КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2007                                                                                           № 15/208-42/396-6/542

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Капацин Н.В.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Бернацька О.В. (дов. № 14-74 від 06.03.2007р.);

відвідповідача : Ноготкова С.В. (дов. № юр-172 від 29.08.2007р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта”

на рішення Господарського суду м.Києва від 01.10.2007

у справі № 15/208-42/396-6/542

за позовом                               Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Укрнафта"

про                                                  стягнення 26508657,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 15/208-42/396-6/542 від 01.10.2007р. частково задоволено позовні вимоги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 473 373,45 грн. пені, відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” щодо стягнення з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” збитків від інфляції та трьох відсотків річних.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що Відкритим акціонерним товариством “Укрнафта” в порушення норм ст. 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України прострочено оплату газу, одержаного за договором № 29/1031-Г від 30.12.2003р., а тому, відповідно до п. 6.2. зазначеного договору та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, пеня за прострочення плати, з урахуванням облікової ставки НБУ складає 473 373,45 грн.

Також місцевий господарський суд, керуючись нормами ст. 625 Цивільного кодексу України вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційної складової боргу та трьох процентів річних від простроченої суми.

Однак, враховуючи те, що висновком експертизи КНДІСЕ № 5127/5128 від 27.03.2007р. встановлено, що розмір загальної суми заборгованості відповідача перед позивачем є значно меншим від суми заборгованості позивача перед відповідачем, Господарський суд м. Києва, керуючись приписами ч. 2 ст. 616 ЦК України, ч. 3 ст. 219 ГК України та у зв’язку з поданим ВАТ “Укрнафта” клопотанням щодо звільнення його від відповідальності за договором № 29/1031-Г від 30.12.2003р. перед НАК “Нафтогаз Україна” в частині сплати пені, збитків від інфляції та трьох процентів річних, стягнув з ВАТ “Укрнафта” на користь НАК “Нафтогаз України” 473 373,45 грн. пені та повністю звільнив ВАТ “Укрнафта” від відповідальності по сплаті збитків від інфляції та трьох відсотків річних.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва у справі № 15/208-42/396-6/542 від 01.10.2007р. в частині відмови у стягненні інфляційної складової боргу та трьох процентів річних від простроченої суми, а також в частині відмови у стягненні пені у розмірі 844,50 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 844,50 грн. пені за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, 3 431 641,50 грн. – інфляційної складової боргу, 764 648,51 грн. трьох процентів річних, в іншій частині рішення Господарського суду м. Києва від 01.10.2007р. у справі № 15/208-42/396-6/542 залишити без змін.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що оспорюване рішення місцевого господарського суду є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, а отже таким, що підлягає скасуванню, оскільки Господарський суд м. Києва, приймаючи зазначене рішення не дав належної оцінки тому, що прострочення ВАТ “Укрнафта” виконання свого зобов’язання за договором № 29/1031-Г встановлено судом, а наявність вини НАК “Нафтогаз України” у несвоєчасному виконанні зобов’язань ВАТ “Укранфта” не підтверджується жодними доказами.

З огляду на зазначене НАК “Нафтогаз України” вважає, що місцевим господарським судом неправильно застосовано приписи ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 616 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України, п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Також позивач зазначає, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитора підлягають стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

З апеляційною скаргою також звернувся відповідач.

Відкрите акціонерне товариство “Укранфта” в своїй апеляційній скарзі просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва по справі № 15/208-42/396-6/542 від 01.10.2007р. в частині задоволення позовних вимог НАК “Нафтогаз України” щодо стягнення з ВАТ “Укранфта” пені в розмірі 473 373,45 грн. та прийняти нове рішення, яким в позові НАК “Нафтогаз України” відмовити повністю.

ВАТ “Укрнафта” зазначає, що місцевим господарським судом, при прийнятті оспорюваного рішення неповно з’ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що саме бездіяльність НАК “Нафтогаз України” призвела до несвоєчасного виконання відповідачем зобов’язань перед позивачем за договором № 29/1031-Г від 30.12.2003р. щодо розрахунків за переданий газ та виникнення збитків.

Відповідач вважає, що він, відповідно до ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 616 Цивільного кодексу України має бути звільнений від відповідальності за прострочення зобов’язань за договором № 29/1031-Г від 30.12.2003р. щодо розрахунків за переданий газ.

Розглянувши апеляційні скарги, наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

10.06.2004р. до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в якій позивач просив стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на його користь суму основного боргу з урахуванням індексу інфляції – 26 151 387,80 грн., три проценти річних з простроченої суми 162 395,26 грн., пеню у розмірі 194 874,30 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог НАК “Нафтогаз України” посилалась на порушення ВАТ “Укрнафта” своїх зобов’язань за договором № 29/1031-Г купівлі-продажу природного газу від 30.12.2003р. щодо повноти та своєчасності оплати поставленого газу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 25.02.2005р. частково задоволено позовні вимоги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 25 866 000,00 грн. основного боргу, 3 010 230,90 грн. інфляційних нарахувань, 723 532,31 грн. три проценти річних, 475 960,05 грн. пені, а також 1 700,00 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2005р. змінено рішення Господарського суду м. Києва від 25.02.2005р. стягнуто з ВАТ “Укрнафта” на користь НАК “Нафтогаз України” 25 866 000,00 грн. основного боргу, 3 010 230,90 грн. інфляційних нарахувань, 723 532,31 грн. три проценти річних, 237 980,02 грн. пені, а також 1 700,00 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в решті позову відмовлено.

16.06.2005р. постановою Вищого господарського суду України скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2005р. і рішення Господарського суду м. Києва від 25.02.2005р., справу № 15/208 передано до Господарського суду на новий розгляд.

За результатами нового розгляду зазначеної справи, Господарський суд міста Києва, рішенням від 28.09.2005р. частково задовольнив позовні вимоги НАК “Нафтогаз України”, стягнувши з ВАТ “Укрнафта” на користь НАК “Нафтогаз України” 25 866 000,00 грн. боргу, 3 010 230,90 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 723 532,31 грн. три проценти річних з простроченої суми, 471 614,85 грн. пені, 1700,00 грн. витрат по оплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Зазначене рішення змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2007р., якою стягнуто з ВАТ “Укрнафта” на користь НАК “Нафтогаз України” 7 302 673,38 грн. основного боргу, 801 103,27 грн. інфляційних, 186 067,02 грн. 3% річних, 133 638,92 грн. пені, 469,02 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відмовлено в іншій частині позову.

Вищий господарський суд України, постановою від 10.07.2007р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2007р., а також рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2005р. щодо збитків від інфляції, трьох процентів річних, пені скасував, справу у відповідній частині передав до Господарського суду м. Києва на новий розгляд, в іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2007р. залишив без змін.

Направляючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд зазначив, що судам необхідно встановити: який строк виконання зобов’язання відповідача встановлений договором № 29/1031-Г; чи було виконано зобов’язання в установлений договором строк; коли відповідне зобов’язання припинено внаслідок проведення зарахування зустрічних вимог відповідно до заяви відповідача, з’ясувавши коли така заява отримана позивачем; період прострочення, якщо воно має місце, для чого встановити чи співпадають у часі дата припинення зобов’язання (внаслідок його виконання в натурі або припинення зарахуванням тощо) з встановленим договором строком виконання зобов’язання.

Під час нового розгляду справи, НАК “Нафтогаз України”, заявою № 14/2-2154 від 13.09.2007р. про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних збитків та трьох процентів річних, просила місцевий господарський суд стягнути з ВАТ “Укрнафта” на її користь заборгованість за несвоєчасне виконання зобов’язань з договору № 29/1031-Г купівлі-продажу природного газу від 30.12.2003р. у розмірі 7 361 799,35 грн., яка складається з 474 217,95 грн. пені, 5 417 968,66 грн. суми інфляційних збитків та трьох відсотків річних у розмірі 1 469 612,74 грн.

17.09.2007р. до Господарського суду м. Києва надійшло клопотання ВАТ “Укрнафта” № юр-2070, в якому відповідач, на підставі ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України, просив суд звільнити його від відповідальності за договором № 29/1031-Г від 30.12.2003р. перед НАК “Нафтогаз України” в частині сплати пені у розмірі 875 175,65 грн., збитків від інфляції у розмірі 3 010 230,90 грн. та трьох процентів річних у розмірі 723 532,31 грн., оскільки на його думку, саме бездіяльність позивача призвела до несвоєчасного виконання відповідачем зобов’язання перед позивачем за договором № 29/1031-Г від 30.12.2003р. щодо розрахунків за переданий газ.

Як зазначалось вище, оспорюваним рішенням місцевого господарського суду частково задоволено позовні вимоги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 473 373,45 грн. пені, відмовлено повністю в задоволенні позовних вимог Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” щодо стягнення збитків від інфляції та трьох відсотків річних.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне:

30.12.2003р. між Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” як продавцем та Відкритим акціонерним товариством “Укрнафта” як покупцем укладено договір № 29/1031-Г купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору НАК “Нафтогаз України” зобов'язалась передати ВАТ “Укранфта” в січні-червні 2004 року у власність природний газ, отриманий на виконання Угоди між Україною та Туркменистаном про постачання природного газу з Туркменистану в Україну в 2002-2006 роках від 14.05.2001р., а ВАТ “Укрнафта” - прийняти та оплатити газ на умовах, визначених Договором.

Згідно п. 3.3. Договору НАК “Нафтогаз України” складає акт приймання-передачі газу, який підписують уповноважені представники сторін. Акт складається в 2 (двох) оригінальних примірниках, по одному для кожної сторони.

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що остаточний розрахунок за фактично спожитий газ повинен бути проведений не пізніше 10 (десяти) банківських днів з дати підписання сторонами місячного акту приймання-передачі газу, який є підставою для остаточних розрахунків.

З акту № 1-29/1031-Г приймання-передачі природного газу від 31.01.2004р. вбачається, що відповідно до договору № 29/1031-Г від 30.12.2003р. НАК “Нафтогаз України” передала, а ВАТ “Укрнафта” прийняло у січні 2004р. природний газ, отриманий на виконання Угоди між Україною та Туркменістаном про постачання природного газу з Туркменістану в Україну в 2002-2006 роках від 14.05.2001р., в обсязі 30 000 000,00 куб. м. по ціні 284,55 грн. за 1 000,00 куб. м. на суму 8 536 500,00 грн.

З акту № 2-29/1031-Г приймання-передачі природного газу від 29.02.2004р. вбачається, що відповідно до договору № 29/1031-Г від 30.12.2003р. НАК “Нафтогаз України” передала, а ВАТ “Укрнафта” прийняло у лютому 2004р. природний газ, отриманий на виконання Угоди між Україною та Туркменістаном про постачання природного газу з Туркменістану в Україну в 2002-2006 роках від 14.05.2001р., в обсязі 30 000 000,00 куб. м. по ціні 293,10 грн. за 1 000,00 куб. м. на суму 8 793 000,00 грн.

З акту № 3-29/1031-Г приймання-передачі природного газу від 31.03.2004р. вбачається, що відповідно до договору № 29/1031-Г від 30.12.2003р. НАК “Нафтогаз України” передала, а ВАТ “Укрнафта” прийняло у березні 2004р. природний газ, отриманий на виконання Угоди між Україною та Туркменістаном про постачання природного газу з Туркменістану в Україну в 2002-2006 роках від 14.05.2001р., в обсязі 30 000 000,00 куб. м. по ціні 284,55 грн. за 1 000,00 куб. м. на суму 8 536 500,00 грн.

Таким чином, оплата за переданий газ, як було зазначено вище, повинна бути здійснена відповідачем не пізніше 10 (десяти) банківських днів з дати підписання сторонами місячного акту приймання-передачі газу.

Згідно ст. 4 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент укладення Договору), цивільні права і обов’язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов’язки. Відповідно до цього цивільні права і обов’язки виникають зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов’язань.

В силу ст. 161 ЦК УРСР (чинному на момент укладення договору), зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок – відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Такий же обов’язок визначений і діючим на момент звернення до суду з позовом та порушення зобов’язання відповідачем.

Так, відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

В силу ст.ст. 526, 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується представниками сторін, ВАТ “Укрнафта” не виконало в обумовлений Договором строк свої зобов’язання щодо оплати переданого йому газу.

Разом з тим, на час виникнення зобов’язання ВАТ “Укрнафта” перед НАК “Нафтогаз України” по оплаті поставленого газу, існував борг НАК “Нафтогаз України” перед ВАТ “Укрнафта” на суму, що перевищував борг відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2005р. відповідачем направлено позивачу заяву № юр-435-197 щодо припинення зобов’язань зарахуванням зустрічних вимог, а саме: зобов’язання ВАТ “Укрнафта” перед НАК “Нафтогаз України” за договорами № 29/103-Г від 28.03.2003р., № 29/892а-Г від 29.12.2003р., № 29/1031-Г від 30.12.2003р. (на суму 25 866 000,00 грн.) на загальну суму 174 679 644,18 грн.; зобов’язання НАК “Нафтогаз України” перед ВАТ “Укрнафта” визначені мировою угодою, яка затверджена ухвалою Господарського суду м. Києва від 20.05.2003р. у справі № 30/404.

Крім того, 28.02.2005р. відповідно до заяви відповідача № юр-434-198 про припинення зобов’язання зарахуванням, припинено: зобов’язання ВАТ “Укрнафта” перед НАК “Нафтогаз України” за договором № 29/103-Г від 28.03.2003р. на суму 121 046 682,44 грн.; зобов’язання НАК “Нафтогаз України” перед ВАТ “Укрнафта” за договором № 29/419-г/14/83 від 29.12.2000р. на суму 121 046 682,44 грн.

Вказані заяви отримані позивачем 05.03.2005р., що підтверджується підписом особи, уповноваженої на одержання кореспонденції, а тому, в силу ч. 2 ст. 601 ЦК України, датою припинення зобов'язань є дата їх одержання – 05.03.2005р.

Таким чином, як вірно встановив місцевий господарський суд, зобов'язання відповідача щодо оплати газу в сумі 18563326,62 грн., одержаного за Договором у січні 2004 року у сумі 8536500 грн., є простроченими з 16.02.2004 по 04.03.2005; у лютому 2004 року у сумі 8793000 грн., є простроченими з 15.03.2004 по 04.03.2005; у березні 2004 року у сумі 1233826,62 грн., є простроченими з 15.04.2004 по 04.03.2005.

Зобов’язання відповідача щодо оплати частини газу в сумі 7302673,38 грн. отриманого в березні 2004р. є простроченими з 15.04.2004 по 13.09.2007р.

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили, що за порушення строку остаточного платежу ВАТ “Укрнафта” сплачує на користь НАК “Нафтогаз Україна”, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, пеня за прострочення плати підлягає нарахуванню за січень 2004 року - з 16.02.2004 по 15.08.2004, за лютий 2004 року - з 15.03.2004 по 14.09.2004, за березень 2004 року - з 15.04.2004 по 14.10.2004 та складає за вказаний період 473 373,45 грн.

Разом з тим, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2005р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2005р. по даній справі Вищий господарський суд України в постанові від 16.06.2005р. зазначив, що судом першої інстанції не застосовувалось питання наявності умов цивільно-правової відповідальності ВАТ “Укрнафта”, а Київський апеляційний господарський суд прийшов до суперечливих висновків при розв’язанні спору, зокрема, встановивши, що порушення зобов’язання сталося з вини кредитора, одночасно поклав за це відповідальність на боржника і стягнув з нього неустойку (т. 2, а.с. 94).

В силу ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно висновку судово-бухгалтерської експертизи № 5127/5128, складеного 27 березня 2007 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз заборгованість ВАТ “Укрнафта” перед НАК “Нафтогаз України” за договором № 29/1031-Г від 30.12.2003р. складає 7 302 673,38 грн., заборгованість НАК “Нафтогаз України” перед ВАТ “Укрнафта” по договору № 29/152-Г від 18.04.2003р. складає 88 126 097,47 грн., встановлені розбіжності у визначенні розмірів заборгованості між сторонами згідно укладених договорів виникли внаслідок невідображення Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” припинення зобов’язань ВАТ “Укрнафта” за договором № 29/103-Г від 30.12.2003р. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за заявами ВАТ “Укрнафта” від 28.02.2005р. № юр-434-198 та № юр-435-197.

У вказаному експертному висновку також вказується, що на момент укладення договору № 29/1031-Г від 30.12.2003р. заборгованість НАК “Нафтогаз України” перед ВАТ “Укрнафта” складала за договором № 29/419-г/14/83 від 29.12.2000р. та додаткових угод до нього – 143 912 273,62 грн., за договором № 3/17/14/78 від 01.01.1999р. та додаткових угод до нього – 177 349 121,03 грн., за договором № 29/152-г від 18.04.2003р. та додаткових угод до нього – 88 126 097,48 грн. (т. 3, а.с. 77).

Тобто, наявність взаємної заборгованості сторін не виключає наявність таких же збитків відповідача від знецінення грошових коштів та 3% річних, виконання належним чином обов’язків між позивачем і відповідачем за договорами поставки щодо розрахунків в однаковій мірі покладає обов’язок як на позивача так і на відповідача звернутися із заявами про залік зустрічних однорідних грошових вимог і несвоєчасне направлення відповідачем заяви про залік зустрічних вимог не може бути підставою для нарахування і стягнення з відповідача збитків у вигляді інфляції і 3% річних, що є додатковою платою до основного боргу. У зв’язку з неоплатою Національною акціонерною компанією “Нафтогаз України” боргу перед Відкритим акціонерним товариством “Укрнафта” такі ж збитки від інфляції і 3% річних поніс відповідач – ВАТ “Укрнафта”.

Також, слід враховувати те, що заборгованість позивача перед відповідачем виникла і не була погашена на час укладення договору № 29/1031-Г, про що зазначено в експертному висновку КНДІСЕ № 5127/5128 від 27.03.2007р. (т. 3, а.с. 76-77).

Частина 3 статті 13 Цивільного кодексу України вказує на те, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (раніше - ст. 214 ЦК УРСР) передбачається відповідальність за порушення грошового зобов’язання у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вихідною позицією для тлумачення суті процентів, які нараховуються за прострочення виконання грошового зобов’язання слід вважати те, що проценти згідно зі ст. 625 ЦК України нараховуються за неправомірне користування чужими коштами, а отже, є негативними процентами.

У цьому випадку негативні проценти аналогічні за природою доходам, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України), чи неодержаному прибутку, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною (ч. 1 ст. 225 ГК України). Тому проценти, встановлені в ст. 625 ЦК України (ст. 214 ЦК УРСР), слід розглядати як встановлений законом розмір збитків, що не підлягає доказуванню, а згідно з позицією Вищого господарського суду України, викладеною в п. 10 інформаційного листа № 01-8/935 від 29.08.2001р. “Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів”, проценти, що нараховуються відповідно до закону за прострочення виконання грошового зобов’язання, є неустойкою.

Відповідно до ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов’язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Частина 3 статті 219 Господарського кодексу України встановлює, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов’язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов’язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов’язання і невиконання кредитором цього обов’язку дає суду право зменшувати розмір збитків та неустойки, що стягуються з боржника.

Також ч. 3 ст. 551 ЦК України вказує на те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а частина 1 статті 616 ЦК України зобов’язує суд зменшити розмір збитків та неустойки, якщо порушення зобов’язання сталося з вини кредитора.

Таким чином, з аналізу чинного законодавства слідує, що для стягнення з відповідача неустойки, збитків від інфляції і 3% річних необхідна наявність умов цивільно-правової відповідальності.

Як зазначалося раніше, основний борг за поставлений газ відповідачем погашено шляхом зарахування зустрічних грошових вимог, заборгованість відповідача виникла, зокрема, з вини кредитора, який мав значну заборгованість перед відповідачем, заподіяні збитки підлягають відшкодуванню особою, яка їх заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і збитками є безпосередній причинний зв’язок та є вина зазначеної особи. Позивачем не доведено неправомірні дії відповідача у невиконанні зобов’язання по оплаті отриманого газу та причинний зв’язок між неправомірними діями та збитками, а відповідач довів відсутність власної вини у неперахуванні позивачеві грошових коштів за газ, оскільки ці грошові кошти знаходилися у позивача з моменту поставки позивачем газу за договором № 29/1031-Г від 30.12.2003р.

За таких обставин колегія Київського апеляційного господарського суду погоджується з позицією Господарського суду м. Києва, викладеною в рішенні від 01.10.2007р. по даній справі щодо звільнення відповідача від оплати збитків від інфляції і 3% річних та вважає, що рішення відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, а тому апеляційна скарга НАК “Нафтогаз України” не підлягає задоволенню.

Апеляційним судом також залишається без задоволення апеляційна скарга ВАТ “Укрнафта”, яке не вжило всіх необхідних заходів для врегулювання фінансових питань з позивачем, оскільки несвоєчасно направило позивачеві заяву про залік взаємної заборгованості, яка є одностороннім договором, а тому відповідач має сплатити частково пеню за неналежне виконання зобов’язань за договором № 29/1031-Г.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” і Відкритого акціонерного товариства “Укрнафта” залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду м. Києва від 01.10.2007р. у справі № 15/208-

42/396-6/542 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 15/208-42/396-6/542 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді