ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2007 р. Справа № 8/366-06

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді

суддів:

при секретарі ,

за участю представників сторін:

від позивача: Костюк Т.І., довіреність від 12.04.2007р. (брала участь в судовому засіданні 04.12.07р.),

від відповідачів:

- Соснівецького ССТ: Козика Ю.Й. - голова правління, Лисько В.П., довіреність від 15.06.2007р.,

- Шаргородської райспоживспілки: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Соснівецького сільського споживчого товариства, м. Шаргород Вінницької області

на рішення господарського суду Вінницької області

від "11" червня 2007 р. у справі № 8/366-06 (суддя Мельник І.Ю.)

за позовом Шаргородського сільського споживчого товариства, м. Шаргород Вінницької області

до Соснівецького сільського споживчого товариства, м. Шаргород Вінницької області

та Шаргородської райспоживспілки, м. Шаргород Вінницької області

про визнання права власності на нежиле приміщення,-

з перервою в судовому засіданні з 04.12.2007 року по 11.12.2007 року, відповідно до ст.77 ГПК України,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 11.06.2007 рокуу справі №8/366-06 задоволено змінені позовні вимоги по зміненому позову: визнано, що зобов'язання, які виникли між Соснівецьким сільським споживчим товариством та Шаргородським сільським споживчим товариством 16.04.2003 року є укладеним письмовим договором купівлі - продажу приміщень магазинів в с. Калинівка та в с. Розкіш; визнано по вищевказаному договору право власності за Шаргородським ССТ на приміщення магазину в с. Розкіш (в даний час м. Шаргород, вул. Нагірна,16).

Крім того, стягнуто з Соснівецького ССТ на користь Шаргородського ССТ 85,00 грн. витрат по оплаті державного мита та 118,00 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с.128-130, т.2).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Соснівецьке ССТ звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити, визнавши договір купівлі-продажу магазинів, що розташовані в м. Шаргороді та с. Калинівка неукладеними з підстав, викладених у скарзі (а.с.3-6, т.3).

Вказує, що Шаргородське ССТ письмового договору купівлі-продажу 2-х магазинів з Соснівецьким ССТ не укладало, в підтвердження укладання даного договору жодного документу не надало, а в наданих документах (платіжне доручення та накладна) не зазначено істотних умов договору, а саме: переліку та ціну майна що продається, та враховуючи положення ст.ст.44,153,224,228 ЦК УРСР договір на який посилається позивач не укладався.

Крім того, відповідно до п.17 Статуту Соснівецького ССТ вищим органом управління споживчого управління є загальні збори його членів. Загальні збори Соснівецького ССТ відносно продажу магазинів не проводились і рішення про погодження продажу магазинів не приймалося.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Позивач - Шаргородське сільське споживче товариство у письмовому відзиві на апеляційну скаргу та його представник в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги.

Вказує, що за спірні приміщення Шаргородське ССТ, як покупець, сплатило кошти в сумі 24703 грн., згідно платіжного доручення №161 від 16.04.2003 року, а Соснівецьке ССТ, як продавець, прийняло кошти і передало по накладних дані приміщення магазину в с.Розкіш по вул.Нагірна,16. По вищевказаній угоді Шаргородське ССТ фактично володіє, користується та розпоряджається приміщеннями магазинів в с.Розкіш і в с.Калинівка, як власник, з 16.04.2003 року і по теперішній час.

Просить рішення господарського суду Вінницької області залишити без змін, а апеляційну скаргу Соснівецького ССТ - без задоволення.

Відповідач - 2 - Шаргородська райспоживспілка письмового відзиву на апеляційну скаргу не надіслав, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги та положення ст.101 ГПК України про межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає, що відсутність представника відповідача - Шаргородської райспоживспілки не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників позивача та першого відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між Шаргородським сільським споживчим товариством та Соснівецьким сільським споживчим товариством колегією суддів враховується, що відповідно до статтей 41, 42 Цивільного кодексу Української РСР (був чинним на час виникнення спірних правовідносин) угодами визначаються дії громадян і організацій, які спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі.

Згідно ст.43 ЦК УРСР до усних угод відносяться угоди, що виникають під час їх виконання, якщо інше не встановлено законодавством. У випадках, коли угоди між організаціями або між організацією і громадянином укладаються в усній формі, організація, яка оплатила товари або послуги, повинна одержати від другої сторони письмовий документ, що стверджує одержання грошей і підстави їх одержання.

Тобто приписи зазначеної статті передбачають укладання усної угоди купівлі-продажу товарів або послуг.

Відповідно до ст.44 ЦК УРСР в письмовій формі повинні укладатися угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у ст.43 ЦК УРСР, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством.

Виходячи з вимог ст.44 ЦК УРСР договір купівлі-продажу будівель повинен укладатися в письмовій формі з додержанням всіх необхідних вимог щодо його форми.

Договір купівлі-продажу - це угода, в силу якої продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст.224 ЦК УРСР).

Частиною 1 статті 153 ЦК УРСР передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договору даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 224, 228 ЦК УРСР істотними умовами для договору купівлі-продажу є умови щодо предмета договору та ціни.

Згідно ст.224 ЦК УРСР предметом договору купівлі-продажу є майно (індивідуально-визначені речі, та речі, визначені родовими ознаками, цінні папери, певні зобов'язальні права та ін.).

З контексту вищевказаних статей Цивільного кодексу УРСР вбачається, що договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен укладатися у письмовій формі де сторони за договором повинні були погодити перелік, кількість і ціну майна, яке підлягало продажу.

Позивачем не надано суду жодного доказу, що стверджує про підписання Соснівецьким ССТ та Шаргородським ССТ договору купівлі-продажу магазинів.

При відсутності письмової форми договору між сторонами позивач не мав права перерахування кошти Соснівецькому ССТ за вищевказані магазини.

Згідно зі ст.46 Цивільного кодексу Української РСР недодержання простої письмової форми, що вимагається законом (ст.44 ЦК УРСР), позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків, а у випадках, прямо зазначених у законі, тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Слід зазначити, що згідно інвентарної справи по будівлі-магазину, що розташований за адресою м. Шаргород, вул. Нагірна, 16 знаходиться магазин площею 65,6 кв. м. та два склади площею 25,7 кв. м. та 27,8 кв. м., а будівля - магазину розташованого у с. Калинівка складається з п'яти приміщень (коридор -16,3 кв. м, торговий зал - 24 кв. м, торговий зал - 23,7 кв. м., кладова 17,2 кв. м, склад - 49,6 кв. м. та дві веранди 14,4 кв. м і 27,3 кв. м.

Посилання позивача на платіжне доручення №161 від 16.04.2003 року (а.с.8, т.1) є безпідставним, оскільки в графі "призначення платежу" вказано, що кошти перераховуються за приміщення магазинів згідно договору №2 укладеного 16.04.2003р. Проте позивач не надав доказів існування такої угоди. Копія договору купівлі-продажу основних засобів №2 від 16.04.2003 року не є таким доказом, оскільки містить посилання на постанову Шаргородського РСС від 21.06.2003р. №22, хоча договір датований 16.04.2003 року. Крім того, оригінал цього договору суду не надано (а.с.72, т.2).

Накладна №6 від 16.04.2003р. є документом на відпуск товарно-матеріальних цінностей, а не документом по якому проводиться продаж будівель, тобто в даному випадку магазинів.

Щодо форми заповнення самої накладної, то в графі "підстава", відсутні відомості відносно документу, що є підставою для видачі товарно-матеріальних цінностей, відсутні ініціали і прізвище одержувача, номер та дата видачі довіреності (довіреність відсутня). Накладна повинна підписуватися керівником та головним бухгалтером підприємства, що відпускає товарно-матеріальні цінності, які завіряються печаткою даного підприємства. Фактично на ній стоїть два підписи в графі "головний бухгалтер" та в графі "прийняв", а графи "директор" і "здав" ніким не підписані, та проставлені печатки двох товариств (а.с.11, т.1).

При укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони за договором укладають акт прийому передачі даного майна, який підписується сторонами.

В матеріалах справи відсутні документи, які стверджують про передачу Соснівецьким ССТ Шаргородському ССТ магазину, що розташований в с. Калинівка.

Наказом Міністерства юстиції №7/5 від 07.02.2002р. затверджено Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно де зазначено, що правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна є зокрема договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом яких є нерухоме майно.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до п.17 Статуту Соснівецького ССТ та ст.52 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом управління товариства є загальні збори його членів, які правомочні розглядати та вирішувати будь-які питання діяльності товариства.

Відповідно до п.46 Статуту споживче товариство самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Воно реалізує права власника через свої органи (загальні збори пайовиків, уповноважених, правління) у відповідності з їх компетенцією, визначеною статутом (а.с.68, т.1).

Згідно п.47 Статуту Соснівецького ССТ загальні збори споживчого товариства (уповноважених) передають право володіння, користування та розпорядження їх власністю правлінню споживчого товариства, за виключенням права продажу, ліквідації, передачі іншим організаціям і підприємствам, надання в оренду з правом викупу, обміну, безкоштовного користування або в позику основних засобів. Вирішення цих питань правління споживчого товариства погоджує з правлінням спілки, до якої воно входить (а.с.68, т.1).

Вирішення питання про продаж майна Соснівецького сільського споживчого товариства відноситься до загальних зборів товариства, як то визначено в п.46 Статуту товариства.

Загальні збори Соснівецького ССТ (уповноважених) відносно продажу магазинів не проводилися і відповідно рішення про погодження продажу магазинів не приймалося.

Відповідно до ст.10 Закону України "Про споживчу кооперацію" власність споживчої кооперації є недоторканою, перебуває під захистом держави і охороняється законом на рівні з іншими формами власності. Забороняється відволікання майна споживчих товариств та їх спілок на цілі, не пов'язані з їх статутною діяльністю.

Майно споживчих товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку та безоплатне тимчасове користування членам споживчих товариств, державним, кооперативним та іншим організаціям, трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференції та з'їздів відповідних спілок або уповноважених ними органів.

А тому висновок господарського суду першої інстанції стосовно визнання, що зобов’язання, які виникли між Соснівецьким ССТ та Шаргородським ССТ 16.04.2003 року є укладеним письмовим договором купівлі-продажу приміщень магазинів в с. Калинівка та в с. Розкіш, вул. Нагірна,16 (в даний час м. Шаргород, вул. Нагірна,16) та визнання по вищезазначеному договорі право власності за Шаргородським ССТ на приміщення магазину в с. Розкіш, вул. Нагірна,16 (в теперішній час м. Шаргород, вул. Нагірна,16) є помилковим.

Згідно ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач не довів правомірність заявлених ним позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач, серед іншого, просить визнати спірний договір неукладеним.

Відповідно до ч.3 ст.101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Відповідач зустрічний позов не подавав, відповідно його вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу магазинів неукладеним судом першої інстанції не розглядалися.

Враховуючи вищевказане колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Вінницького суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Соснівецького ССТ частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Соснівецького сільського споживчого товариства, м. Шаргород Вінницької області задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Вінницької області від 11 червня 2007 року у справі №8/366-06 скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

"В позові відмовити."

3. Справу №8/366-06 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий - суддя:

судді:

Віддрук. 5 прим.:

1 - до справи; 2 - позивачу

3,4 - відповідачам;

5 - в наряд