ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.12.2007                                                              Справа № 12/264

Суддя господарського суду Тисянчин В. М. розглянувши матеріали

за позовом дочірнього підприємства „Закарпатський облавтодор” в особі філії „Воловецький райавтодор „Відкритого акціонерного товариства державної акціонерної компанії „Автомобільні дороги України”, м. Ужгород

до відповідача Міжгірського виробничого управління житлово комунального господарства, смт. Міжгір’я

про стягнення заборгованості в сумі 20 000 грн.

Суддя Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача – Біланинець І. І., (представник за довіреністю № 06/1589 від 10.10.2007 року)

Від відповідача –не з’явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ: заявлено дочірнім підприємством „Закарпатський облавтодор” в особі філії „Воловецький райавтодор „Відкритого акціонерного товариства державної акціонерної компанії „Автомобільні дороги України”, м. Ужгород до Міжгірського виробничого управління житлово комунального господарства, смт. Міжгір’я про стягнення заборгованості в сумі 20 000 грн.

Представнику позивача роз’яснені права і обов’язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не заявлено.

Представник відповідача частково визнав борг в сумі 18 052 грн., а решту 1 948 грн. заперечив з підстав викладених у письмовому відзиві на позов поданому в судовому засіданні (вх. № 11650 від 13.12.2007 року), зокрема посилається на неправомірність цих вимог.

За заявою (вх. № 12106 від 13.12.2007 року) представників відповідача (Мущинський Б.О.; Я.В. Купецький – директор Міжгірського виробничого управління житлово комунального господарства, які брали участь у судовому засіданні 13.12.2007 року) оголошено перерву в порядку ст. 77 ГПК України до 25.12.2007 року до 11 годин з метою надання суду переконливих доказів в підтвердження заперечень позову чи добровільного врегулювання спору. Однак, в судовому засіданні 25.12.2007 року вищеназваних доказів з боку відповідача суду не надано, через що справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник позивача не заперечив часткове стягнення судом 18 052 грн. визнаної відповідачем суми, та заявив суду про отримання відповідачем фінансування в сумі 20 000 грн. за підрядним контрактом № 108 від 11.12.2006 року.

Подані суду відповідачем в якості доказу заперечення позову Акт зауважень до виконаних робіт (а/с 38); Дефектний акт (а/с 39) судом відхиляються, як такі, що не відповідають формі, відсутні дати на них, фаховій (експертній) конкретизації опису у відповідності з будівельно –монтажними нормами і правилами (ДБН; ВБНД); по зауваженнях вказаних в переліку, не вказано сторони проведення обстежень, розпорядчий акт органу заснування комісії, що підписала акт зауважень, відсутність посилання на фахово –експертний аргумент суб’єктності комісійного органу та ін.

Вивчивши доводи позовної заяви та матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість відповідача в сумі 20 000 грн. –основного боргу щодо оплати за виконані, згідно підрядного контракту № 108 від 11.12.2006 року, роботи по відновленню елементів автодороги пошкодженої внаслідок реконструкції водопровідних мереж в смт. Воловець, підтверджується матеріалами справи, зокрема:

- довідкою про вартість виконаних підрядних робіт за грудень 2006 року;

- актом приймання виконаних підрядних робіт за грудень 2006 року;

- актом звірки від 30.11.2007 року;

- розрахунком позову, а за таких обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача про добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11; 526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України майново –господарські зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у суді, обставини спору (права і зобов’язання сторін) оцінюються судом з огляду на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов’язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК України в силу зобов’язання –кредитор вправі вимагати виконання обов’язку від боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов’язань у відносинах. Підставою виникнення зобов’язання є юридичний факт.

В даній правовій ситуації юридичним фактом, на підставі якого виникли зобов’язальні відносини між сторонами, є виконання робіт по відновленню елементів автодороги пошкодженої внаслідок реконструкції водопровідних мереж в смт. Воловець (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду, підрядчик зобов’язується виконати на свій ризик певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов’язується прийняти й оплатити виконану роботу.

Отже, обов’язок відповідача оплатити вартість виконаних робіт по відновленню елементів автодороги пошкодженої внаслідок реконструкції водопровідних мереж в смт. Воловець є безспірним.

Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов’язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

При постановленні судового рішення враховується характер зобов’язання, наслідки його невиконання, особа відповідача, ступінь його вини, суспільно – державну значимість господарської діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання відповідачем зобов’язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3 ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово –майнового стану сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що склад цивільно –правової відповідальності є наявним на момент судового розгляду справи.

Досліджуючи критерії розмежування вини і недобросовісності суб’єктів спірних відносин суд притримувався лінії розмежування специфічних для різних видів цивільних відносин форм дотримання або порушення обов’язкових з погляду права моральних велінь вочевидь, що має визначатися колом обставин, які зумовлюють застосування до правопорушника заходів цивільно –правової відповідальності.

Встановлюючи дійсні обставини справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, в даному випадку –письмовими доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, поклавши відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2 Закону України „Про судоустрій України”; ст.ст. 4, 33, 34; 36; 43, 44; 49; 82 - 84, 115; 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити повністю.

2.          Стягнути з Міжгірського виробничого управління житлово комунального господарства (смт. Міжгір’я, вул. Незалежності, 72 „А”; код 03344473) на користь дочірнього підприємства „Закарпатський облавтодор” в особі філії „Воловецький райавтодор „Відкритого акціонерного товариства державної акціонерної компанії „Автомобільні дороги України” (м. Ужгород, вул. Собранецька, 39; код 31179046) суму 20 000 (двадцять тисяч грн.) –основного боргу та 102 (сто дві грн.) - у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.) –у відшкодування витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тисянчин В. М.