КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2007                                                                                           № 4/34/2 (12/184-10/293/21)

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Отрюха  Б.В.

суддів:                                          Верховця А.А.

Тищенко  А.І.

при секретарі: :

За участю представників:

від позивача -Хвінгія І.В. - юрист

від відповідача -Матвієнко Т.В. - юрист

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"

на рішення Господарського суду Чернгівської області від 11.01.2007

у справі № 4/34/2 (12/184-10/293/21) (Тимченко М.Г.)

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз"

до                                                   Відкрите акціонерне товариство "Чернігівгаз"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 7595284,74 грн. за мировою угодою

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2007р. по справі  № 4/34/2(12/184-10/293/21) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Позивач не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною  скаргою, просить його скасувати, оскільки вважає, що судом  неповністю з’ясовано обставини, що мають значення для справи, внаслідок чого судом прийнято рішення, яке не відповідає  обставинам справи.

Позивач вважає, що місцевий суд неправильно застосував ст. 263 ЦК України, оскільки під час дії мораторію, введеного у справі про банкрутство, зупиняється перебіг строку позовної давності.

Крім того, позивачем було заявлене клопотання про поновлення строку позовної давності, а не заява про застосування позовної давності, яка має протилежну правову природу та юридичні наслідки.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія встановила наступне:

За заявою кредитора Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта" арбітражним судом Чернігівської області була порушена справа про банкрутство відкритого акціонерного товариства "Чернігівгаз".

В межах справи про банкрутство між кредитором та боржником було укладено мирову угоду від 18.01.2001 р. № 49/01. Умовами якої було визначено заборгованість боржника перед кредитором за станом на 01.01.01р. у розмірі 1082303,53 доларів США по курсу 5,4355 грн. за 1 дол. США, що становить 5882860,84 грн. і є курсовою різницею валют по відношенню до моменту поставки газу кредитором на адресу боржника в 1997-1998 роках.

Відповідно до умов мирової угоди боржник зобов'язався в термін до 31.07.01р. розрахуватися з кредитором.

Ухвалою №5/128б від 30.01.01р. Арбітражним судом Чернігівської області затверджено мирову угоду укладену між ВАТ «Чернігівгаз» та ВАТ «Укрнафта», провадження у справі про банкрутство № 5/128 б припинено.

Оскільки боржник не виконав мирову угоду та не провів у визначений термін розрахунок з кредитором Відкритим акціонерним товариством "Укрнафта" в особі нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" тричі подавалися заяви до господарського суду про поновлення справи про банкрутство, у прийнятті яких було відмовлено, у зв"зку з порушенням проти відповідача іншої справи про банкрутство (ухвали від 01.10.01р., 07.11.01р. та 13.02.02р.)

Позивач звертався до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Чернігівгаз" про розірвання мирової угоди та відновлення вимоги кредитора, за яким ухвалою від 08.09.03р. було порушено провадження у справі № 5/117.

Рішенням Господарського суду від 20.11.03р. у справі № 5/117 позовні вимоги  щодо розірвання мирової угоди та поновлення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Чернігівгаз" залишено без задоволення та на підставі п.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України припинено провадження у справі в частині стягнення 5882860,84 грн. Рішення апеляційною та касаційними інстанціями залишено в силі.

Предметом даного спору є стягнення 5882860,84 грн. заборгованості за мировою угодою, укладеною сторонами в межах справи про банкрутство відповідача, а також 3016197,51 грн. збитків від інфляції та 940935,38 грн. 3% річних.

Порядок укладення мирової угоди у справі про банкрутство, затвердження її господарським судом та наслідки невиконання передбачені статтями 35-39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з п.1 ст.35 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під мировою угодою у справі про банкрутство розуміється домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформляється угодою сторін.

Аналіз змісту статей 35-37 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" свідчить про те, що мирова угода є конкурсною угодою, яка охоплює всіх конкурсних кредиторів, вимоги яких визнані у справі про банкрутство.

Мирова угода у справі про банкрутство є одночасно і правочином і судовою процедурою.

Тобто, мирова угода, укладена у справі про банкрутство, є особливою угодою, яка має свої ознаки, що відрізняють її від цивільно-правових угод.

Відповідно до ст.39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі невиконання боржником умов мирової угоди щодо не менш як третини вимог кредиторів мирова угода може бути розірвана за рішенням суду. Відповідний позов ВАТ «Укрнафта» залишено без задоволення (справа №5/117).

Статтею 39 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" також передбачено, що у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. У разі порушення провадження у справі про банкрутство цього ж боржника обсяг вимог кредиторів, щодо яких було укладено мирову угоду, визначається в межах, передбачених зазначеною мировою угодою.

28.03.01р. місцевим судом була порушена справа про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Чернігівгаз" (справа № 9/1146/26/126), провадження у якій припинено 17.01.03р., але позивач не міг заявити у цю справу визначені мировою угодою вимоги, оскільки публікація про порушення справи в офіційних друкованих органах не здійснювалася.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність-тривалістю в три роки.

Відповідно до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Умовами мирової угоди визначено строк виконання зобов'язання - до 31.07.01р. Тобто, початок перебігу позовної давності - з 01.08.01р., а в строк до 01.08.04р. позивач мав право звернутися з позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся з позовом до суду 14.12.01р., тобто з порушенням встановленого ст.257 Цивільного кодексу України строку позивної давності.

Позивачем заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності для пред»явлення позову до провадження.

Колегія розглянувши дане клопотання, дослідивши матеріали справи погоджується з висновком місцевого суду, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,  позивачем подавалися заяви про поновлення справи про банкрутство від 27.09.01р., 06.11.01р. та 12.02.02р., у прийнятті яких відмовлено ухвалами від 01.10.01р., 07.11.01р. та 13.02.02р., а також позовна заява про розірвання мирової угоди, за якою 08.09.03р. було порушено провадження у справі № 5/117.

Рішення у справі №5/117 прийняте господарський судом 20.11.03р. і набрало законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією (постанова апеляційного суду від 16.01.04р.) і позивач мав можливість в межах строку позовної давності звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за мировою угодою.

Оскільки позивачем не надано інших доказів, які б свідчили про відсутність у позивача об'єктивної можливості звернутися до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, клопотання позивача про поновлення строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Колегія не приймає до уваги твердження позивача про те, що перебіг позовної давності переривався у зв"язку з вчиненням відповідачем дій, що свідчать про визнання позову та у зв"язку з поданням позову про розірвання мирової угоди та поновлення вимог кредитора у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України однією з підстав переривання перебігу позовної давності є вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Такими діями можуть бути часткове погашення боргу, повне або часткове визнання претензії, прохання про відстрочку та інше. Позивачем не надано доказів про вчинення відповідачем будь-яких дій, які б свідчили про визнання боргу за мировою угодою.

Частиною 2 ст.264 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Колегія погоджується з висновком місцевого суду, що зазначена норма не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки позивачем пред'являвся позов не про стягнення заборгованості за мировою угодою, а про розірвання мирової угоди, тобто за іншим предметом позову.

Крім того, посилаючись на ст.263 Цивільного кодексу України, позивач зазначає, що перебіг строку позовної давності зупинявся у зв'язку з дією мораторію, введеного у справі про банкрутство відповідача відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з п.2 ч.і ст.263 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій), але на підставах, встановлених законом, але не у зв'язку з порушенням справи про банкрутство.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно зі ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, з введенням мораторію у справі про банкрутство підлягають зупиненню виконання боржником грошових зобов'язань та стягнення на підставі виконавчих документів, а пункт 2 ч. 1 ст.263 Цивільного кодексу України передбачає зупинення строків для звернення до суду за захистом порушеного права.

Мораторій, введений у справі про банкрутство, не може бути підставою для зупинення перебігу позовної давності для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, слід зазначити, що мирова угода затверджена господарським судом, є виконавчим документом і тому, в разі невиконання боржником в добровільному порядку умов угоди, кредитор мав право звернутись до органів державної виконавчої служби за примусовим виконанням (ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» ). Відкрите акціонерне товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» не скористалось своїм правом.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв’язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 101, 103, 105  ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Укрнафта» в особі нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» на  рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2007р. у справі  № 4/34/2(12/184-10/293/21) залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 11.01.2007 року по справі № 4/34/2(12/184-10/293/21)  залишити без змін.

Матеріали справи №  № 4/34/2(12/184-10/293/21)   повернути  до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Отрюх  Б.В.

Судді                                                                                          Верховець А.А.

Тищенко  А.І.

04.04.07 (відправлено)