ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"25" грудня 2007 р.

Справа № 4/465

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І. розглянув у судовому засіданні справу № 4/465

за позовом: Приватного підприємства "Завод продтоварів "Анжей", селище Георгіївка, Лутугунський район, Луганської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гардаріка", м. Кіровоград

про стягнення 2 107, 11 грн.

Представники сторін :

від позивача: Глод А.Е., довіреність № 229 від 24.12.2007 року;

від відповідача: участі не брали. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені у відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України. Рекомендоване поштове відправлення № 2460243 вручене відповідачу 11.12.2007 року. Про отримання відповідачем вказаного поштового відправлення засвідчує і той факт, що відповідачем 24.12.2007 року через канцелярію подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість надати в судове засідання витребуваних ухвалою суду від 05.12.2007 року матеріалів та через неможливість забезпечити явку повноважного представника в судове засідання.

Враховуючи позицію представника позивача, який категорично заперечує проти відкладення розгляду справи у зв'язку із значною віддаленістю позивача від м. Кіровограда та приймаючи до уваги, що відповідачем не подано до суду будь- яких доказів про наявність обставин на які він посилається як на підставу для відкладення розгляду справи, господарський суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи у відповідності до ст. 77 ГПК України.

Про відсутність у відповідача наміру реалізувати своє процесуальне право на участь у судовому засіданні засвідчує і той факт, що отримавши 11.12.2007 року повідомлення про час та місце розгляду справи, відповідач не виконав вимоги суду викладені в ухвалі про порушення провадження у справі від 05.12.2007 року та не надав до суду пояснення чи можливі заперечення по суті позовних вимог з посиланням на законодавство та доказів про направлення таких пояснень чи заперечень позивачеві та не надав до суду витребуваних матеріалів.

Господарський суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами та при даній явці сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гардаріка", м. Кіровоград на користь Приватного підприємства "Завод продтоварів "Анжей", селище Георгіївка, Лутугунський район, Луганської області заборгованості по оплаті за поставлений товар в розмірі 2 047 грн. 86 коп. та пені в розмірі 59 грн. 25 коп. на загальну суму 2 107 грн. 11 коп. та судових витрат.

Дослідивши матеріали справи та правовідносини між учасниками спору і надавши їм правову оцінку, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

Між сторонами спору 27.09.2003 року укладено договір № 5815 (в подальшому договір), за умовами якого згідно до розділу 1(предмет договору) продавець (позивач) зобов'язався поставляти товари, а покупець (відповідач) приймати товар та своєчасно його оплачувати на умовах даного договору.

Предметом договору сторони визначили проведення господарських операцій по купівлі – продажу продуктів харчування визначених умовами договору протягом 2-х днів з дати прийняття замовлення.

При укладанні договору сторонами також згідно розділу 5 (п. 5.3) визначено, що оплата за отриманий товар повинна здійснюватись протягом семи календарних днів з моменту передачі партії товару.

Згідно до п. 9.1 договору сторони визначили строк дії укладеного договору до 31.12.2004 року, а п. 9.2 договору встановили умову про пролонгацію договору до кінця слідуючого року, якщо жодна із сторін не зробить заяву про зворотнє. Вказаний договір від імені відповідача підписано повноважним представником Стрельцовим І.В., який діяв від імені відповідача згідно до повноважень, визначених довіреністю № 1Д від 21.08.2003 року.

На виконання умов договору позивач, згідно до накладних в період з 05.09.2007 року по 10.10.2007 року провів поставку Донецькій філії відповідача безалкогольні напої на загальну суму 3 488 грн. 58 коп. З поставленої продукції згідно до накладної б/н від 02.11.2007 року відповідачем повернуто позивачу товар на суму 771 грн. 24 коп. Згідно до п. 5.3 договору відповідач повинен був здійснити оплату отриманого товару на протязі 7 днів, однак провів лише часткову оплату вартості отриманого товару на суму 669 грн. 48 коп., у зв'язку з чим, станом на 23.11.2007 року виникла заборгованість в розмірі 2 047 грн. 86 коп.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги на суму 2 047 грн. 86 коп. підтримав повністю.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши правовідносини, що виникли між учасниками спору, господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Таким чином, господарський суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 2 047 грн. 86 коп.

Такий висновок господарський суд зробив на підставі наступного.

Господарський суд вважає, що викладені умови договору, права та обов'язки сторін, порядок виконання договору, дають підстави вважати, що фактично сторонами укладено договір купівлі-продажу.

За приписом ст. 265 Господарського кодексу України до правовідносин поставки, які не врегульовані цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Таким чином, господарський суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під дію глави 54 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач прийняв товар повністю, але не виконав свої зобов'язання по оплаті поставленого товару.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, наявні договірні відносини у відповідності до вимог ст.ст. 11, 639, 655, 691 ЦК України підтверджують що це саме договір купівлі-продажу. Специфікація товару, ознаки, якість, ціна, вартість - визначені в видаткових накладних (а.с. 14- 18).

На користь відносин купівлі-продажу свідчить і застереження в документах на отримання товару про ціну з ПДВ.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Саме невиконання умов договору з боку відповідача і стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права.

У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання..

Спір фактично виник через небажання відповідача провести оплату поставленого позивачем товару. Укладений між сторонами договір та норми діючого законодавства не містять підстав для звільнення відповідача від обов'язку виконати зобов'язання по оплаті поставленого товару.

Позивач правомірно просить стягнути наявний борг в розмірі 2 047 грн. 86 коп. з відповідача на підставі ст. 526 ЦК України, зобов’язання має бути виконано в натурі.

Поряд з цим, господарський суд звертає увагу на ту обставину, що сторонами при здійсненні господарських операцій не виконувались вимоги п.п. 1 і 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996р. за N 293/1318 ( надалі – інструкція), сировина, матеріали паливо... та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі – цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів. Вимоги вказаної інструкції поширюються на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб’єктів господарської діяльності. Згідно п.п. 1 і 2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996р. за N 293/ 1318 ( надалі –інструкція), сировина, матеріали паливо... та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери ( надалі – цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів. Вимоги вказаної інструкції поширюються на підприємства, установи та організації, їхні відділення, філії, інші відособлені підрозділи та представництва іноземних суб’єктів господарської діяльності.

Довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, договором, замовленням... або іншим документом, що його замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей (п. 6 Інструкції). Цим же пунктом встановлений порядок виписки довіреності.

Відповідно до вимог пунктів 12, 13 і 15 Інструкції забороняється відпускати цінності у випадках подання довіреності, виданої з порушенням встановленого порядку заповнення або з незаповненими реквізитами.... Після закінчення відпуску цінностей служби, що здійснювали їх відпуск, здають довіреності разом з документами на відпуск останньої партії цінностей працівникам, на яких покладено обов’язки з ведення бухгалтерського обліку. Відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпуску за довіреністю цінностей покладається на посадових осіб підприємства-постачальника.

Товар отримано представниками відповідача без представлення довіреності, а лише проставленням штампа та підпису отримувача на видаткових накладних.

Отримання товару відповідач не заперечив, на оглянутих в судовому засіданні оригіналі видаткових накладних є підпис отримувача та відтиск штампу відповідача.

Однак, виходячи с припису ст. 43 ГПК України про те, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та керуючись законом, господарським судом визнається доведеним матеріалами справи факт приймання- передачі матеріальних цінностей позивачем відповідачу на загальну суму 3 488 грн. 58 коп.

Про наявність вказаних правовідносин засвідчує поведінка відповідача, який прийняв товар від позивача, провів часткову оплату отриманого товару та розпорядився ним на свій розсуд.

Господарським судом звернуто увагу на відсутність на примірниках роздрібних накладних відомостей про надану довіреність осіб, які отримували матеріальні цінності, що судом визнається як порушення порядку відображення в документах бухгалтерського обліку господарських операцій, передбаченого Законом України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” та Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року “Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.” Єдиним належним та допустимим доказом здійснення господарської операції може бути саме первинний документ з суворо визначеними Законом реквізитами: назвою підприємства, установи від імені якої складено документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища, підписи осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і складання первинного документа, особистий підпис або інші дані, які дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у господарській операції.

Щодо допущених позивачем порушень законодавства господарський суд вважає за необхідне відреагувати внесенням на його адресу окремої ухвали.

Проаналізувавши обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 59 грн. 25 коп., господарський суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення враховуючи наступне.

У відповідності до п.4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання чинності цим кодексом, тобто з 01.01.2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. На час укладення між сторонами договору діяв Цивільний кодекс Української РСР, умови та порядок укладення договору не протирічив вимогам цього кодексу. Договір було укладено в результаті вільного волевиявлення сторін, тому договір продовжував діяти в результаті пролонгації до вчинення сторонами дій на виконання господарських операцій в 2007 році, а вже правові наслідки невиконання відповідачем умов договору щодо оплати отриманого товару підпадають під дію Цивільного кодексу України.

Період за який проведено нарахування пені перебуває в межах позовних вимог.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку нарахування пені проведено також в межах 6 місячного строку. Висновок про обґрунтованість нарахування пені господарський суд робить також на підставі детального аналізу наступних нормативних актів.

Господарський суд вважає, що визначальним для нарахування та стягнення пені є припис п. 6.3 договору про те, що за прострочення оплати поставленого товару покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від загальної суми заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи).

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).

Згідно ч. 6 ст. 4 Цивільного кодексу України цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Статтею 1          Господарського кодексу України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Отже, норми Господарського кодексу є спеціальними щодо встановлення відповідальності по грошових зобов’язаннях суб’єктів господарювання.

Частина 1 ст. 231 Господарського кодексу України має імперативний характер і встановлює, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 343 цього ж кодексу платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Окрім того, згідно ст. 1 спеціального Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР (із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10.01.2002 р. № 9221-ІІІ), який регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В той же час, стаття 3 Закону, яка також носить імперативний характер, вводить певні обмеження щодо меж згоди сторін, а саме: розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідальність за неналежне виконання грошових зобов’язань регулюється спеціальним законом, який передбачає стягнення лише пені, розмір якої обмежений подвійною обліковою ставкою Національного банку України. З даною нормою Закону кореспондується стаття 343 Господарського кодексу України, згідно з пунктом 2 якої платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та стаття 231 Господарського кодексу України, пунктом 6 якої встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

При цьому, господарський суд визнає правильним застосування для розрахунку пені та плати за користування кредитом розмір фактичної заборгованості на суму 2 047 грн. 86 коп.

Господарський суд приймає до уваги, що заявлена до стягнення сума пені в розмірі 59 грн. 25 коп. є меншою від тієї, яку позивач міг би заявити до стягнення на час розгляду справи судом, однак враховуючи що позивачем не збільшено позовні вимоги а суд не находить підстав для виходу за межі позовних вимог через відсутність клопотання зацікавленої сторони, господарський суд вважає за необхідне задовольнити вимоги про стягнення пені в розмірі 59 грн. 25 коп.

Господарським судом не вбачається підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки належні до сплати штрафні санкції у вигляді пені не є надмірно великими порівняно із збитками кредитора та відповідачем не подано до суду доказів про майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні та про наявність не лише майнових але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу при вирішенні питання про зменшення штрафних санкцій.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача повністю, оскільки через невиконання ним зобов'язання позивач змушений був звертатись до суду за захистом своїх прав та поніс додаткові витрати.

Керуючись ст.ст. 34, 49, 82, 84, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гардаріка", м. Кіровоград вул. Луначарського 40/51 (юридична адреса: м. Кіровоград вул. Луначарського, 40/51, фактична адреса: м. Кіровоград, вул. Леніна, 14) п/р 5833, КОД 31754656, МФО 334011 заборгованість о оплаті за отриманий товар в розмірі 2 047 грн. 86 коп., пеню в розмірі 59 грн. 25 коп., сплачену суму державного мита в розмірі 102 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу на користь приватного підприємства "Завод продтоварів "Анжей", селище Георгіївка, Лутугунський район, Луганської області вул. Леніна 6 п/р 260045559, Код 30760798, МФО 304007.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного господарського суду на вказане рішення через господарський суд Кіровоградської області.

Суддя Ю.І. Хилько