У судове засідання призначене на 18.11.2008 року представник третьої особи не з’явився, про причини неявки суд не повідомив. Представники відповідача усно просили суд відкласти розгляд справи у зв’язку з неявкою в судове засідання представників від третьої особи, що апеляційним судом не задоволено, оскільки третя особа була належним чином повідомлена про розгляд справи, з урахуванням положень Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, укладеної 15 листопада 1965 році в м. Гаага, до якої Україна приєдналась у 19.10.2000 році. Докази повідомлення наявні у матеріалах справи. Крім того, відповідно до поданого представником позивача до матеріалів справи клопотання від 17.11.2008р. та наданих ним усних пояснень слідує, що даний спір стосується інтересів третьої сторони лише в частині суми, на яку позивач зменшив свої розрахунки. Враховуючи наведене, колегія апеляційного господарського суду дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи на підставі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи та наявні докази, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції, 1 січня 2004 року між позивачем (за контрактами-постачальник) та відповідачем (за контрактами-торговий партнер) укладено контракти №83 та №84. Згідно з умовами контракту №83 постачальник продає, а торгівельний партнер купує обкладинки картонні для виробництва папок та інші комплектуючі (далі-товар), у відповідності до додатків (специфікацій) до контракту, які є його невід’ємною частиною. Згідно з умовами контакту №84 постачальник продає, а торговий партнер купує механізми (зажими) та комплектуючі для виробництва папок (далі-товар), у відповідності до додатків (специфікацій) до контракту, які є його невід’ємною частиною. Згідно з умовами контрактів оплата партій товару здійснюється в євро чи в доларах США по курсу НБУ на день оплати на умовах 100% передоплати, якщо за згодою сторін не буде встановлено інший порядок оплати. Кошти за товар сплачуються безготівково шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Як вбачається із матеріалів справи та наданих представником позивача до місцевого господарського суду письмових пояснень від 01.10.2007р. (а.с.172 Т.1), на початку сумісної господарської діяльності відповідач купував товар виключно шляхом здійснення попередньої оплати, а в подальшому оплата поставленого товару відбувалась із відстроченням терміну платежу. Так, заявлена до стягнення сума боргу є неоплаченою заборгованістю поставленого без попередньої оплати товару.

Отже, позивачем був поставлений товар на виконання контракту №83 на суму 11313,78 євро згідно з фактурою VAT №FA/000050/2004/VWS1/EX від 03.12.2004р.; на суму 19240,94 євро згідно з фактурою VAT №FA/000004/2004/VWS1/EX від 08.02.2005р. та на виконання контракту №84 суму 1242,40 євро згідно з фактурою VAT №FA/000001/2004/VWS1/EX від 08.02.2005р. Всього заборгованість складає 31797,07євро з урахуванням поданого представником позивача до суду апеляційної інстанції клопотання від 17.11.2008р. Зокрема, у даному клопотанні позивач вказує строки платежу за даними фактурами, однак документальне підтвердження погодження (або зазначення в документах) сторонами відповідних строків відсутнє.

Умовами пункту 2.4, який є однаковим в обох контрактах №83 та №84 вказано, що оплата товару здійснюється на умовах попередньої оплати, якщо домовленістю сторін не буде визначений інший порядок оплати, про що робиться відмітка у інвойсі (рахунку). Як свідчать матеріали справи, в інвойсах, рахунках ніяких застережень щодо іншого порядку оплати не міститься.

Відповідно до абзацу другого ч.1 ст. 693 ЦК передбачено, що у разі невиконання покупцем обов’язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Так, частинами 3 та 4 вказаної статті 538 передбачено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов’язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов’язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов’язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Якщо зустрічне виконання обов’язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов’язок.

Таким чином, позивач мав право не виконувати свого обов’язку щодо поставки товару, оскільки попередня оплата відповідачем здійснена не була. Виконавши своє зустрічне зобов’язання незважаючи на невиконання другою стороною свого попереднього зобов’язання, позивач погодився на зміну умов у зобов’язанні щодо терміну оплати, а саме скасування умови про попередню оплату. Таким чином, матеріали справи свідчать, що сторони відступили від умов контрактів щодо здійснення поставки після здійснення попередньої оплати, внаслідок чого термін виконання зобов’язання щодо виконання обов’язку оплати за отриманий відповідачем товар є не визначеним.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У матеріалах справи містяться листи позивача направлені по електронній пошті, а саме від 27.09.2005р. (а.с. 173 Т.1), від 10.05.2006р.(а.с.177 Т.1) та від 12.09.2006р. (а.с.179 Т1), в яких позивач нагадує про наявність у відповідача заборгованості, в двох із цих листів зазначає суму заборгованості у розмірі 54485,07євро. Однак, у цих листах відсутня вимога щодо виконання обов’язку по оплаті заборгованості, відсутнє також визначення походження боргу, тобто з яких зобов’язань та за який період. У матеріалах справи містяться також листи відповіді, однак відповідач взагалі заперечує отримання відповідних листів та надання відповіді. Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд не може розцінити вказані листи як вимоги у розумінні ст. 530 ЦК України щодо виникнення моменту виконання зобов’язання по оплаті поставленого товару.

Таким чином, позивач звернувся з позовом про захист свого ще не порушеного права, оскільки на момент звернення з даним позовом до суду у відповідача обов’язку заплатити кошти не існувало. В даному випадку мова іде не про недотримання позивачем претензійного, або досудового врегулювання спору, а про відсутність моменту виникнення обов’язку щодо виконання відповідачем своїх грошових зобов’язань. Передбачене ст. 56 ГПК України надсилання копії позовної заяви і доданих до неї документів є процесуальним обов’язком позивача як учасника судового процесу і не підпадає під ознаки вимоги щодо виконання боржником обов’язку, про яку йдеться у ст. 530 ЦК України (інформаційний лист ВГСУ від 20.10.2006р. №01-8/2351). Вимога ж у порядку ст. 530 ЦК України позивачем була надіслана відповідачеві вже після прийняття рішення. А, оскільки, апеляційною інстанцією перевіряється правильність винесення рішення місцевим судом, апеляційний суд з урахуванням положень ст. 101 ГПК України не може враховувати надіслану після винесення оскаржуваного рішення вимогу. Однак ця обставина не перешкоджає зверненню позивачеві з відповідним позовом до суду в загальному порядку.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що зміна умов договору щодо порядку виконання зобов’язань вчинена у порядку ст. 207 ЦК України, що не може бути прийняте апеляційним судом враховуючи наступне. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв’язку. Однак, із згаданих вище листів не вбачається, яка саме воля сторін в них виражена та відсутні докази обміну цими листами між сторонами.

Крім того, апелянт наголошує в апеляційній скарзі на те, що закінчення дії договорів, а саме 31.12.2005р. можна вважати граничним строком розрахунків і фактично ніяких попереджень про оплату не потрібно. Колегією апеляційного суду дане зауваження відхилено як таке, що не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Тобто, це термін, протягом якого сторони мають право виконати свій обов’язок, а не зобов’язані, тому що, якщо терміни виконання зобов’язань умовами договору не визначенні, сторони повинні діяти в передбаченому ст. 530 ЦК України порядку. Дана обставина чинним законодавством передбачена і чітко визначена.

Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу позивачем не доведені і задоволенню не підлягають. Одночасно не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення суми неустойки.

Враховуючи викладене, колегія суддів, на підставі наявних в справі матеріалів, дійшла до висновку що відповідно до ст. 43 ГПК України суд першої інстанції повно і всебічно дослідив подані сторонами докази у їх сукупності з матеріалами справи, дав їм вірну правову оцінку, на підставі чого виніс законне і обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства, підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апелянт в апеляційній скарзі, також, зазначає, що місцевим господарським судом не розглянуті зауваження на протокол, що є порушенням норм процесуального права. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення. Зазначене порушення не призвело до винесення неправильного рішення і не відноситься до визначеного ч. 3 цієї статті переліку обов’язкових підстав для скасування рішення.

Витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „VauPe” на рішення господарського суду Київської області від 25.10.2007 року по справі №19/342-07 –залишити без задоволення

2.          Рішення господарського суду Київської області від 25.10.2007 року по справі №19/342-07 –без змін.

3.          Матеріали справи №19/342-07 року повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя:                                                                      Писана Т.О

Судді:

Корсакова Г.В.

Дата відправки 24.11.08