ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" грудня 2007 р.

Справа № 34-11/20-07-1555

За позовом Державного підприємство “Миколаївський морський торговельний порт”

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія ”Мар Шіппінг”

про стягнення на суму 57721,59 дол. США

Суддя Фаєр Ю.Г.

Представники:

від позивача: Полубоярова К.В. - провідний юрисконсульт порту, діюча на підставі довіреності від 27.09.2007р. №09/130. В судове засідання 12.12.07р. не з’явився;

від відповідача: Урсулов В.М. –представник, діючий на підставі довіреності від 05.03.2007р. В судове засідання 12.12.07р. не з’явився;

На підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 05.12.2007р. по справі оголошено перерву до 12.12.2007р. до 12год.40хв.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Державне підприємство “Миколаївський морський торговельний порт”, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з відповідача –товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія ”Мар Шіппінг” суми заборгованості у розмірі 57721,59дол.США. по договору №27/06 від 24.01.06р. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 50% знижку на послуги по зберіганню вантажу було надано без зміни у встановленому порядку договору №27/06 від 24.01.2006p., тому відповідач мав сплачувати зазначені послуги за тарифами, встановленими пунктом 7.6 Додатку № 1 до зазначеного Договору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.02.2007р. порушено провадження у справі №11/20-07-1555.

Відповідач проти позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, вказуючи, що з метою уточнення та корегування ставки, зазначеної у п.п.7.6., 7.9. Додатку №1 до договору №27/06 від 24.01.2006p. щодо послуги зі зберігання вантажу, звернувся листами №94 від 11.07.2006p., №85/1 від 30.06.2006р. та №93 від 07.07.2006р. безпосередньо до виконуючого обов'язки керівника ДП “Миколаївський морський торговий порт” з пропозицією зменшення платежів за зберігання вантажу. 14.07.2006р. керівник порту, особисто, діючи відповідно до вимог ст.ст.77, 78 Кодексу Торгівельного Мореплавства України, Статуту підприємства ДП “Миколаївський морський торговий порт”, ст.ст.202, 203, 205, 207 Цивільного Кодексу України, п.5 ст.65 та ст.188 Господарського кодексу України, а також п.8.2. договору між сторонами - письмово погодився надати знижку у розмірі 50% від ставки, зазначеної в п.п. 7.6., 7.9 Додатку №1 до договору №27/06 від 24.01.2006p., але й наполягав вважати звернення відповідача, як Додаток до договору №27/06 від 24.01.2006р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.04.2007р. по справі №11/20-07-1555, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.06.2007р., в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.10.2007р. по даній справі постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.06.2007р. та рішення господарського суду Одеської області від 02.04.2007р. скасовано, справу передано на новий розгляд господарському суду Одеської області. Під час касаційного перегляду Вищим господарським судом України встановлено, що господарські суди не встановили факт отримання відповіді позивача на пропозицію відповідача, яка підписана уповноваженою особою і скріплена його печаткою, що є суттєвим для правильного вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.11.2007р. справу №11/20-07-1555 прийнято суддею Фаєр Ю.Г. до провадження з присвоєнням №34-11/20-07-1555.

При новому розгляді справи, на виконання ухвали суду від 08.11.2007р. та від 19.11.07р., відповідач у судове засідання надав пояснення, в яких він просить в позові ДП “Миколаївський морський торговий порт” відмовити, посилаючись на те, що 30.11.2007р. сторонами укладено Додаткову угоду №14 до договору №27/06 від 24.01.06р., в якій повністю врегулюванні спірні правовідносини.

Позивач проти факту укладення додаткової угоди не заперечує.

Дослідивши матеріали справи суд встановив:

24.01.2006р. між Державним підприємством „Миколаївський морський торговельний порт” (порт) та товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія ”Мар Шіппінг” (генекспедитор) укладено договір №27/06, відповідно до умов якого порт зобов’язався надати послуги з перевалки та відвантаження вантажу згідно з Додатком №1 (який є невід’ємною частиною договору), а генекспедитор, в свою чергу –прийняти ці послуги та оплатити їх згідно з рахунками порту (п.1.1 договору).

На виконання умов даного договору протягом 2006р. портом були надані послуги, у тому числі і зі зберігання вантажу (вугілля бурого та кам’яного), відвантаженого на т/х „OSOGOVO”, „Linden”, „Norden”.

Згідно п.3.1 цього договору генекспедитор сплачує порту вартість наданих послуг, що вказані у Додатку №1.

Додатком №1 до договору №27/06 від 24.01.2006р. встановлено, що у відповідності до п.3.1 цього договору генекспедитор за договором на транспортне експедирування від 10.01.2006р. №002-01/6 з компанією „Forte Vita Enterprises Limited” і за договором-дорученням компанії „Forte Vita Enterprises Limited” від 01.04.2004р. №Е2004.03.41.01 з фірмою „ЕСС HOLDING ESTABLISHMENT” та з компанією „SOLKE CORPORATION LTD” (договір від 09.01.2006р. №011-01/6 на транспортне – експедиторське обслуговування), сплачує послуги за приведеними у таблиці ставками та тарифами.

Пунктом 7.6 вказаного додатку встановлено, що відповідач сплачує порту за надані послуги, за відкрите зберігання вантажу (з моменту надходження вантажу): а) за кожну добу пільгового терміну зберігання протягом 60 діб (після чотирьох діб безоплатного технологічного зберігання) в розмірі 0,10грн./т/добу; б) за кожну наступну добу після закінчення терміну пільгового зберігання в розмірі 1,00грн./т/добу.

Листами від 30.06.2006р. вих№85/1, від 07.07.2006р. вих№93, від 11.07.2006р. вих№94 ТОВ „Компанія ”Мар Шіппінг” звернулося до порту з проханням розглянути можливість зниження оплати за зберігання вантажу в порту у зв'язку з виникненням форс-мажорних обставин.

При отриманні вищезазначених листів начальником порту Капациним В.М. здійснено резолюцію наступного змісту: „Вважати звернення ТОВ „Компанія ”Мар Шіппінг”, як доповнення до Договору з портом, з наданням 50% знижки, у зв’язку з викладеними обставинами”.

На виконання вищезазначених резолюцій портом були виставлені рахунки на адресу ТОВ „Компанія ”Мар Шіппінг” №06371235 від 22.06.2006р. на суму 24812,85 дол. США, №06961235 від 05.07.2006р. на суму 48269,87 дол. США, №07111235 від 17.07.2006р. на суму 46916,83 дол. США зі знижкою за зберігання на 50%, які були сплачені відповідачем у повному обсязі, що підтверджується виписками банку №136 від 25.07.2006р., №114 від 21.06.2006р. №120 від 30.06.2006р. №127 від 12.07.2006р.

При цьому, відповідач, отримавши від порту розглянуті по суті листи з пропозицією внести зміни в Договір №27/06 від 24.01.2006р. за вих. №98 17.07.2006р. направив лист позивачу, яким повідомив про згоду щодо внесення змін до Договору.

Посилаючись на те, що сторонами не було внесено належним чином зміни та доповнення до договору, і всупереч прохання позивача, відповідачем не були надані підтвердження щодо виникнення форс-мажорних обставин, портом були виставлені рахунки від 22.11.2006р. №10571235 на суму недоплати за зберігання в розмірі 21218,64дол.США, №10591235 на суму недоплати за зберігання в розмірі 15881,03дол.США, №10551235 на суму недоплати за зберігання в розмірі 20621,92дол.США відповідно до вимог та тарифів, зазначених в додатку № 1 до договору, які були направлені на адресу відповідача.

Приймаючи до уваги несплату зазначених рахунків ДП „Миколаївський морський торговельний порт” звернулося до суду із відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ст.193 Господарського Кодексу України, ст.526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання–відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1,7 ст. 193).

Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п. 2, 3 ст.188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Статтею 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

30.11.2007р. сторони по справі уклали Додаткову угоду №14 до договору №27/06 від 24.01.2006р., згідно з якою до вартості тарифів на послуги, зазначені у п.7.6, 7.9. додатку №1 до договору 27/06 від 24.01.2006р. застосовується коефіцієнт 0,5 для вантажу, відвантаженого на т/х „OSOGOVO” рейс 21.06.2006р., т/х „Linden” рейс 02.07.2006р., т/х „Norden” рейс 10.07.2006р. Дана угода розповсюджується на відносини між сторонами, що виникли з 18.12.2005р. по 25.07.2006р.

Враховуючи, що начальник порту діяв у межах повноважень, наданих йому статутом Державного підприємства „Миколаївський морський торговельний порт”, правочин вчинений у встановленій законодавством письмовій формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд доходить до висновку про внесення сторонами змін до договору №27/06 від 24.01.2006р., які, відповідно до вимог ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковими до виконання сторонами.

Відповідно до ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, що виникли до його укладення.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємства “Миколаївський морський торговельний порт” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія Мар Шіппінг” заборгованості у розмірі 57721,59 дол. США грн. задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду Одеської області, підписане 17.12.07р., набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Суддя Фаєр Ю.Г.