ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2007 р.

Справа № 10/50/07

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Мирошниченко М. А.,

Суддів: Бєляновського В. В., Шевченко В. В.,

при секретарі - Волощук О. О.,

за участю представників:

від позивача –Українсько –Молдавського спільного підприємства ТОВ „Жемчужина” - Черевков М. Ю.,

від відповідача –ПП „Бриз-Юг” –не з’явився,

від відповідача –ТОВ „Перлина Чорномор”я” - не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Українсько –Молдавського спільного підприємства ТОВ „Жемчужина” на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 05.11.2007 р. про скасування мір забезпечення позову по справі № 10/50/07,

ВСТАНОВИЛА:

08.02.2007 р. (вх. №1189) Українсько-молдавським спільним підприємством ТОВ „Жемчужина” (далі –Позивач) у господарському суді Миколаївської області пред’явлено позов до ПП „Бриз-Юг” (далі –Відповідач - 1) про розірвання договору купівлі-продажу від 23.10.2006 р. (далі - Договір) цілісного майнового комплексу –бази відпочинку „Жемчужина” (яка складається з: двох спальних корпусів, позначених на технічному паспорті літерами „А” і „А1”; столової –літера „Б”; овочевого сховища –складів –літери „В” і „Г”; кафе „Ветерок” - відео зал - літера „Д”; вбиральні - літера „Ж”; душових - літера „Е”; електричного котла), розташованого в зоні відпочинку „Коблево” Березанського району Миколаївської області по вул. Морська, 155,155-а, укладеного між Позивачем та Відповідачем -1, та визнання за позивачем права власності на зазначену базу (т.1, а.с.2-3).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 09.02.2007 р. (суддя Горобченко Д. М.) за вказаним позовом порушено справу та за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову, а саме, накладено арешт на спірне майно та заборонено Відповідачу-1 вчиняти будь –які дії на його відчуження (т.1, а.с.1,10).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 р. вищезазначена ухвала залишена без змін (т.1, а.с.30-33).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007 р. (підписаним суддею Горобченко Д. М. 25.04.2007 р.) позовні вимоги задоволено повністю. Суд розірвав вищезазначений Договір та визнав за позивачем право власності на базу відпочинку „Жемчужина” (т.1, а.с.61,62).

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.08.2007 р. до провадження прийнято апеляційну скаргу Відповідача - 1 на зазначене судове рішення (т.1, а.с.82).

Ухвалою від 28.08.2007 р. (т.1, а.с.115) за клопотанням ТОВ „Перлина Чорномор”я” це товариство залучено до участі у розгляді справи на стадії апеляційного провадження в якості іншого відповідача (далі –Відповідач - 2).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 р. апеляційну скаргу Відповідача - 1 на вищезазначене судове рішення господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007 р. задоволено частково, а саме: рішення господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007 р. у справі № 10/50/07, в частині задоволення позову про визнання за ТОВ „Жемчужина” права власності на цілісний майновий комплекс –базу відпочинку „Жемчужина”, розташований в зоні відпочинку „Коблево” Березанського району Миколаївської області по вул. Морська 155,155-а (п.3 резолютивної частини рішення), –скасовано; в задоволенні позову ТОВ „Жемчужина” в частинні визнання за ним права власності на цілісний майновий комплекс –базу відпочинку „Жемчужина”, розташований в зоні відпочинку „Коблево” Березанського району Миколаївської області по вул. Морська 155,155-а, - відмовлено; пункт 1 резолютивної частини викладено в наступній редакції: „Позов задовольнити частково”; в решті частини рішення господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007 р. у справі № 10/50/07 (пункти 2 та 4 резолютивної частини) - залишено без змін.

Зазначена постанова Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 р. набула законної сили.

02.10.2007 р. Відповідач - 1 звернувся до господарського суду Миколаївської області з заявою, в якій просив суд скасувати заходи по забезпеченню позову Українсько-молдавського спільного підприємства ТОВ „Жемчужина”, вжиті судом при розгляді цієї справи, з посиланням на те, що постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2007 р. Позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на спірні об’єкти (т.2, а.с.2).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.11.2007 р. (суддя Фролов В. Д.) вищевказану заяву задоволено, суд скасував заходи по забезпеченню позову, а саме, зняв арешт зі спірного майна та заборону вчиняти відносно нього певні дії (т.2, а.с.12-13). Свій висновок щодо необхідності скасування заходів забезпечення позову суд мотивував тим, що судове рішення з цієї справи набуло законної сили, не підлягає примусовому виконанню і скасування цих заходів не порушує прав сторін.

Не погоджуючись з цією ухвалою, Позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю ухвалу з таких підстав:

- необхідність вжиття заходів забезпечення позову встановлена і доведена в постанові Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 р. у цій же справі;

- відповідно до ст. 68 ГПК України, питання про скасування забезпечення позову вирішуються судом, що розглядає справу, проте, ухвала про скасування забезпечення позову прийнята суддею Фроловим за своїми мотивами та доводами для того, щоб дозволити відчуження або надання в оренду спірного майнового комплексу, і цей суддя не мав права приймати цю ухвалу, оскільки не розглядав цю справу, а тому ухвала, відповідно до п.5 ч.3 ст. 104 ГПК України, якщо її прийнято не тими суддями, які входять до складу колегії, що розглядала справу, підлягає скасуванню.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 03.12.2007 р. зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.12.2007 р. о 12:00, про що сторони, згідно приписів ст. 98 ГПК України, були повідомлені належним чином.

Представники відповідачів у судове засідання не з’явились, про причини неявки суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду справи не заявили, тобто не скористалися своїм правом на участь в апеляційному провадженні, і судова колегія, враховуючи думку представника позивача, прийняла рішення про розгляд справи за їх відсутністю.

Оскільки представник позивача не заявив клопотання про технічну фіксацію судового засідання, така фіксація, відповідно до ст. 81-1 ГПК України, не здійснювалась, але вівся протокол судового засідання.

Представник скаржника (позивача) в усних поясненнях, наданих апеляційному суду, підтримав скаргу і просив її задовольнити на викладених у ній підставах.

За згодою представника позивача, згідно ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення представника позивача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши висновки місцевого суду, зроблені в ухвалі, та додержання ним і правильність застосування норм процесуального права, судова колегія встановила наступне.

Згідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або зі своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь –якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Можливість скасування заходів забезпечення позову передбачена ст. 68 ГПК України.

Як свідчать матеріали справи, Позивач заявляв у позові дві самостійні вимоги, а саме, про розірвання договору та визнання за ним права власності на спірні об’єкти.

На думку судової колегії, саме пред’явлення позивачем другої вимоги, тобто про визнання права власності, зумовило місцевий суд ухвалою від 09.02.2007 р. застосувати заходи забезпечення позову, оскільки не вжиття цих заходів до вирішення цього питання могло надати можливість іншим особам, в тому числі відповідачам, здійснити відчуження спірного майна, що утруднило або зробило неможливим виконання рішення суду, у разі задоволення цієї вимоги.

Зі змісту постанови Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2007 р. вбачається, що саме у зв’язку з пред’явленням вимоги про визнання права власності цей суд визнав обґрунтованим вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову.

Приймаючи до уваги, що в позові і в цій частині відмовлено (постанова набула законної сили), то, відповідно, і відпала необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Посилання скаржника на вищезазначену постанову, якою встановлена необхідність вжиття заходів забезпечення позову, є хибними і не можуть прийматись до уваги, оскільки ця постанова приймалась до розгляду справи по суті та винесення по ній рішення, тобто були інші обставини і існувала нерозглянута вимога про визнання права власності.

Доводи скаржника про те, що ухвала про скасування забезпечення позову прийнята суддею Фроловим за своїми мотивами та доводами для того, щоб дозволити відчуження або надання в оренду спірного майнового комплексу, на думку судової колегії, також є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Ухвалюючи будь-яке судове рішення, суд (суддя) повинен керуватись нормами матеріального та процесуального права та своїм внутрішнім переконанням, тобто наводити мотиви та доводи, якими він керувався, ухвалюючи рішення, що суддею в даному випадку і було зроблено.

Посилання скаржника на те, що суддя прийняв цю ухвалу, щоб дозволити відчуження або надання в оренду спірного майнового комплексу, взагалі необґрунтовані та не можуть прийматись до уваги, з огляду на таке.

Спір розглянуто по суті і за скаржником (позивачем) не визнано права на спірне майно. Крім того, це майно йому не присуджено і відповідачів не зобов’язано повернути його позивачу (така вимога не заявлялась і не розглядалась судом), тобто це майно в межах розглянутої судом справи вже не є спірним. Інша річ, якщо позивач оспорює право на це майно інших осіб або бажає його повернути, то тоді він повинен звернутись до суду з відповідним позовом і в межах цього (іншого) спору заявити вимогу про забезпечення позову.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що у місцевого суду, відповідно до ст. 68 ГПК України, були правові підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Доводи скаржника про те, що суддя Фролов не мав права приймати цю ухвалу, оскільки не розглядав цю справу, а тому ухвала, відповідно до п.5 ч.3 ст. 104 ГПК України, якщо її прийнято не тими суддями, які входять до складу колегії, що розглядала справу, підлягає скасуванню, також необґрунтовані законом, з огляду на таке.

Так, п.5 ч.3 ст. 104 ГПК України регулює інші питання, ніж ті, які визначає скаржник. Положення цієї норми слід розуміти так, що не можливо, щоб справу розглядав один склад суду (суддя) і підписував рішення по ній інший. Спір по суті розглянув суддя Горобченко і саме він підписав рішення по ній. Заяву про скасування забезпечення позову, заявлену після розгляду справи по суті, може розглядати не тільки той суддя, що розглянув справу, а і будь-який інший. В даному випадку ця заява була розписана судді Фролову, він прийняв її до провадження, розглянув по суті і підписав ухвалу, тобто цей суддя діяв відповідно до норм ГПК України.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого суду в апеляційному порядку є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Зазначені положення стосуються також і ухвал суду.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, як зазначалось вище, не обґрунтовані і не спростовують та не доводять помилковість висновків суду, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Будь-яких інших доводів щодо незаконності ухвали місцевого суду та допущення ним порушень норм процесуального права, крім вищезазначених та визнаних апеляційною інстанцією необґрунтованими та безпідставними, скаржник не навів.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких, передбачених ст. 104 ГПК України, правових підстав для скасування ухвали місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 66-68, 99, 101-106 ГПК України, колегія суддів -ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 05.11.2007 р. про скасування заходів забезпечення позову по справі №10/50/07 –залишити без змін, а апеляційну скаргу Українсько –Молдавського спільного підприємства ТОВ „Жемчужина” на зазначену ухвалу –без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий:                                                               Мирошниченко М. А.

Судді:                                                             Бєляновський В. В.

Шевченко В. В.

Повний текст постанови підписано 26.12.2007 р.