КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.06.2007
№ 22/262

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Смірнової  Л.Г.

Зеленіна  В.О.

при секретарі:                     Кулачок О.А.

За участю представників:

позивача -            не з'явився

відповідача
-            1. Ковальчук К.О. (довір. №
02-4/1250 від 27.10.06)

2. не з'явився

3. не з'явився

4. не з'явився

5. не з'явився

6. не з'явився

7. не з'явився

8. не з'явився

9. не з'явився

10. не з'явився

11. не з'явився

12. не з'явився

13. не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Закритого акционернеого товариства  "Фармацевтична фабрика"

на рішення Господарського суду м.Києва від
18.12.2006

у справі № 22/262 (Шкурат А.М.)

за позовом                               Приватного
підприємства "Ян"

до                                                   Акціонерно-комерційного
банку соціального розвитку "Укрсоцбанк"

Закритого акционерного товариства
"Фармацевтична фабрика"

третя особа відповідача           ВАТ "Наукове виробниче
об"єднання "Йодобром"

Управління Пенсійного фонду України в
Залізничному районі м.Сімферополя

Державна податкова інспекція в
м.Сімферополі

Сімферопольський міський центр
зайнятості

Єжкіна Альбіна Семенівна

ВАТ "Укртелеком"

ДП "Лікувально-оздоровчий
центр" ВАТ "Кримський содовий завод"

АТ "Український інноваційний
банк" в особі Сімферопольської філії

Державна інспекція з контролю якості
лікарських засобів в АР Крим

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Юнік Фарма"

Суб"єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Видавництво "Вперед"

Відкрите акціонерне товариство
"Об"єднаний комерційний банк"

про                                                  визнання правочинів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від
18.12.06 у справі        № 22/262
відмовлено у задоволенні позову про визнання
недійсними іпотечних договорів від 13.04.05, кредитного договору № 33
від 11.04.05, договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 34 від
11.04.05, укладених між Закритим акціонерним товариством “Фармацевтична          фабрика” та Акціонерним комерційним
банком соціального розвитку „Укрсоцбанк” в особі Кримської республіканської
філії.

Рішення
суду першої інстанції ґрунтується на тому, що
кредитні договори № 33 та № 34 підписані сторонами, сторони у належній
письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов, щодо договорів іпотеки
Господарський суд міста Києва зазначив таке, що 12.11.04 державним виконавцем
відділу Державної виконавчої служби Залізничного управління юстиції винесена
постанова про арешт майна ЗАТ “Фармацевтична          фабрика” на забезпечення виконання
кредитних договорів, укладених між АКБ „Укрсоцбанк” і ЗАТ “Фармацевтична   фабрика”, останнім передано в заставу
нерухоме майно за договорами іпотеки від 13.04.05, однак, надання майна в
іпотеку не означає його відчуження, оскільки майно залишається у власності іпотекодавця.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ЗАТ “Фармацевтична
фабрика” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить Київський
апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва
від 18.12.06 по даній справі, припинити провадження по справі.

В
апеляційній скарзі ЗАТ “Фармацевтична
фабрика”  вказує на те, що на час
звернення Приватного підприємства „Ян” до Господарського суду міста Києва з
позовною заявою про визнання недійсними іпотечних договорів від 13.04.05 та
кредитних договорів № 33 і № 34 від 11.04.05 в провадженні Господарського суду
Автономної Республіки Крим вже знаходилася справа між тими ж сторонами, про той
же предмет спору та з тих же підстав, а саме: 05.10.06 було порушено
провадження по справі
№ 2-26/16446-2006 за позовом ВАТ “Наукове виробниче об'єднання “Йодобром
” до ЗАТ “Фармацевтична   фабрика”, АКБ
„Укрсоцбанк” та третіх осіб про визнання договорів недійсними, а тому в  силу пункту 2 частини 1 статті 81
Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції мав залишити
позов без розгляду.

Крім
того, 06.11.06 Господарським судом АР Крим винесено рішення по справі №
2-26/16446-2006 задоволено позовні вимоги ВАТ „НВО „Йодобром” і згідно з
пунктом 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України суд
мав припинити провадження по даній справі, відповідно до статті 5 Закону
України „Про іпотеку” предметом іпотеки можуть бути об'єкти нерухомості, на які
може бути звернено стягнення, відносно майна ЗАТ  “Фармацевтична   фабрика” Відділом державної виконавчої
служби винесена постанова про арешт майна, а тому майно ЗАТ “Фармацевтична   фабрика” не могло бути предметом договорів
іпотеки, розділ 8.5 Статуту ЗАТ “Фармацевтична
фабрика” не містить повноважень на укладення договорів іпотеки та
кредитних договорів, на укладення цих договорів повинна бути згода загальних
зборів акціонерів ЗАТ “Фармацевтична
фабрика”, при укладенні договору про надання відновлювальної кредитної
лінії № 34 від 11.04.05 майно ЗАТ “Фармацевтична   фабрика” вже було надано в іпотеку АТ
„Кредит-Банк” (Україна)”, про що зазначається в пункті 2.1 цього договору.

У
зв'язку з нез'явленням в судове засідання представників сторін і третіх осіб
розгляд апеляційної скарги неодноразово відкладався.

Ухвалою
від 14.05.07 розгляд апеляційної скарги ЗАТ “Фармацевтична   фабрика” відкладено на 04.06.07.

В
судове засіданні  апеляційної інстанції
04.06.07 з'явився лише представник АКБ „Укрсоцбанк”.

Матеріали
справи містять докази належного і своєчасного повідомлення всіх учасників
даного процесу про дату і час розгляду апеляційної скарги. До суду надійшли
поштові повідомлення про вручення сторонам і третім особам ухвали Київського
апеляційного господарського суду від 14.05.07, в якій зазначено про відкладення
розгляду апеляційної скарги на 04.06.07.

Апеляційний
суд вважає можливим  розглянути
апеляційну скаргу ЗАТ “Фармацевтична
фабрика” за наявними у справі документами.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника АКБ „Укрсоцбанк”
колегія суддів встановила наступне:

11
квітня 2005 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку
“Укрсоцбанк” та Закритим акціонерним товариством “Фармацевтична фабрика”
укладено кредитний договір № 33, за яким АКБ „Укрсоцбанк” надав Товариству
кредит на суму 399 999,73 грн з оплатою 21% річних та  терміном повернення кредитних коштів за
графіком з листопада 2005 року до квітня 2006 року, кінцевий термін повернення
кредитних коштів сторони визначили до 10.04.06.

Цією
ж датою 11.04.05 між тими ж сторонами підписано договір про надання
відновлювальної кредитної лінії № 34 від 11.04.05 з максимальним лімітом
заборгованості до 1 100 000 грн. з оплатою 21 % річних та кінцевим терміном
повернення кредиту до 10 квітня 2006 року.

Пункти
1.4 кредитних договорів вказують на те, що позичальник гарантує, що для
укладення цих договорів є всі належні повноваження керівника та дозволи інших
органів управління позичальника, а в пунктах 1.5 кредитних договорів зазначено,
що позичальник гарантує, що на момент підписання цих договорів не існує подій,
що створюють загрозу належному  виконанню
кредитних договорів (судові спори, майнові вимоги третіх осіб тощо), про які
позичальник не повідомив „Укрсоцбанк”.

На
забезпечення виконання зобов'язань за вказаними кредитними договорами Закрите
акціонерне товариство “Фармацевтична фабрика” уклало з АКБ „Укрсоцбанк”
іпотечні договори від 13.04.05, зареєстровані приватним нотаріусом
Сімферопольського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за №№ 4122 і 4123,
згідно з якими Укрсоцбанку передано в заставу нерухоме майно на загальну суму 3
000 000грн.

Пунктами
1.6 іпотечних договорів ЗАТ “Фармацевтична фабрика” гарантувало, що на предмет
іпотеки не існує прав на вимог осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у
встановленому законом порядку, крім літери „А” і „Б”, які знаходяться у заставі
у АТ „Кредит Банк (Україна)”, а також те, що на передачу предмету іпотеки за
цими договорами є всі належні повноваження керівника та дозволи органів
управління іпотекодавця.

19
жовтня 2006 року від Приватного підприємства „Ян” до Господарського суду міста
Києва надійшла позовна заява про визнання недійсними іпотечних договорів з
огляду на те, що вони укладені після того, як 12.11.04 Державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби Залізничного райуправління юстиції
м.Сімферополя була винесена постанова про
арешт майна  ЗАТ „Фармацевтична
фабрика”. Умова про забезпечення є істотною умовою  для кредитних договорів №33 і №34 від  11.04.05. Оскільки, іпотечні договори  є недійсними, позивач просив визнати
недійсними і кредитні договори.

Відповідно до ст..4 Закону  „Про власність” власник на свій розсуд
володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

В ст..ст.317, 319 Цивільного кодексу
закріплені норми, що власникові  налажать
права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник не може
використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян,
інтересам суспільства.

Тобто, згідно зі ст..319 ЦК України
власник своє право на річ здійснює своєю владою та у своєму (власному) інтересі
за допомогою дій, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав власник
має додержуватися моральних засад суспільства.

За кредитними договорами №33 і №34
від 11.04.05 ЗАТ „Фармацевтична фабрика” отримувало кредити  на поповнення обігових коштів і погашення
заборгованості по кредиту перед КРФ „Кредит Банк (Україна)” (п.п.1.2 договорів).
Забезпечення повернення кредиту закріплено, зокрема заставою, яка регулюється
ст..ст.572-593 Цивільного кодексу України, Законами „Про заставу”, „Про
іпотеку”, а тому передача Фармацевтичною фабрикою у заставу нерухомого майна за  іпотечними договорами від 13.04.05
узгоджується з вимогами закону, не суперечить інтересам громадян та
суспільства.

Не заслуговують на увагу  доводи ЗАТ „Фармацевтична фабрика”, викладені
в апеляційній скарзі, про те, що його майно попередньо було передано частково у
заставу АТ „Кредит Банк (Україна) і з цих підстав договори іпотеки, укладені з
АКБ „Укрсоцбанк” є недійсними, оскільки ст..588 Цивільного кодексу передбачає,
що наступна застава майна, що вже заставлене, допускається, якщо інше не
встановлено попереднім договором застави або законом, перший заставодавець  має переважне право перед наступними
заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.
Фармацевтичною фабрикою не доведено відсутність
згоди АТ „Кредит Банк (Україна)” на наступну заставу майна фабрики. Крім
того, у разі порушення права АТ „Кредит Банк (Україна)” укладенням іпотечних
договорів від 13.04.05 з АКБ „Укрсоцбанк” предметом спору щодо визнання
недійсними іпотечних договорів може бути лише за позовом АТ „Кредит Банк
(Україна)”. Укладення наступних договорів застави при відсутності згоди
попереднього заставодержателя  ніяким
чином не порушує право чи охоронюваний законом інтерес ЗАТ „Фармацевтична
фабрика”         і ,зокрема,
Приватного  підприємства „Ян”, про що зазначається
в ст..1 ГПК України, рішенні Конституційного суду України від 01.12.04
№18-рн/2004 у справі №1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес),
роз'ясненні Вищого  арбітражного суду
України №02-5/111 від 12.03.99 „Про деякі питання практики вирішення спорів,
пов'язаних з визнанням угод недійсними” (п.4).

На
запит Господарського суду міста Києва Відділом державної виконавчої служби
Залізничного району м.Сімферополя направлено матеріали зведеного виконавчого
провадження №8389, із якого слідує, що постановою державного виконавця відділу
державної виконавчої служби Залізничного рай управління юстиції  м.Сімферополя від 12.11.04 (т.2, а.с.134)
накладено арешт на майно ЗАТ „Фармацевтична фабрика” за вимогою Ю-119С про
стягнення із ЗАТ „Фармацевтична фабрика” на користь Пенсійного фонду України
суми 88 180,65 грн.

Пенсійний фонд України в Залізничному
районі м.Сімферополя повідомленням про сплату боргу №76 від 02.03.05 (т.2,
а.с.116) надав виконавчій службі інформацію про сплату Фармацевтичною фабрикою
боргу в розмірі 10 011,94 грн., а тому
згідно з постановою ВДВС від 12.11.04 заборгованість ЗАТ „Фармацевтична
фабрика” складає 78 168,71 грн.

Частина 2 статті 55 Закону „Про
виконавче провадження” встановлює, що державним виконавцем за постановою про
арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути
накладений арешт у межах суми стягнення.

Таким чином, згідно з нормами чинного
законодавства на час укладення оспорюваних іпотечних договорів (13.04.05) існувала
заборона відчуження  нерухомого майна ЗАТ
„Фармацевтична фабрика” по вул.. Річній, 10 м.Сімферополя згідно постанови про
арешт майна від 12.11.04 на  суму 78
168,71 грн., в той час, як вартість заставленого нерухомого майна за
іпотечними   договорами, укладеними між
ЗАТ „Фармацевтична фабрика” та АКБ „Укрсоцбанк” оцінена сторонами на суму 3 000
000 грн.

Разом з тим, ч.5 ст.55 Закону „Про
виконавче провадження” встановлює, що порушення заборони державного виконавця
розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за
собою  відповідальність зберігача майна,
передбачену законом.

Матеріали справи не містять доказів
направлення виконавчою службою постанови про накладення арешту від 12.11.04 до
органів нотаріату, як цього вимагає ч.2 ст.55 Закону „Про нотаріат”. АКБ
„Укрсоцбанк” надав суду пояснення  про
те, що йому не було відомо про заборону відчуження майна ЗАТ „Фармацевтична
фабрика”, а тому відсутні правові підстави для визнання недійсними іпотечних
договорів від 13.04.05, оскільки ці договори
відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того,  Закон „Про виконавче провадження”
відповідальність за порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або
користуватися майном покладає на зберігача майна.

Власником і зберігачем предмету
іпотеки є ЗАТ „Фармацевтчина фабрика” і відповідно до частини 3 статті 92
Цивільного кодексу України  у відносинах
із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не
має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла не знати
про такі обмеження.

Тобто, позивач не довів і матеріали
справи  не містять інформації, що АКБ
„Укрсоцбанк” знав про обмеження прав генерального директора ЗАТ „Фармацевтчина
фабрика” на укладення іпотечних договорів, а тому  відповідно до ч.5 ст.55 Закону „Про виконавче
провадження” і ч.4 ст.92 Цивільного кодексу ЗАТ „Фармацевтична фабрика” і зокрема
її органи управління у зв”язку  з порушенням
своїх обов”язків щодо представництва несуть відповідальність за збитки, завдані
ними юридичній особі, а саме : ЗАТ „Фармацевтична фабрика”.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про
незадоволення позову Приватного підприємства „Ян” про визнання недійсними  кредитних договорів №33, №34 від 11.04.05,
іпотечних договорів від 13.04.05, укладених між ЗАТ „Фармацевтична фабрика” і
АКБ „Укрсоцбанк”.

Не заслуговують на увагу доводи ЗАТ
„Фармацевтична фабрика”, викладені в апеляційній скарзі щодо припинення
провадження по даній справі у зв”язку з розглядом Господарським судом  Автономної Республіки Крим справи
№2-26/16446-2006 про визнання недійсними
іпотечних і кредитних договорів, укладених між ЗАТ „Фармацевтична
фабрика” і АКБ „Укрсоцбанк”, оскільки п.2 ч.1 ст.80 ГПК України передбачає
припинення провадження у справі якщо є рішення господарського суду між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, алериватне підприємство „Ян”
не являється стороною у справі №2-26/16446-2006.

Крім
того, за інформацією АКБ „Укрсоцбанк” і ЗАТ „Фармацевтична фабрика”
рішення  Господарського суду АРК від
06.11.06 у справі                  №
2-26/16446-2006 оскаржено до апеляційного суду і сторони не надали доказів
перегляду цього рішення апеляційною інстанцією, а тому в силу ст..85 ГПК
України рішення по справі № 2-26/16446-2006 вважається таким, що не набрало
законної сили.

Безпідставними
є твердженн ЗАТ „Фармацевтична фабрика” про те, що укладення іпотечних і
кредитних договорів не узгоджено загальними зборами ЗАТ „Фармацевтична
фабрика”, оскільки вказана підстава на зазначена в позовній заяві Приватного
підприємства „Ян”, не досліджувалася в суді першої інстанції.

Відповідно до ст..22 ГПК України лише
позивач до прийняття рішення у справі може змінити підставу чи предмет позову.

Враховуючи
викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення
Господарського суду міста Києва від 18.12.06 по даній справі.

Керуючись
ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від
18.12.2006 у справі №22/262 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства  „Фармацевтична
фабрика” без задоволення.

2.
Матеріали справи №22/262 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Капацин  Н.В.

Судді
Смірнова  Л.Г.

Зеленін  В.О.

06.06.07 (відправлено)