КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09.10.2007
№ 2/160-12/297

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:           Смірнової  Л.Г.

суддів:             Алданової  С.О.

Коротун  О.М.

при секретарі:            Степаненко Л.В.

За участю представників:

від позивача - Мальцев Д.П. (дов. б/н від
08.08.2007);

Лісовець
Т.П. - голова ЖБК;

від
відповідача 1 -   не з'явився;

від
відповідача 2 -   не з'явився;

від
третьої особи -   не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Житлово-будівельний кооператив "Залізничний-9"

на рішення Господарського суду м.Києва від
03.07.2007

у справі № 2/160-12/297 (Прокопенко Л.В.)

за позовом                               Житлово-будівельний
кооператив "Залізничний-9"

до                                                   Шевченківська
районна у м. Києві рада

Суб"єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1

третя особа           Київське
міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна

про
витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання
недійснимдоговору купівлі-продажу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від
03.07.2007 у справі №2/160-12/297 у задоволенні позовних вимог відмовлено
повністю.

Рішення
суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачем не доведено за чий кошт
і на якій підставі проводилося переобладнання естакади під приміщення і,
відповідно, хто є його власником, тоді як від встановлення власника приміщення
залежить вирішення спору по суті, адже провести відчуження приміщення мав право
лише власник.

Не
погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 03.07.2007 Житлово -
будівельний кооператив “Залізничний - 9”, звернувся з апеляційною скаргою до
Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від 03.07.2007 скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В
своїй апеляційній скарзі позивач наголошує на тому, що судом першої інстанції
не враховано того факту, що на момент укладення договору купівлі-продажу
спірного приміщення відповідач-1 не володів спірним приміщенням, не був його
власником, а отже він і не міг розпорядитися цим приміщенням оскільки тільки
власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм
майном.

Позивач
наполягає на тому, що спірне приміщення створене на земельній ділянці, що
належить Житлово - будівельного кооперативу “Залізничний - 9”, а тому створити
його на цій ділянці мали право тільки Житлово - будівельний кооператив
“Залізничний - 9” та його члени.

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду
розгляд апеляційної скарги призначений на 09.10.2007.

У
судове засідання апеляційної інстанції з'явились представники позивача, які
повністю підтримали доводи, викладені  в
апеляційній скарзі.

Представники
відповідачів та третьої особи в судове засідання не з'явилися, причини неявки
суду не повідомили.

Враховуючи
те, що матеріали справи містять докази належного повідомлення всіх учасників
процесу про час та місце судового засідання по розгляду апеляційної скарги,
явка представників сторін у засіданні апеляційної інстанції не визнана
обов'язковою, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення
Господарського суду м. Києва за наявними у справі матеріалами без представників
відповідача та третьої особи.

Статтею
101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)
встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за
наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши
доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення
представників позивача, колегія суддів встановила наступне:

До
Господарського суду м. Києва звернувся з позовною заявою Житлово - будівельний
кооператив “Залізничний - 9”  до
Шевченківської районної у місті Києві ради про витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Ухвалою
Господарського суду м. Києва від 11.08.2006 залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на
стороні відповідача, Київське міське бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна.

В
зв'язку з заявленим клопотанням позивача, Господарський суд м.Києва виніс
ухвалу від 03.03.2007, якою розгляд справи було відкладено, залучено до участі
у справі у якості іншого відповідача Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізичну особу ОСОБА_1.

Згідно
рішення виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від
30.09.1969р. №1784 “Про введення в експлуатацію жилих та інших будинків
громадського призначення за III квартал 1969 р.” житловий будинок №36 по вул.
Щусєва у м. Києві був введений в експлуатацію і переданий позивачу за
виключенням вбудованих приміщень, а саме: господарчого магазину, побутового
обслуговування та піонерського форпосту.

Крім
того, згідно акту державного прийняття споруди будинку №17 (будівельний номер
буд. №36) по вул. Щусєва-Котовського в Шевченківському районі від 1969 р. чітко
зазначено, що із прийомки виключаються вбудовані нежилі приміщення на першому
поверсі та підвальні приміщення.

Відповідно
до Інвентаризаційної справи №29 від 22.09.1969 р. спірне приміщення не є
підвальним, а тільки прибудоване поруч з ним, а на час прийняття будинку в
експлуатацію взагалі не існувало.

В
схемі робочого проекту спірного будинку та пояснювальної записки зазначено, що
вартість площі визначається за виключенням вбудованих приміщень. В балансовій
довідці від 16.04.1970р. №9 встановлено, що позивач прийняв на баланс затрати
по будівництву тільки 9-типоверхового будинку в кількості 162 квартир,
виключаючи нежилі приміщення.

Постановою
Кабінету Міністрів України від 05.11.1999р. №311 “Про розмежування державного
майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю
адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю”, затверджено
перелік державного майна України, що передається до власності
територіально-адміністративних одиниць (комунальної власності), серед якого
житловий та нежитловий фонд є власністю м. Києва.

Рішенням
Київської міської ради від 27.12.2001р. №208/1642 “Про формування комунальної
власності територіальних громад районів м. Києва”, передбачено перелік об'єктів
права комунальної власності, територіальних громад районів м. Києва, відповідно
до якого житловий фонд (разом із вбудованими нежитловими приміщеннями) та
нежитловий фонд передано у власність територіальної громади Шевченківського
району м.Києва згідно з додатком №11.

Відповідно
до п. 38 гр. 9 Переліку об'єктів житлового і громадського будівництва,
побудованих УБК Міськвиконкому та ГоловКиївміськбудом і іншими забудовниками і
будівельними організаціями м.Києва, вищезазначеного рішення жилий будинок №17
на масиві Щусєва-Котовського було побудовано УБК Міськвиконкому для Житлово -
будівельного кооперативу “Залізничний - 9”.

Доказом
передачі до комунальної власності району спірних нежилих приміщень є рішення
Київської міської ради №1065/2475 від 28.12.2004р., яким передбачено перелік
майна, що передається до комунальної власності територіальної громади
Шевченківського району м. Києва і які свідчать про передачу нежилих приміщень в
буд. 36 по вул. Щусєва до комунальної власності району.

Таким
чином місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що до передачі
позивачу власником будинку була Київська міська рада.

Між
Шевченківською районною у м.Києві радою, як орендодавцем та Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1, як орендарем укладений
договір оренди нежитлового приміщення від 09.11.2004, яке знаходиться по вул. Щусєва,
36 у м. Києві. Відповідно до умов зазначеного договору в оренду передається
нежитлове приміщення загальною площею 218, 4 кв.м.

В
свою чергу 11.04.2006 Шевченківська районна у м.Києві рада (продавець) уклала з
Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 (покупець)
договір купівлі - продажу нежилого приміщення. Відповідно до умов якого
продавець зобов'язується передати у власність, а покупець зобов'язується
прийняти нежилі приміщення загальною площею 194,40 кв.м., які знаходяться за адресою
м. Київ, вул. Щусєва,36 і зобов'язується сплатити за них грошову суму,
визначену цим договором. Відчужуються нежилі приміщення №1,2,3 групи приміщень
№163а підвалу  загальною площею 194,40
кв.м. згідно технічної документації Київського міського бюро технічної
інвентаризації.

Судовою
колегією критично оцінюються посилання позивача на те, що естакада є власністю
позивача, оскільки естакада є спорудою, що входить до об'єкту будівництва, та
крім того в кошторис включено вартість забудови естакади.

Наказом
Державної служби автомобільних доріг від 19.07.2006р. №284 встановлено, що
естакадою є інженерна споруда для руху транспортних засобів та пішоходів,
підняття однієї дороги над іншою у місці їх перетину, а також для створення
дороги на певній висоті, яке не має з'їздів на іншу дорогу.

Додатком
№1 до рішення виконкому Київської міської Ради депутатів трудящих від
30.09.1969р. №4 (перелік об'єктів житлового і громадського будівництва)
передбачено, що при прийнятті на баланс жилого будинку №17 на шосе Щусєва-Котовського
приміщення господарського магазину, побутового обслуговування та піонерського
форпосту з прийнятого обсягу виключаються.

Пунктом
2 акту державної прийомки приміщення (споруди) від 30.09.1969р. до загальної
корисної площі 8 621 кв.м не увійшли ні приміщення цокольного (першого)
поверху, ні підвальні приміщення.

Згідно
об'єктного кошторису №12 на будівництво житлового будинку № 17 станом на момент
здачі будинку жодних прибудованих приміщень, які би не входили до складу
підвального або цокольного поверху, не було.

При
проектуванні житлового будинку по вул. Щусєва, 36 (17) вздовж будинку
передбачена естакада, яка є елементом благоустрою будинку і приміщення під
естакадою проектом не були передбачені (лист Відкритого акціонерного товариства
“Київпроект” від 06.04.2007р. №06-358/ГЩ).

Витрати
на будівництво естакади увійшли до об'єктного кошторису №12, але власне
естакада передавалася позивачу в експлуатацію як елемент благоустрою, а не
приміщення.

Відповідно
до даних з інвентаризаційної справи, розпочатої 22.09.1969 р. та плані будівлі
від 22.09.1969р естакада відсутня як окреме приміщення.

Відповідно
до реєстраційного посвідчення №022835 від 31.07.2006 Київського міського бюро
технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого
майна приміщення площею 147, 5 кв.м. за адресою: вул. Щусєва, 36 зареєстровано
за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2006р.

Станом
на 1969р. факт відсутності окремого приміщення під естакадою підтверджується
позивачем, естакада була перебудована у приміщення в 1970 р. без встановленого
дозволу і реєстрації.

При
цьому, у по поверхових планах, зроблених у пізніший період, спірне приміщення
площею 218, 4 кв.м вже є (наприклад, у поповерховому плані від 15.01.2004р.).

Судова
колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані
позивачем в якості доказів пояснення членів ЖБК, які свідчать про те, що
переобладнання естакади під приміщення проведене членами ЖБК, не можуть самі по
собі підтвердити цей факт. Такими доказами можуть бути такі документи, як
договори з будівельними організаціями, документи, ще підтверджують факт
отримання будівельних матеріалів, акти здачі-приймання виконаних робіт, тощо.

Позивачем
не доведено, що зведення спірного приміщення проводилося позивачем.

В
матеріалах справи є докази використання приміщення з початку   70-х років КМОП “Госптовари”, у вигляді
пояснень працівника зазначеного підприємства.

Дані
пояснення не є доказом того, коли і ким було побудоване спірне приміщення, і
від кого та на яких підставах Госпторг отримав його у користування.

Обов'язок
доказування, відповідно до приписів статті 33 ГПК України, розподіляється між
сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини як на підставу
своїх вимог та заперечень. Це стосується і позивача, який мав надати суду
докази права власності на спірне приміщення. При цьому, недоведення
відповідачем права власності на приміщення не створює автоматично таке право у
позивача.

За
таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста
Києва від 03.07.2007 по даній справі відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для її скасування не
вбачається.

Керуючись
ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Житлово - будівельного
кооперативу “Залізничний -9” залишити без задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 03.07.2007 у справі № 2/160-12/297 без змін.

2.
Матеріали справи № 2/160-12/297 повернути до Господарського суду   міста Києва.

Головуючий суддя
Смірнова  Л.Г.

Судді
Алданова  С.О.

Коротун  О.М.

22.10.07 (відправлено)