ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.

№ 7/313

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Муравйова О.В. –головуючого

Коробенка Г.П.

Фролової Г.М.

за участю представників:

позивача

Михайлова О.Ю. - дов. від 06.03.2007 року

відповідача

Мернік О.В. - дов. від 06.06.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветком"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду

від

06.09.2007 року

у справі

№ 7/313 господарського суду міста Києва

за позовом

Державного підприємства "Сніжневуглезбут"

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветком"

про

стягнення 29 040, 23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2007 року у зв’язку з відпусткою судді Полянського А.Г., для розгляду касаційної скарги у справі № 7/313 господарського суду міста Києва, призначено колегію суддів у складі: головуючий –Муравйов О.В., судді –Коробенко Г.П., Фролова Г.М.

У квітні 2007 року Державне підприємство "Сніжневуглезбут" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветком" про стягнення з відповідача на користь позивача 19 936, 02 грн. боргу, 7 316, 52 грн. інфляційних втрат та 1 787, 69 грн. 3% річних.

15.06.2007 року в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 19 936, 02 грн. боргу, 8 971, 21 грн. інфляційних втрат та 1 928, 61 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідності з договором поставки № ВС-27/04-У від 31.01.2004 року позивач передав у власність відповідача вугільну продукцію обсягом 1 454 т на загальну суму 269 936, 02 грн. Оскільки відповідач розрахувався за поставлену продукцію частково, лише на суму 250 000, 00 грн., позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в судовому порядку та застосувати до нього штрафні санкції за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань.

Рішенням господарського суду міста Києва від 21.06.2007 року (суддя: Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2007 року (судді: Андрієнко В.В. –головуючий, Студенець В.І., Малетич М.М.) по справі № 7/313 господарського суду міста Києва позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветком" на користь Державного підприємства "Сніжневуглезбут" 19 936, 02 грн. основного боргу, 1 928, 61 грн. 3% річних, 8 971, 21 грн. інфляційних втрат, 392, 40 грн. державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Мотивуючи судові рішення, господарські суди з посиланням на статті 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України, статтю 33 Господарського процесуального кодексу України зазначають, що позовні вимоги обґрунтовані, документально доведені, а тому підлягають задоволенню. Крім того, суд зазначає, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання, оскільки розрахувався за поставлену вугільну продукцію лише на суму 250 000, 00 грн.

Не погоджуючиcь з постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ветком" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2007 року по справі № 7/313 господарського суду міста Києва, в якій просить постанову у справі скасувати, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального і процесуального права, зокрема, статті 625 Цивільного кодексу України, статей 43, 101 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема, заявник зазначає, що права та обов'язки сторін за договором поставки № ВС –27/04-У від 31.10.2004 року були припинені 31.12.2004 року.

Позивач надав клопотання про збільшення розміру позовних вимог.

Зазначене клопотання судом не приймається, як таке, що суперечить положенням статті 1117 Господарського процесуального кодексу України щодо меж перегляду справ в касаційній інстанції.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить змінити рішення господарського суду міста Києва по справі №7/313 від 21.06.2007 року в частині розміру суми стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветком" на користь Державного підприємства "Сніжневуглезбут" суми індексу інфляції та 3% річних за прострочення платежу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, 31.01.2004 року між Державним підприємством "Сніжневуглезбут" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ветком" укладено договір поставки №ВС-27/04-У, відповідно до умов якого позивач постачає відповідачу вугільну продукцію, яку останній зобов’язується прийняти та оплатити.

Пунктом 3.8 договору сторони передбачили, що право власності на вугілля переходить до відповідача після підписання сторонами акта прийому-передачі вугілля, після чого вугілля вважається поставленим.

Підставою для оплати поставленого вугілля є документи, зазначені в пункті 3.5 даного договору, а також підписаний обома сторонами акт прийому-передачі вугілля (пункт 6.2 договору).

Відповідно до пункту 6.4 договору оплата за поставлене вугілля здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 30-ти банківських днів з моменту підписання обома сторонами акта прийому-передачі вугілля.

Пунктом 7 договору передбачена відповідальність за порушення виконання умов договору, а саме: за невиконання або неналежне виконання зобов’язань за договором сторони несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України та умов даного договору (пункт 7.1 договору); за невиконання грошових зобов’язань за даним договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочки виконання грошового зобов’язання, виходячи із загального розміру невиконаного грошового зобов’язання (пункт 7.7. договору).

Позивач свої зобов’язання за договором виконав, поставивши відповідачу 1454 тон вугілля на загальну суму 269936,02 грн., про що сторонами був складений та підписаний акт прийому-передачі вугілля.

Відповідач свої зобов’язання виконав не в повному обсязі, розрахувавшись з позивачем за поставлене вугілля частково у розмірі 250000 грн., заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки вугілля складає 19936,02 грн., що також підтверджується актом звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 530 Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, господарські суди дійшли висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за договором поставки вугілля у розмірі 19936,02 грн., а також 1928,61 грн. – 3% річних, 8971,21 грн. –інфляційних втрат за період з 26.03.2004 року по 14.06.2007 року.

Відповідно до роз’яснень, викладених у пунктах 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Кодексу).

Згідно статті 266 Кодексу зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Статтею 267 Кодексу встановлені наслідки спливу позовної давності.

Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Однак, господарськими судами не звернуто уваги на доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки вугілля, викладені у відзиві на позовну заяву.

Згідно статті 260 Кодексу позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Статтею 253 визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( частина 1 статті 261 Кодексу).

Згідно частини 5 статті 261 Кодексу за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 6.4 договору поставки №ВС-27/04-У визначений строк розрахунків за договором, а саме: протягом 30-ти банківських днів з моменту підписання обома сторонами акта прийому-передачі вугілля.

Акт прийому-передачі вугілля підписаний сторонами 10.02.2004 року.

Однак, позовна заява Державного підприємства "Сніжневуглезбут" за вих.№88 датована 19.04.2007 року та надіслана до суду 20.04.2007 року, про що свідчить відбиток штампу Укрпошти на конверті.

Відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно частини 1 статті 265 Кодексу залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

При цьому, колегія зазначає, що в матеріалах справи (а.с. 4) знаходиться незасвідчена копія ухвали господарського суду Донецької області від 12.03.2007 року у справі №04-06/11/1-15, якою передано позовну заяву Державного підприємства "Сніжневуглезбут" №1 від 06.03.2007 року про стягнення 29040,23 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветком" за підсудністю до господарського суду міста Києва; будь-які докази знаходження зазначеної позовної заяви на розгляді у господарському суді міста Києва в матеріалах справи відсутні, як відсутні і відомості щодо підстав позову у справі №04-06/11/1-5.

Зазначені обставини судами першої та апеляційної інстанції досліджені не були, проте, колегія суддів вважає, що зазначені обставини мають суттєве значення для вирішення спору по суті.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а також враховуючи, що господарськими судами порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова суду підлягають скасуванню, а справа підлягає передачі на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветком"

задовольнити частково.

Рішення господарського суду міста Києва від 21.06.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.09.2007 року по справі № 7/313 господарського суду міста Києва скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий О. Муравйов

Судді Г. Коробенко

Г. Фролова