ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

10.07.2007р.                                                                                          Справа № 14/239

за позовом Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплокомуненерго", вул. Чкалова, 17, м. Лубни, Полтавська область,37500

до Відкритого акціонерного товариства "Лубенська швейна фабрика "Лубенчанка", пл. Кірова, 16/1, м. Лубни, Полтавська область,37500

про стягнення 26306,59 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

Представники:

від позивача: Калина О.І., дов. №1-17/04 від 02.01.2007р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: розглядається позовна заява про стягнення 26306,59 грн. - заборгованості за договором на відпуск теплової енергії №28 від 14.08.2002 р., в тому числі: 21845,88 грн. - основного боргу, 4138,67 грн. - пені, 200,76 грн. - збитків від інфляції, 121,28 грн. - 3% річних.

Ухвалою заступника голови господарського суду Полтавської області Пушка І.І від 06.06.2007р. склад суду було змінено в зв'язку з відпусткою судді Іваницького О.Т. і справа передана на розгляд судді Плехановій Л.Б.

Суддя Плеханова Л.Б. прийняла справу до свого провадження і відклала її розгляд на 10.07.2007р.

Ухвалою заступника голови господарського суду Полтавської області Пушка І.І. від 09.07.2007р. склад суду було змінено в зв'язку з виходом із відпустки судді Іваницького О.Т. і справу передано йому на розгляд.

Суддя Іваницький прийняв справу та розглянув її по суті.

Відповідач відзив на позов та витребувані документи ухвалами господарського суду Полтавської області від 12.01.2007р., 15.02.2007р., 06.03.2007р. не подав, у судове засідання не з'явився.

Ухвали суду направлялись відповідачу на адресу, зазначену в позовній заяві (м. Лубни, пл. Кірова, 16/1), яка також підтверджується довідкою відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 09.07.2007 року за №178. Однак ухвали повернулася до суду із відміткою поштового відділення - в зв'язку з відсутністю адресата.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо і господарський суд тричі повідомляв належним чином відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання, згідно з п. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом вищого господарського суду України (від 10.12.2002р. №75), а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, то справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши і оцінивши матеріали справи і подані докази, заслухавши представника позивача, суд встановив, що 14.08.2002 р. між виробничим міжрайонним філіалом теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (далі - позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Лубенська швейна фабрика "Лубенчанка", м. Лубни (далі - відповідач) був укладений договір на відпуск теплової енергії №28 (далі - договір), відповідно до якого позивач надав відповідачу послуги по опаленню протягом січня -березня 2007р. на загальну суму 21845,88 грн.

Відповідно до пункту 14 договору відповідач зобов'язувався сплачувати за опалення та гаряче водопостачання один раз в місяць до 30 числа поточного місяця, але порушив взяті на себе зобов'язання в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість на суму 21845,88 грн.

На момент звернення з позовною заявою до суду виробничий міжрайонний філіал теплового господарства "Лубнитеплоенерго" реорганізовано згідно з рішенням одинадцятої сесії четвертого скликання Полтавської обласної ради від 27.04.2004р. шляхом виділення із обласного підприємства "Полтаватеплоенерго" майнового комплексу міжрайонного виробничого філіалу "Лубнитеплоенерго" і утворене обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Лубнитеплоенерго", яке є правонаступником прав і обов'язків виробничого "Лубнитеплоенерго".

Оскільки цивільно-правові відносини виникли між сторонами у 2002 році, суд при прийнятті рішення керується ст.ст.151, 161-162, 216, 440-441 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), які діяли в спірний період.

Враховуючи те, що з 1 січня 2004 року вступили в дію Цивільний та Господарського кодекси України, суд також керується п.п. 4, 9-10 Прикінцевих та Перехідних положень, ст.ст.509-510, 526-527, 545, 598-599, 610-612, 625 Цивільного кодексу України та п.п. 4-5 Прикінцевих положень, ст.ст.173-174, 193, 197-199, 202-206, 216-218 Господарського кодексу України.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтями 509,510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 525-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань по проведенню розрахунків, відповідно до п. 14 договору він повинен за прострочку виконання сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми боргу (21845 грн. 88 коп.) за кожен день прострочення (із 01.02.2007р. по 31.03.2007р.), що становить 4138 грн. 67 коп. (розрахунок у матеріалах справи).

Відповідно до статей 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” № 543/96-ВР від 22.11.1996р. /зі змінами та доповненнями/ платники грошових коштів сплачують на користь отримувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені розраховується від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня.

На підставі вищевикладеного розмір пені, з урахуванням розміру подвійної облікової ставки (8,5 х2), за зазначений період складає 385,52 грн.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 200,76 грн. - збитків від інфляції та 121,28 грн. - 3% річних (розрахунок у матеріалах справи).

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно статті 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Позивач в обґрунтування позовних вимог надав належні докази /у матеріалах справи/, які дають підстави суду задовольнити їх частково та стягнути з відповідача на користь позивача основну суму боргу – 21845,88 грн., 385,52 грн. –пені, 200,76 грн. – збитків від інфляції та 121,28 грн. –3% річних, 225,53 грн. - витрати по сплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу –118 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Враховуючи викладене, матеріали справи, керуючись статтями 32-34,36,43,44-45,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Лубенська швейна фабрика "Лубенчанка" 37500, Полтавська обл., м. Лубни, пл. Кірова, 16/1 (р/р 0010 ФАКБ «Національний кредит» МФО 331746 ідентифікаційний номер 00309714) на користь Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго", 37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Чкалова, 17 (р/р 3336 в ГРУ КБ "Приватбанк" МФО 331401 ) основну суму боргу – 21845,88 грн., 385,52 грн. –пені, 200,76 грн. – збитків від інфляції та 121,28 грн. –3% річних, 225,53 грн. - витрати по сплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу –118 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

СУДДЯ                                                            Іваницький О.Т.