ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

20.11.07                                                                                           Справа № 12/197

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                                       Бонк Т.Б.

суддів                                                                                          Бойко С.М.

Марко Р.І.

з участю представників:

від позивача Цебрик Л.В. –предст.

від відповідача Плахотник О.М. –предст.

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист” від 05.10.2007р. №428

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2007р.

у справі № 12/197

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Агронафтопродукт”, м.Ужгород

до відповідача: Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист”, м.Ужгород

про стягнення 130000 грн. основного боргу, 2864 грн. 3% річних та 8060 грн. інфляційних збитків

встановив:

рішенням Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2007р. у справі №12/197 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Агронафтопродукт”, м.Ужгород, та стягнуто з Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист”, м.Ужгород, на користь позивача 130000 грн. основного боргу, 2864 грн. 3% річних та 8060 грн. інфляційних збитків. Дію запобіжних заходів залишено в силі до повного виконання даного рішення щодо стягнення присудженої суми. Судом першої інстанції взято за основу рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2006р. у справі №5/277, що вступило в законну силу 12.12.2006р., як таке, що має преюдиційне значення для вирішення даної справи по суті. Окрім того, в оскаржуваному рішенні суд постався на ст.1212 та 1214 ЦК України, якою передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Закарпатське обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист” в апеляційній скарзі просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позову про стягнення 2864 грн. 3% річних, 8060 грн. інфляційних збитків та застосуванні запобіжних заходів відмовити, вважаючи, що при постановленні рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст.22,77 ГПК України, ст.625 ЦК України. На думку скаржника, суд порушив принцип змагальності у даній справі, розглянувши справу при наявності клопотання відповідача про відкладення розгляду справи з метою участі представника в судовому засіданні, чим не надав можливості відповідачу надати свої заперечення на позов. Окрім того, скаржник вважає, що застосування судом ст.625 ЦК України до даних правовідносин є безпідставним, оскільки спірну суму не можна вважати грошовим зобов”язанням в розумінні зазначеної вище статті.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, вважає доводи скаржника безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать суті справи. Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції правомірно застосовано до даних правовідносин норми ст.625 ЦК України, а також вважає, що в даному випадку відсутні підстави для скасування рішення відповідно до вимог ст.104 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дослідивши подані сторонами докази і оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що за договором купівлі –продажу від 27.06.2006 року Закарпатське обласне закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист”, як продавець, продало, а Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми “Агронафтопродукт”, як покупець, купило незавершений будівництвом 20 –квартирний житловий будинок 8% готовності (фундамент) за ціною 130 000 грн. На виконання зазначеного договору купівлі –продажу позивач сплатив відповідачу 130 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 70 від 29.06.2006 року на суму 100 000 грн. банківською квитанцією № 25 від 03.07.2006 року на суму 15 000 грн. та платіжним дорученням № 82 від 10.07.2006 року на суму 15 000 грн. (копії квитанції та платіжних доручень в матеріалах справи).

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідач раніше вже здійснив відчуження фундаменту вищевказаного будинку Приватному підприємству фірмі “Карпати –Укр” за договором купівлі–продажу № 2 від 16.12.1992 року, тому рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2006 року у справі №5/277 позов приватного підприємства фірми „Карпати - Укр” задоволено, а договір купівлі –продажу від 27.06.2006 року, укладеного між сторонами у даній справі, визнано недійсним.

Постановами апеляційної та касаційної інстанцій рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2006 року у справі № 5/277 залишено в силі.

Частина 2 ст. 208 ГК України передбачає, що у разі визнання недійсним зобов”язання з інших підстав (ніж вказані у ч.1 ст. 208 ГК України) кожна із сторін зобов”язана повернути другій стороні все одержане за зобов’язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі –відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов’язання не передбачені законом.

Відповідно до п.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

У зв’язку з тим, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2006 року набуло законної сили з моменту ухвалення постанови Львівського апеляційного господарського суду, якою вказане рішення залишено без змін 12.12.2006р., то відповідач зобов’язаний був повернути отримані за договором купівлі –продажу від 27.06.2006 року кошти в сумі 130 000 грн., починаючи з 12.12.2006 року, так як відпала правова підстава їх одержання (договір визнано недійсним). Отже, саме з 12.12.2006 року відповідачем протиправно без належної правової підстави утримувались кошти позивача в розмірі 130 000 грн.

За п.1 ст. 144 ГК України майнові права та майнові обов’язки суб’єкта господарювання можуть виникати в тому числі внаслідок збереження майна за рахунок іншої особи без достатніх підстав.

Пунктом 2 ст. 1214 ЦК України передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Стаття 536 ЦК України передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Таким чином, у відповідача існує борг перед позивачем за неповернення 130 000 грн., 2 864 грн. –3% річних та 8 060 грн. –інфляційних збитків, які виникли через несвоєчасне виконання грошових зобов’язань, що стверджується відповідними платіжними дорученнями та розрахунком позову наявним в матеріалах справи.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі про невстановлення строку для повернення одержаного внаслідок визнання недійсним правочину є безпідставним, оскільки постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2006р. рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2006р., яке встановило обов”язок для сторін по договору повернути один одному все одержане на виконання недійсного правочину, залишене без змін, тому, відповідно до ч.3 ст.105 ГПК України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і обов”язок повернути грошові кошти позивачу (130000 грн.) у відповідача з”явився 12.12.2006р. –день вступу рішення від 28.09.2006р. в законну силу.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції справа розглянута без участі його представника за наявності клопотання про відкладення розгляду справи, судом апеляційної інстанції не приймається до уваги, оскільки ухвалою про порушення провадження у справі і призначення її до розгляду на 25.09.2007р. на 12 год. явка сторін не була визнана обов”язковою, а також зазначено, що неявка сторін в судове засідання не являється підставою для відкладення розгляду справи по суті. Окрім того, слід зазначити, що клопотання про відкладення розгляду справи поступило до судді Тисянчин В.М. уже після проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення, а саме, о 16 год., про що є відповідний підпис на заяві судді Тисянчин В.М.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.91, 101-105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 25.09.2007р. у справі №12/197 залишити без зміни, апеляційну скаргу Закарпатського обласного закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях “Закарпаттурист”, м.Ужгород, - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи №12/197 повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий суддя                                                   Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Р.І. Марко