ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 101
РІШЕННЯ

Іменем України

07.05.2007

Справа
№2-7/3066-2007

За
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1)

До
відповідача - Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

Про
стягнення 24838,57 грн.

Суддя
Дворний І. І.

представники:

Від
позивача - ОСОБА_3, предст., дов. №323 від 07.03.2007 р.

Від
відповідача -  не з'явився (телеграма).

Суть справи: Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим
з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про стягнення 24838,57
грн.

Позовні
вимоги мотивовані невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по повній та
своєчасній оплаті поставленого йому за договором №01/11-2006 від 28.03.2006 р.
товару, через що заборгованість СПД ОСОБА_2 перед СПД ОСОБА_1 складає 19250,00
грн. та до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім
того, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 2913,31 грн.,
2056,67 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 618,59 грн.

Відповідач
у судове засідання не з'явився, відзив на позов не надав, одна направив до суду
телеграму з проханням відкласти розгляд справи на більш пізніший строк у
зв'язку з хворобою представника.

Статтею
77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський
відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд
справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття
22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове
засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Оскільки
матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, а
також приймаючи до уваги те, що відповідачем не надані суду докази, що
підтверджують викладені в телеграмі обставини, підстав для відкладення розгляду
справи не вбачається.

Суд
вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст.
75 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд
справи відкладався  у порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши
представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

28.03.2006
р. між Суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 (Постачальник) та Суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_2 (Покупець) був укладений договір
купівлі-продажу №01/11-2006, згідно з п. 1.1 якого Постачальник зобов'язується
продати, а Покупець прийняти та оплатити картоплю свіжу продовольчу, надалі
«товар» у відповідності з даним договором.

Відповідно
до п. 1.2 Договору кількість товару складає 60 тон і може збільшуватись за
погодженням сторін.

Ціна,
в тому числі ПДВ, та асортимент товару за даним договором встановлюється на
кожну партію, і вказується в рахунках, які є невід'ємною частиною цього договору
(п. 2.1 Договору).

П.
3.1 Договору передбачені умови оплати товару - на розрахунковий рахунок банку
згідно виставленого рахунку протягом 10 банківських днів з дати поставки
продукції.

Згідно
з п. 4.1 Договору у разі здійснення передоплати за товар термін поставки товару
становить 24 години з моменту оплати. У разі непоставки товару у встановлений
термін кошти за товар повертаються на розрахунковий рахунок Покупця, а договір
вважається розірваним.

Датою
поставки вважається дата передачі товару і відповідних товарно-транспортних і
супровідних документів (п. 4.2 Договору).

Факт
приймання кожної поставленої партії товару по кількості оформлюється накладною
, підписаною представниками Постачальника і Покупця (п. 4.5 Договору).

З
матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного договору
позивачем був переданий у власність СПД ОСОБА_2 товар на загальну суму 47250,00
грн., про що свідчать наявна в матеріалах справи накладна №01 від 10.04.2006 р.
Отримання відповідачем товару підтверджується підписом та печаттю відповідача у
зазначеній накладній. Проте, вартість придбаного товару була оплачена
відповідачем лише частково в розмірі 28000,00 грн., про що свідчать наявні в
матеріалах справи виписки з банківських рахунків. Отже, заборгованість СПД ОСОБА_2
перед СПД ОСОБА_1 складає 19250,00 грн. та до часу подачі позову до суду в
добровільному порядку не погашена.

Згідно
з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно
до умов  договору  та
вимог  цього  Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до   звичаїв   ділового
обороту  або  інших
вимог,  що  звичайно ставляться. Аналогічне положення
міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що
суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно
до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст.
525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння  відмова
від  зобов'язання  або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не   встановлено
договором або законом.

Відповідач  не представив суду доказів оплати ним
заборгованості у розмірі 19250,00 грн., у той час як відповідно до ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, матеріалами справи
підтверджується факт невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором
№01/11-2006 від 28.03.2006 р., через що вимоги СПД ОСОБА_1 щодо стягнення з
відповідача заборгованості у сумі 19250,00 грн. підлягають задоволенню.

Ч. 1
ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч.
1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою,
відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Отже,
види забезпечення виконання зобов'язань є спеціальними мірами майнового
характеру, які стимулюють належне виконання зобов'язання боржником шляхом
встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому
забезпечення виконання зобов'язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546
Цивільного кодексу України, також створює зобов'язувальні правовідносини між
кредитором та боржником.

Відповідно
до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського зобов'язання. Причому, згідно з ч. 6 ст.
231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Ст.
611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п.
8.2 Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату Покупець сплачує
Продавцю пеню в розмірі 0,3% від загальної суми договору за кожен день
прострочення. Проте, ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань” №543/96-ВР від 22.11.1996 р. передбачено, що
розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня. Судом встановлено, що розрахована позивачем пеня у
розмірі 2913,31 грн. не перевіщує подвійної облікової ставки НБУ, а тому
підлягає стягненню з відповідача.

Ч. 2
ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення
ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на
користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що
кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування
чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти.

Матеріали
справи свідчать, що суми інфляційних втрат у розмірі 2056,67 грн. та 3% річних
у розмірі 618,59 грн., згідно з доданим до позовної заяви розрахунку, обчислені
позивачем правомірно, а тому підлягають стягненню з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 на користь Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1.

Державне
мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу
підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України.

У
судовому засіданні 07.05.2007 р. були оголошені вступна та резолютивна частини
рішення. Повний текст рішення складений та підписаний 14.05.2007 р.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-85  ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 19250,00 грн., пеню у сумі 2913,31 грн.,
2056,67 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 618,59 грн., 248,39 грн.
державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

3.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим                                        Дворний
І.І.