ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

21.11.07                                                                                           Справа  № 4/2647-3/255

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства  (далі ВАТ) «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»від 13.09.2007р.

на рішення           Господарського суду Львівської області від 30.08.2007р. (оформленого і підписаного 04.09.2007р.)

у справі           № 4/2647-3/255

за позовом           ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача          Приватного підприємства (далі ПП) «РоКо», м. Дрогобич Львівської області

про           відшкодування збитків у розмірі 915875,57 грн.

за участю представників:

від позивача          –Корсак О.Ю. - представник;

від відповідача          - не з’явився.

Представнику позивача права і обов’язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз’яснено.

Учасники судового процесу належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (рекомендованої кореспонденції –листів, якими надіслано ухвалу апеляційного господарського суду від 24.10.2007р. про відкладення розгляду справи у судовому засіданні на 21.11.20007р.), які є в матеріалах справи.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 24.10.2007р. у цій справі з підстав, наведених у ній, розгляд справи було відкладено.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30.08.2007р., суддя Березяк Н.Є., в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване положеннями норм параграфу 2 “Будівельний підряд” глави 61 “Підряд” Цивільного кодексу України (далі ЦК України), п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.2 Закону України “Про пожежну безпеку” а також зокрема тим, що:

-          з актів приймання виконаних підрядних робіт вбачається, що роботи по реконструкції сауни не ввійшли в перелік робіт, виконаних ПП “РоКо” за договором підряду, що підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.09.2004 року, рішенням Господарського суду Львівської області від 20.01.2005 року та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2005 року у справі № 4/2657-28/283;

-          на момент набрання чинності ЦК України 2003 року зобов'язання сторін за договором № 1957-02 від 28.05.2003 року не були виконані і продовжували існувати, то відповідно до них застосовуються норми п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України;

-          посилаючись на ст.880 ЦК України, як на підставу відшкодування ПП “РоКо” збитків, завданих ВАТ “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” в результаті випадкового знищення об'єкта реконструкції, позивач не звернув уваги на те, що положення цієї статті виключають покладання відповідальності на підрядника, у разі, якщо це сталося внаслідок обставин, що залежали від замовника;

-          відсутність вини відповідача у заподіянні збитків встановлена рішенням Господарського суду Львівської області від 20.01.2005 року у справі № 4/2657-28/283, що набрало законної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВАТ “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат”, позивач у справі, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 30.08.2007р. у справі № 4/2647-3/255 і постановити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Скаржник посилається зокрема на те, що оскаржене рішення Господарського суду Львівської області не відповідає фактичним обставинам справи і прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема,  судом не застосовано норми, що підлягали застосуванню до спірних правовідносин, а саме: ст.337 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на момент укладення договору підряду), ст.ст.841, 883 ЦК України (чинного на момент виникнення пожежі та судового розгляду справи).

ПП “РоКо”, відповідач у справі, подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області від 30.08.2007р. у справі № 4/2647-3/255 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача –без задоволення з підстав правомірності і обґрунтованості рішення.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав свої вимоги, доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі, а також поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, суд встановив наступне.

ВАТ “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” звернулося до господарського суду з позовом до ПП “РоКо” про стягнення з нього збитків на суму 915875,57 грн.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 28.05.2003 року між ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»та ПП  «РоКо»було укладено договір підряду на проведення ремонтно-будівельних робіт № 1957-02, за умовами якого відповідач зобов'язувався провести роботи з реконструкції культурно-побутового корпусу бази відпочинку “Ватра”, с. Майдан Дрогобицького району Львівської області під спальний корпус.

21 січня 2004 року на зазначеному вище об'єкті виникла пожежа, в результаті якої вогнем було знищено майно позивача, чим заподіяно йому матеріальну шкоду на суму 915 875,57 грн.

За умовами вищезгаданого договору підряду відповідач (Підрядник) зобов'язувався провести роботи по реконструкції культурно-побутового під спальний корпус бази відпочинку “Ватра”, с. Майдан, а позивач (Замовник) зобов'язувався створити підряднику всі необхідні для виконання робіт умови , прийняти та оплатити виконані роботи.

Як встановлено місцевим господарським судом і це вбачається з матеріалів справи, 02.01.2004 року заступником головного державного інспектора з пожежного нагляду Львівської області було встановлено, що реконструкція об'єкта здійснюється з грубими порушеннями вимог “Правил пожежної безпеки в Україні”, зокрема: “реконструкція 3-х поверхового спального корпусу розпочата без проектної документації (ППБУ п.4.2.2); будівельний майданчик не забезпечено первинними засобами пожежогасіння, сертифікованими в Україні (ППБУ п.6.4.8,2.9); з приміщення сауни не влаштований евакуаційний вихід безпосередньо на зовні (ППБУ п.7.13.2); в парильному відділенні не влаштований перфорований сухотруб з підключенням до внутрішнього протипожежного водогону та можливістю ручного пуску від пристрою, встановленого за межею парильного відділення (ППБУ п.7.13.2); приміщення лазні ( сауни) не відділено від суміжних приміщень протипожежними перегородками 1-го типу та перекриттям 3-го типу ( ППБУ п.7.13.2). Постановою №1від 02.01.2004р. про застосування запобіжних заходів подальше ведення будівельно-монтажних робіт на даному об'єкті було припинено. Зазначена постанова була вручена начальнику бази відпочинку І.І.Мотуз 03.01.2004 року і в його присутності приведена в дію 12.01.2004 р. шляхом “відключення електроживлення на будівельному майданчику та пломбування вхідних дверей (7 дверей та електрошафа)”, що підтверджується його підписом та відповідною печаткою.

Положеннями норм ч.2. ст.877 ЦК України, передбачено, що договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов'язана надати відповідну документацію.

Відповідно до п.3.4 договору обов'язок забезпечити Підрядника проектно-кошторисною документацією покладено на Замовника.

Що стосується інших порушень правил пожежної безпеки, встановлених вищезгаданою постановою № 1 від 02.01.2004 року, то вони в більшості стосуються облаштування приміщення сауни.

Як вбачається з актів приймання виконаних підрядних робіт (а.с.а.с.116-166) роботи по реконструкції сауни не ввійшли в перелік робіт, виконаних ПП “РоКо” за договором підряду, що підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.09.2004 року (а.с.27), рішенням Господарського суду Львівської області від 20.01.2005 року (а.с.25-26) та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2005 року у справі № 4/2657-28/283 (а.с.24).

Зазначені вище судові рішення набрали законної сили і факти, встановлені в рішеннях суду, є преюдиційними і в відповідно до ст.35 ГПК України не підлягають доведенню.

Також, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України “Про пожежну безпеку” забезпечення пожежної безпеки підприємств, установ та організацій покладається на їх керівників і уповноважених ними осіб, якщо інше не передбачено відповідним договором. Договором підряду на ремонтно-будівельні роботи № 1957-02 від 28.05.2003 року на підрядника не покладався обов'язок забезпечення пожежної безпеки об'єкту реконструкції.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на ст.880 ЦК України, якою передбачено, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження об'єкта будівництва до його прийняття замовником несе підрядник. Посилаючись на ту обставину, що об'єкт реконструкції до знищення його пожежею не був прийнятий замовником, позивач вважає, що обов'язок відшкодування збитків покладається на відповідача відповідно до ст.880 ЦК України.

Апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом у тому, що такі доводи позивача є безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків , що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

На момент набрання чинності ЦК України 2003 року зобов'язання сторін за договором № 1957-02 від 28.05.2003 року не були виконані і продовжували існувати, то відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що продовжують існувати після набрання ним чинності.

Посилаючись на ст.880 ЦК України, як на підставу відшкодування ПП “РоКо” збитків, завданих ВАТ “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” в результаті випадкового знищення об'єкта реконструкції, позивач не врахував того, що положення цієї статті виключають покладання відповідальності на підрядника, у разі, якщо це сталося внаслідок обставин, що залежали від замовника.

Як вбачається з Листа начальника СДПЧ-6 м. Дрогобича від 22.01.2004р., адресованого керівнику ВАТ “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат”, у ході розслідування причини виникнення пожежі було встановлено, що мав місце “факт пошкодження пломб на вхідних дверях” даного об'єкта. Як вже зазначалося вище, опломбування вхідних дверей на об'єкті здійснювалось за участю директора бази відпочинку І.І.Мотуз. Крім того, як зазначено в тексті листа: «на час проведення розслідування причин пожежі начальник бази відпочинку “Ватра” (вже згаданий вище представник позивача І.І..Мотуз, за участю якого здійснювалось пломбування вхідних дверей об'єкта) зник і заборонив своїм підлеглим давати будь-які пояснення щодо причин пожежі; в ході первинного дізнання вдалося встановити, що з дозволу директора бази проводилась підготовка приміщень сауни до використання та видано ключі сторожу для топлення пічки парної дровами; дійсна причина пожежі працівниками бази приховувалась, а наявність джерела запалювання мотивувалася коротким замиканням електромережі на вводі».

Пояснення працівників бази відпочинку щодо замикання електромережі, як причини виникнення пожежі спростовуються:

- технічним висновком від 31.01.2004 року (а.с.106) в якому зазначено, що ймовірною причиною виникнення пожежі, яка сталася 21.01.2004 року в спальному корпусі бази відпочинку ВАТ “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат” є порушення правил влаштування та експлуатації пічного опалення;

- висновком експертів Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №8 від 20.03.2006 р., в якому зазначено, що причиною виникнення пожежі, яка сталася 21.01.2004 року в спальному корпусі на території бази відпочинку “Ватра” є порушення правил пожежної безпеки при експлуатації пічного опалення (а.с.85).

Таким чином, як вбачається з вище наведеного, причиною пожежі стало порушення правил пожежної безпеки при експлуатації пічного опалення сауни, а не недоліки в роботі по реконструкції спального корпусу. Крім того, слід звернути увагу на те, що заборона проведення будівельно-монтажних робіт по реконструкції спального корпусу, накладена постановою №1 від 02.01.2004 року в більшості випадків стосувалася порушення Правил пожежної безпеки при облаштуванні сауни. Дана постанова введена в дію шляхом відключення електроживлення на будівельному майданчику та опломбуванням вхідних дверей в присутності начальника бази відпочинку “Ватра” І.І.Мотуза.

Як зазначено в листі начальника СДПЧ-6 м. Дрогобича від 22.01.2004 року на час проведення розслідування причин пожежі начальник бази відпочинку “Ватра” зник і заборонив своїм підлеглим давати будь-які пояснення. У ході первинного дізнання працівниками відділу дізнання вдалося встановити, що з дозволу директора бази проводилась підготовка приміщення сауни до використання та видано ключі сторожу для топлення пічки парної дровами (а.с.16 на звороті).

Доказом того, що на момент виникнення пожежі та по теперішній час охорона об’єкту, на якому виникла пожежа здійснювалася та здійснюється силами власника об'єкту, яким є ВАТ “Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат”, підтверджується Довідкою начальника Дрогобицького МРВ УМВС України у Львівській області №5310 від 29.03.2007 р. та договором на охорону об'єкта від 24.06.2003 року. Таким чином, пожежа, що сталася в спальному корпусі бази відпочинку “Ватра” є наслідком порушення позивачем правил пожежної безпеки при експлуатації пічного опалення, тобто сталася внаслідок обставин, що залежали від замовника.

Вищенаведеним спростовується посилання відповідача на ст.841 ЦК України щодо невжиття підрядником усіх заходів щодо збереження майна, переданого йому замовником, та необхідності притягнення його до відповідальності за втрату цього майна. Дані обставини підтверджуються вищезгаданими постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.09.2004 року (а.с.27), рішенням Господарського суду Львівської області від 20.01.2005 року (а.с.25-26) та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2005 року у справі № 4/2657-28/283 (а.с.24).

Згідно із ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відсутність вини відповідача у заподіянні збитків встановлена рішенням господарського суду Львівської області від 20.01.2005 року у справі № 4/2657-28/283, що набрало законної сили (а.с.26).

Що стосується посилання позивача на ст.881 ЦК України, якою передбачено обов'язок підрядника застрахувати об'єкт будівництва, то суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що такі посилання позивача є безпідставними, з огляду на наступне.

На момент укладення договору від 28.05.2003 року діяв Цивільний кодекс Української РСР, положеннями якого не було передбачено обов'язку підрядника укладати договір страхування об'єкту будівництва. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли до набрання ним чинності. Відповідно до положень ЦК УРСР, та умов укладеного між сторонами договору підряду на проведення ремонтно-будівельних робіт, обов'язок укладення договору страхування об'єкта будівництва у підрядника не виникав, отож не може бути покладений на нього після набрання чинності ЦК України.

Щодо посилань відповідача на ч.2 ст.883 ЦК України то такі (послання) є також безпідставними з огляду на наступне.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб,  що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов’язки, зокрема підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, є договори та інші правочини.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 18 ЦК України, особа має право на захист свого порушеного права шляхом відшкодування завданих збитків. У розумінні ст. 22 ч.2 ЦК України збитками є: 1) втрати,  яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов, визначених  змістом  зобов'язання  (неналежне виконання).

Норми Цивільного кодексу України регулюють питання відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язань, що випливають з договору (ст.611, 623 ЦК України) та позадовоговірної шкоди, тобто зобов’язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди (гл 82 ЦК України).

У даному випадку, позивач вважає, що йому заподіяно збитків власне, через невиконання відповідачем своїх зобов’язань, що виникли на підставі договору підряду.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Потерпіла сторона має право на відшкодування збитків, які  належним чином доведені.

Підставою для відшкодування збитків є протиправна поведінка заподіювача збитків, тобто порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином.

Законодавством передбачено право на відшкодування збитків, однак до відшкодування підлягають ті збитки, які належним чином доведені.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини та укладено договір підряду на виконання ремонтно-будівельних робіт.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується  на  свій  ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. При цьому, договір підряду може укладатися на виготовлення,  обробку, переробку,  ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ст. 837 ЦК України).

Проте, у даному випадку, як вже було зазначено вище, замовник, позивач у справі, не мав претензій до виконаних робіт підрядником, відповідачем у справі, що підтверджується підписаними і належним чином оформленими актами виконаних робіт, а щодо неналежного виконання робіт (договору підряду) по встановленню (влаштуванню) пічного опалення, саме на це порушення договірних зобов’язань посилається позивач як на підставу для відшкодування збитків, то акти по виконанню даних робіт від відповідача не підписані і роботи не приймалися, що як вже було зазначено вище, підтверджується постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.09.2004 року (а.с.27), рішенням Господарського суду Львівської області від 20.01.2005 року (а.с.25-26) та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 08.06.2005 року у справі № 4/2657-28/283 (а.с.24).

Зазначені вище судові рішення набрали законної сили і факти, встановлені в рішеннях суду, є преюдиційними і в відповідно до ст.35 ГПК України не підлягають доведенню.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд погоджується з місцевим господарським судом у тому, що наведене, матеріали справи не дають підстав для достовірного висновку про те, що позивачем доведено розмір відшкодування, а також те, що шкода була заподіяна під час виконання відповідачем своїх зобов’язань за договором, а втрачене майно перебувало у його віданні.

Позивач не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували правомірність і підставність заявленого позову.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

Залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Ця постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова оформлена і підписана 03.04.2008р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.