ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" жовтня 2007 р.                                                                            Справа  № 7/257

За позовом державного підприємства „Львіввугілля”

до відповідача приватного підприємства «Гарант»

- про стягнення 7469,59 грн. заборгованості з урахуванням індексу інфляції, відсотків річних та пені

Суддя Маціщук А.В.

Позивач просить стягнути з відповідача 7632,25 грн. боргу по розрахункам за вугілля та відшкодування залізничного тарифу за договором № 45 від 11.10.04 р., а також –1067,64 грн. боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 01.02.06 р. по травень 2007 року, 255,19 грн. відсотків річних за 2006 рік і січень-травень 2007 року, 1541,51 грн. пені за період прострочення з 01.02.06 р. по 01.05.07 р.

Відповідач позов не визнав, стверджує, що розрахунки за договором поставки № 45 від 11.10.04 р. є завершеними, а рахунки позивача за іншими поставками є безпідставно завищеними.

В судове засідання представники сторін не з’явились. Про час і місце засідання суд повідомив сторони в установленому порядку. Позивач 10.09.07 р. подав суду клопотання про слухання справи без участі його представника. Явку представників сторін суд обов’язковою не визнав.

Судом встановлено слідуюче. Відповідно до договору купівлі-продажу № 45 від 11.10.04 р. відповідач зобов’язаний поставити позивачеві вугілля у строки, визначені цим договором, за ціною 172,8 грн. Згідно з п.4.3 договору відправником вугілля по залізниці є покупець/відповідач, який оформляє перевізні документи і проводить розрахунки з залізницею, тоді як відповідно до розд.3 договору позивачеві/продавцю відповідач/покупець зобов’язаний сплачувати вартість вугілля. Термін дії договору визначений до 31.12.2004 р. За п.10.1 договору можлива пролонгація даного договору, однак угода про продовження дії договору відсутня.

Відповідно до ст.ст.33,34 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, надавши суду належні та допустимі докази. Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення боргу, позивач представив суду квитанції від 30.11.05 р., 02.12.05 р., 14.12.05 р., 20.12.05 р., 05.01.06 р. про приймання вантажу на адресу приватного підприємства „Гарант” у вагонах №№ 67666388, 67108209, 65707754, 64188659, 60659653 та рахунки за 05.01.05 р., 11.11.05 р., 30.11.05 р. та 20.12.05 р., у яких визначена вартість за послуги /а.с.13-26/. Враховуючи, що термін дії договору купівлі-продажу № 45 не продовжений сторонами, є очевидним, що відвантаження вугілля у 2005 році не відбувалось на умовах цього договору. Тому посилання позивача на умови цього договору в обгрунтування вимоги про оплату залізничного тарифу та стягнення пені є безпідставними.

Крім того, суд погоджується із запереченнями відповідача про невідповідність сум, що вимагаються до оплати за рахунками, сумам, які зазначені у квитанціях про приймання вантажу. Так, відповідно до рахунку № 218 від 30.11.05 р. вартість „послуги з/д тарифу” (без ПДВ) за перевезення у вагоні № 67666388 визначена 1958,33 грн., тоді як у квитанції провізна плата визначена у меншій сумі –1559,00 грн.; відповідно до рахунку № 259 від 20.12.05 р. вартість „послуги з/д тарифу” за перевезення у вагонах №№ 60659653, 64188659, 67108209 визначена 6380,17 грн., тоді як у квитанціях провізна плата визначена у сумах 1551,00 грн., 1166,00 грн. і 1551,00 грн., що становить загалом 4268 грн.; відповідно до рахунку № 13 від 05.01.05 р. вартість „послуги з/д тарифу” (без посилання на № вагону) визначена 1850,67 грн., тоді як у квитанції на вагон № 65707754 провізна плата визначена у сумі 1195,00 грн. Пояснень з приводу таких розбіжностей позивач не надав, тоді як відповідно до ухвали суду від 18.09.07 р. зобов’язаний був це виконати.

Тобто, позивач, враховуючи вищенаведені обставини, не обгрунтував належним чином суму та підстави обрахування боргу і, відповідно - пені та відсотків за прострочення платежів.

Крім того, відповідач надав первинні документи /залізничні накладні та платіжні доручення і квитанції до прибуткових ордерів – а.с.90-114/, з яких вбачається, що відповідачем перерахована позивачеві загалом 165006,13 грн., тоді як вартість відвантаженого вугілля разом із провізною платою за рахунками позивача становить 65816,02 грн.

Вивірку розрахунків сторони не виконали, тому суд дає оцінку наданим сторонами первинним документам. На підставі таких документів суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, поскільки позивач не довів підстави стягнення боргу та не обгрунтував його суми.

Керуючись  ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові.

Суддя