КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2007                                                                                           № 38/599

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Гарник Л.Л.

при секретарі:                     Семеняк Т.В.

За участю представників:

від позивача Бондар І.Г. (довіреність від 22.01.2007р. № 10/1);

від відповідача Зоріна П.В. (довіреність від 22.03.2007р. № 02-08/448),

Кочерга Ю.О. (довіреність від 12.06.2007р. № 02-08/888);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Макарівське районне виробниче управління житлово-комунального господарства

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.07.2007

у справі № 38/599 (Сулім В.В.)

за позовом                               Макарівське районне виробниче управління житлово-комунального господарства

до                                                   Київське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  визнання рішення нечинним

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.07.2007р. у справі № 38/599                          відмовлено у задоволенні позову Макарівського районного виробничого управління житлово-комунального господарства до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання нечинним виданого останнім рішення „Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції                з боку Макарівського районного виробничого управління житлово-комунального господарства та накладення штрафу” від 28.02.2006р. № 5.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Макарівське районне виробниче управління житлово-комунального господарства звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи. Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд не врахував положення статті 630 Цивільного кодексу України, статті 18 Закону України „Про житлово-комунальні послуги”, положення Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005р. № 630. Крім того, на думку скаржника спір щодо пропуску строку звернення до господарського суду для оскарження рішення відповідача вже розглядався у даній справі і був вирішений згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2004р., якою скасовано ухвалу  господарського суду міста Києва від 23.01.2007р. про припинення провадження у справі               у зв’язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до господарського суду.

Київське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити                    без задоволення, а рішення суду -  без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Макарівського районного виробничого управління житлово-комунального господарства висловився за задоволення апеляційної скарги, представники Київського обласного теритріального відділення Антимонопольного комітету України - за її відхилення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те,                            що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Макарівським районним виробничим управлінням житлово-комунального господарства (далі по тексту – позивач) пред’явлено позов до Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі по тексту – відповідач) про визнання нечинним виданого останнім рішення від 28.02.2006р. № 5                (далі по тексту - рішення).

Позовні вимоги мотивовані тим, що адміністративною колегією Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України при прийнятті рішення від 28.02.2006р. № 5 неповно з’ясовано та не доведено обставини,                  які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального права,                              що відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції»                           є підставами для скасування чи визнання недійсним цього рішення.

Залишаючи без задоволення позов Макарівського районного виробничого управління житлово-комунального господарства,  місцевий господарський суд встановив, що 28.02.2006р. Київським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України прийняте рішення № 5 „Про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку Макарівського районного виробничого управління житлово-комунального господарства та накладення штрафу” (а.с. 13-16).                               .

Згідно пункту 1 названого рішення позивача визнано суб'єктом природних монополій, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринках централізованого водопостачання та централізованого водовідведення з часткою 100 відсотків у межах діючих мереж смт Макарів, є монополістом на ринку утримання житлового фонду та надання житлово-експлуатаційних послуг в районі дислокації житлового фонду Макарівської селищної ради, а також займає монопольне становище на регіональному ринку санітарного очищення.

Також рішенням визнано, що дії позивача є порушенням пункту 2 статті 50, визначеним частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції”, яке полягає у зловживанні монопольним (домінуючим) становищем, що призвело до ущемлення інтересів споживачів шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

У цьому зв’язку згідно пункту 4 рішення до позивача на підставі частини 2 статті 52 Закону України „Про захист економічної конкуренції” застосовано санкцію у вигляді штрафу у розмірі 1 000,00 грн. Крім того, на підставі абзацу 9 частини 1 статті 48 Закону України „Про захист економічної конкуренції” позивача зобов’язано усунути наслідки порушення шляхом проведення перерахунку споживачам неякісної води                      у відповідності з додатком до Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630, за період з 31.08.2005р. по 31.01.2006р.,                              а по вулиці Піонерській (точка, де показники якості води перевищували норми тимчасового дозволу Держспоживстандарту на відхилення від вимог ГОСТ 2874-82 „Вода питьевая. Гигиенические требования й контроль за качеством” у зв’язку з чим вода станом на  23.06.2005р. містила 3,88 мг/л заліза) з 23.06.05 по 30.08.2005р.

Згідно пункту 5 рішення позивача зобов'язано зменшити плату за неякісну спожиту воду на 20 % згідно з додатком до Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 за період з 01.02.2006р.                                    до отримання тимчасового дозволу Держспоживстандарту на відхилення від вимог ГОСТу 2874-82 «Вода питьевая. Гигиенические требования й контроль за качеством».

Наявний в матеріалах справи висновок Державної санітарно-гігієнічної експертизи від 16.07.1996р. свідчить про те, що в одинадцяти населених пунктах Київської області, в тому числі в селищі Макарів, управліннями житлово-комунального господарства експлуатуються водопроводи, в яких вода не відповідає ГОСТ 2874-82. Якість води зазначених джерел водопостачання характеризується підвищеним вмістом заліза та солей жорсткості на межі, передбаченій діючим стандартом (т. 1 а. с. 17-19).

Згідно експертного висновку в селищі Макарів дозволено постачання питної води                   з відхиленням від вимог ГОСТ 2874-82 з 1996 по 1998 роки, втім, враховуючи нестачу води питної якості зауважено на можливості продовження строку дозволу                                на використання джерел водопостачання на УЖКГ Київської області з відхиленням якості води від ГОСТ 2874-82 „Вода питьевая. Гигиенические требования й контроль       за качеством”, які зазначені в переліку, на рекомендований термін до реалізації необхідних заходів по поліпшенню якості питної води.

17.03.1998р. Київською обласною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 126 „Про обласну Програму розвитку водопровідно-каналізаційного господарства та забезпечення населення якісною питною водою                      на 1998-2005 роки”, у якому зазначено, що в десяти населених пунктах,                              зокрема селищі Макарів, вода за вмістом заліза не відповідає вимогам Держстандарту,                                   у зв'язку з чим дозвіл на експлуатацію підземних джерел водопостачання                                     в цих населених пунктах виданий Міністерством охорони здоров'я України лише                    на період 1997-1998 років за умови виконання заходів щодо поліпшення якості                     води (т. 1 а.с. 22-23).

Згідно експертного висновку Державної санітарно-гігієнічної експертизи                       від 30.08.2002 № 5.10/31358 вода артезіанських свердловин № 1, 2, 3, 4, 6 Макарівського районного ВУЖКГ може бути використана в якості джерел госппитного водопостачання селища Макарів. Термін висновку складає три роки. Крім того, у висновку зазначено, що об'єкт повинен відповідати вимогам щодо безпечності для здоров'я людини: вода джерел господарсько-питного водопостачання повинна відповідати ГОСТ 2874-82 «Вода питьевая. Гигиенические требования                          й контроль за качеством», але дозволяється вміст заліза до 3,5 мг/дм.куб.                                Зауважено на необхідності проведення заходів, націлених на  поліпшення якості води: будівництво водозабірних та водоочисних споруд із станцією знезалізнення                                           (3= 2,5 т. м.куб./д, термін до 2005 р.) (т. 1 а.с. 33).

Листом від 20.12.2005р. № 2237 Макарівська районна санітарно-епідеміологічна станція повідомила позивача про те, що за наслідками проведення у 2005 році санітарно-гігієнічного обстеження артезіанських свердловин Макарівського районного управління житлово-комунального господарства виявлено, що показник розчинного заліза у воді артезіанських свердловин складає 0,7 - 1,0 мг/екв.л., зазначивши при цьому,                                        що не заперечує проти використання води для господарсько-питних цілей з водопроводу позивача (т. 1 а.с. 42).

Вміст розчинного заліза в одній з контрольних точок комунального водопроводу по вулиці Піонерській станом на 23.06.2005р. складав 3,88 мг/дм3, тоді як згідно встановленої тимчасовим дозволом норми вміст заліза у воді, що дозволялася для споживання, не може перевищувати 3,5 мг/дм3. У січні 2006 року Макарівською районною санітарно-епідеміологічною станцією проведено санітарно-хімічне дослідження питної води в контрольних точках комунального водопроводу,                                      за наслідками якого встановлено, що вміст розчинного заліза у чотирьох з п'яти точок перевищує допустиму норму і складає 1,5 - 3,4 мг/дм3.

В контексті викладеного, враховуючи положення Статуту позивача про те, що метою його діяльності є задоволення потреб населення, підприємств, установ і організацій                                                                     селища Макарів та Макарівського району у житлово-комунальних та інших видах послуг (п.2.1); предметом діяльності Позивача є, зокрема, роботи та послуги по водопостачанню                           та водовідведенню, прокладанню водопровідно-каналізаційних мереж (п.2.3), місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову  Макарівського районного виробничого управління житлово-комунального господарства.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові відносини, пов’язані із наданням послуг з постачання води, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 2406.2004р. № 1875-ІV, Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21.07.2005р.  № 630 (далі по тексту – Правила).

Комунальними послугами відповідно до зазначеного вище закону є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (стаття 1).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно пункту 6 Правил послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води повинні відповідати вимогам щодо якості і тиску води, температури гарячої води,                     а також розрахунковим нормам витрати води у точці розбору.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та пункту 7 Правил передбачено право місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тимчасово визначати інші норми споживання, якості та режими надання житлово-комунальних послуг з урахуванням технічних можливостей підприємств, кліматичних та інших місцевих умов.

При цьому законодавством, що регулює порядок надання житлово-комунальних послуг, встановлено право споживача на одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі                 їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; зменшення розміру плати, зокрема, у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання (стаття 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; пункт 29 Правил.

Згідно з пункту 23 Правил у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних виконавець здійснює перерахунок розміру плати за фактично надані послуги згідно з додатком до цих Правил                            та виплачує споживачеві компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Позивач є суб'єктом природної монополії, якою згідно частини 1 статті 1 Закону України „Про природні монополії” від 20.04.2000р. № 1682-ІІІ визнається стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб'єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги).

Згідно абзацу 1 частини І статті 10 Закону України „Про природні монополії” суб'єкти природних монополій зобов'язані дотримуватися встановленого порядку ціноутворення, стандартів і показників безпеки та якості товару, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках.

Згідно частини 1 статті 12 Закону України „Про захист економічної конкуренції” від 11.01.2001р. № 2210-ІІІ суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; якщо він не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку у  частині 1 статті 13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено як дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Частина друга статті 13 Закону України „Про захист економічної конкуренції” містить перелік дій, які визнаються зловживанням монопольним (домінуючим) становищем, а саме - встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин; обумовлення укладання угод прийняттям суб'єктом господарювання додаткових зобов'язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору; обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб'єктам господарювання, покупцям, продавцям; часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання; суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб'єктів господарювання на ринку без об'єктивно виправданих на те причин; створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання.

Згідно пункту 2 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

На підставі частини 2 статті 52 названого Закону органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об'єднання, суб'єктів господарювання                           за порушення передбачені пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції                       (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.

Згідно додатку „Вимоги щодо кількісних і якісних показників послуг та зменшення плати у разі їх відхилення” до Правил у разі відхилення показників складу і властивостей води від установлених або погоджених нормативів підприємство має зменшити плату за надані послуги на 20 відсотків за весь строк відхилення якості води від ГОСТу 2874-82 "Вода питьевая. Гигиенические требования и контроль за качеством", вимог санітарного законодавства та від дозволів Держспоживстандарту

У ході дослідження справи Адміністративною колегією відповідача встановлено:

- позивач за період вересень 2005 року по лютий 2006 року, а по вулиці Піонерській з 23 червня 2005 року не зменшував споживачам розмір плати за водопостаяання

- прибуток відповідача від реалізації продукції (робіт, товарів, послуг) за 2005 рік складає 1 286,2 тис. грн., в тому числі 214,5 тис. грн.

Викладені обставини не заперечуються позивачем, спір з цього приводу між сторонами відсутній.

Враховуючи фактичні обставини справи й наведені положення чинного законодавства України, наявні підстави вважати, що відповідач згідно оскарженого рішення правомірно визнав позивача таким, що займає монопольне становище, підставно визнав наявність у діях останнього порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у цьому зв’язку  обґрунтовано зобов'язав його усунути наслідки виявленого порушення шляхом проведення перерахунку споживачам вартості неякісної води, зменшення плати за неякісну спожиту воду на 20 %, а також застосував штрафні санкції в сумі 1 000,00 грн.

Зазначене обумовлює помилковість правової позиції позивача та свідчить                          про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, заслуговує на увагу з’ясування місцевим господарським судом тієї обставини, що позивач пропустив встановлений статтею 60 Закону України „Про захист економічної конкуренції” двомісячний строк для оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України до господарського суду.

Викладений в апеляційній скарзі довід про необхідність застосування при вирішенні даного спору загального строку позовної давності тривалістю у три роки, залишається поза увагою, оскільки  встановлений наведеною нормою строк є присікальним, таким що не підлягає відновленню. Крім того визначені статтею 223 Господарського кодексу України строки реалізації господарсько-правової відповідальності на відповідні правовідносини не поширюються.

Заслуговує на увагу з’ясування місцевим господарським судом тієї обставини, що Типовий договір про надання  послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений  Постановою Кабінету Міністрів України                від 21.07.2005р.  № 630, є певною моделлю, яка може бути взята за основу і модифікована сторонами в залежності від наявності тих чи інших обставин, але не виконує функції регулювання відносин позивача зі споживачами, оскільки не є укладеним.

Решта доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, правильності позиції суду першої інстанції не спростовують і тому їх належить залишити поза увагою.

На таких підставах судова колегія Київського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду постановлено при повному з’ясуванні всіх обставин справи, порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

ВСТАНОВИВ:

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від 12.07.2007р. у справі № 38/599 залишити без змін, а апеляційну скаргу Макарівського районного виробничого управління житлово-комунального господарства – без задоволення.

Справу № 38/599 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.Постанову підписано 21.09.2007р.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Гарник Л.Л.

21.09.07 (відправлено)