ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
20.12.07                                                                                           Справа № 5/157-2668
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді                              Юрченка Я.О.

суддів                                                  Процик Т.С.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.09.2007р.

у справі № 5/157-2668

за позовом Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Тернопільгаз”, м.Тернопіль

про стягнення 827829,32 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Мацегорін А.О. - представник.

від відповідача Ловчук М.В. - представник.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,27 ГПК України, зокрема право відводу судді. Заяв та клопотань про відвід суддів не подано та не заявлено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 05.09.2007р. у справі № 5/157-2668 відмовлено в позові Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Тернопільгаз”, м.Тернопіль про стягнення 827829,32 грн.. з яких 623150,16 грн. втрат від інфляції, 204679,16 грн. - три відсотки річних.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач приймає участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», що виключає застосування до нього господарсько-правової відповідальності у зв'язку з невиконанням рішення суду від 22.12.2005р. у справі № 5/217-3230 щодо погашення 4763525,41 грн. боргу.

Скаржник, позивач у справі, з рішенням місцевого господарського суду не погоджується, подав апеляційну скаргу, просить рішення суду скасувати з підстав неповного з»ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права - статей 4, 42, 43, 43, 87 ГПК України, статей 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст.24, 30 Закону України «Про виконавче провадження», позов задоволити з мотивів, викладених в доповненні до апеляційної скарги.

Представник скаржника в судовому засідання вимоги та доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав. Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Розглянувши доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2002р. між ДК «Газ України», позивачем у справі, та ВАТ «Тернопільгаз», відповідачем у справі, було укладено договір на постачання природного газу № 06/02-2019, згідно з умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачу протягом січня-грудня 2003 року природний газ, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах визначених договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Стаття 525 ЦК України передбачає недопустимість відмови від виконання від виконання зобов'язання або односторонньої зміни його умов. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання незалежно від того, виникла така неможливість з його вини чи випадково.

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.5.1 Договору № 06/02-2019 від 27.12.2002р. оплата за газ здійснюється Покупцем грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа, наступного за звітним місяця.

Згідно зі ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідач в порядку передбаченому ст.33 ГПК України не надав доказів та не довів обставин, передбачених у главі 50 ЦК України щодо припинення існуючих з ДК «Газ України»зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, підставою для звернення ДК «Газ України»до Господарського суду Тернопільської області з позовом стало невиконання ВАТ «Тернопіьгаз»умов договору на постачання природного газу № 06/02-2019 від 27.12.2002р. стосовно переведення розрахунків за поставлений природний газ та неналежне виконання Відповідачем рішення господарського суду Тернопільської області від 22.12.2005р.у справі № 5/217-3130.

Наявність рішення Господарського суду Тернопільської області від 22.12.2005р. у справі № 5/217-3130 ніяким чином не впливає і не змінює правовідносини, що існують між сторонами внаслідок укладення договору на постачання природного газу № 06/02-2019 від 27.12.2002р. Рішення господарського суду Тернопільської області від 22.12.2005р. у справі № 5/217-3130 підтверджує неналежне виконання ВАТ «Тернопільгаз»свого зобов'язання по оплаті вартості поставленого природного газу, суму заборгованості відповідача за даним договором та відповідно зобов'язання її сплатити.

Обґрунтування судом першої інстанції відсутності підстав для задоволення позову покликанням на Закон України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» є безпідставним та помилковим, оскільки вказаний Закон ніяким чином не звільняє відповідача від обов'язку виконання зобов'язання з оплати за поставлений природний газ та виконання рішення суду, не забороняє відповідачу проводити розрахунки в добровільному порядку. Статтею 129 Конституції України та статтями 24, 30 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено пріоритетність виконання рішення суду в добровільному порядку. Настання строку примусового виконання рішення не позбавляє боржника можливості та обов'язку виконати рішення суду в добровільному порядку.

Тобто, з наведеного випливає, що у випадку зупинення примусового виконання рішення суду, боржник не звільняється від обов'язку виконати його добровільно. Зазначене в сукупності свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо відмови в позові.

Слід зазначити, що чинним законодавством не встановлено, що зупинення виконання судового рішення, у тому числі у зв»язку із внесенням відповідача до переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», припиняє виконання зобов'язання. Аналогічна позиція висвітлена і в постанові Вищого господарського суду України від 01.08.2006р. у справі № 14/14.

Крім того, помилковими та необґрунтованими є висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстави господарсько-правової відповідальності відповідача, а відтак і безпідставності застосуванням позивачем до відповідача наслідків, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки між сторонами був укладений договір на постачання природного газу № 06/03-3109 від 24.12.2003р., на виконання якого ДК «Газ України»було поставлено природний газ та відповідно невиконання ВАТ «Тернопільгаз»умов саме цього договору стало підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Як вказувалось вище, підставою для звернення до суду стало не неналежне виконання відповідачем рішення суду, а невиконання умов договору на постачання природного газу № 06/02-2019 від 27.12.2002р., тобто, в даному випадку існує неналежне виконання грошового зобов'язання відповідачем. Рішення суду в даному випадку є юридичним фактом, котрий не потребує додаткового доказування відповідачем зобов'язання по оплаті поставленого природного газу.

Слід звернути увагу, що з даного питання склалась практика Вищого господарського суду України, яка відображена у постановах: від 01.08.2007р. у справі № 14/14, від 21.03.2007р. у справі № 22/126, від 21.02.2007р. у справі № 15/202.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків. Єдиною умовою для застосування вказаної статті є прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки прострочення мало місце відповідно до порушення умов договору № 06/02-2019 від 27.12.2002р., ДК «Газ України»було правомірно та обґрунтовано здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних збитків.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29.12.1976р., законним, обґрунтованим та таким, в якому виконані всі вимоги цивільного законодавства визнається таке рішення, в якому всебічно перевірено обставини справи, дотримані нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду Тернопільської області у даній справі не відповідає вищевказаним вимогам. Судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального, а відтак і процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Тому керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”, м.Київ задоволити.

Скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 05.09.2007р. у справі № 5/157-2668.

Позов задоволити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Тернопільгаз” (м.Тернопіль, вул.Чернівецька, 54а, п/р 26004979 в ТОД АППБ «Аваль», МФО 338501, ) на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (м.Київ, вул.Шолуденко,1, п/р 14 в ГОУ ПІБ України, МФО 300012, ) - 623150,16 грн. втрат від інфляції, 204679,16 грн. - три відсотки річних за несвоєчасні розрахунки, 8278,30 грн. на відшкодування витрат по сплаті державного мита та 118 грн. на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Доручити Господарському суду Тернопільської області видати накази відповідно до 116 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя                                                                      Юрченко Я.О.

Суддя                                                                                          Процик Т.С.

Суддя                                                                                          Галушко Н.А.