АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

21.11.07
Справа  № 18/149

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого-судді
Процика Т.С.

суддів
Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув
у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Приватного підприємця ОСОБА_1 від 05.10.2007р.

на рішення           Господарського суду Закарпатської
області від 20.09.2007р.

у справі           № 18/149

за позовом           Ужгородського міжрайонного прокурора
в інтересах держави в особі:

1.          Закарпатської
обласної ради, м. Ужгород

2.          Автотранспортного
господарства обласної ради, м. Ужгород

до відповідача          Приватного підприємця ОСОБА_1, с.
Оноківці Ужгородського району Закарпатської області

про           стягнення 79250 грн.

за участю представників:

прокурор
-Ярчак І.С. -прокурор відділу;

від позивача 1 -Лазаренко
В.Г.- начальник юридичного відділу;

від позивача 2 -Мушка
Р.М. -начальник;

від відповідача -не
з'явився.

Учасникам судового процесу права і
обов'язки, передбачені ст.22 Господарського процесуального кодексу України
(далі ГПК України), роз'яснено.

Рішенням Господарського суду
Закарпатської області від 20.09.2007р. у даній справі, суддя Кривка В.П., позов
задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь
Автотранспортного господарства обласної ради суму 79 250 (Сімдесят дев'ять
тисяч двісті п'ятдесят) грн.

Рішення суду першої інстанції
мотивоване положеннями норм ст.ст.11, 22, 610, 611, 614, 837, 841, 855
Цивільного кодексу України (далі ЦК України), а також тим, зокрема, що на час
виникнення пожежі відповідачем не виконано своїх зобов'язань за договором, який
є по своїй суті договором підряду на виконання ремонтних робіт на умовах
передоплати.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, Приватний підприємець ОСОБА_1, відповідач у справі, подав
апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду
Закарпатської області від 20.09.2007р. у даній справі та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

Скаржник посилається зокрема на те,
що судом при прийнятті оскарженого рішення неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для справи; має місце недоведеність обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; висновки,
викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи; порушено норми
матеріального та процесуального права.

Прокурор та Закарпатська обласна
рада подали відповідно заперечення та відзив на апеляційну скаргу, в яких
просять рішення Господарського суду Закарпатської області від 20.09.2007р. у
справі № 18/149 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без
задоволення з підстав правомірності і обґрунтованості рішення.

Учасники судового процесу у
судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені відповідно
в запереченні та у відзиві на апеляційну скаргу, а також у поясненнях, наданих
у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу та заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу
у судовому засіданні, суд встановив наступне.

Ужгородський міжрайонний прокурор в
інтересах держави в особі Закарпатської обласної ради та Автотранспортного
підприємства Закарпатської обласної ради, позивачів у справі, звернувся до
господарського суду з позовом до Приватного підприємця ОСОБА_1 про стягнення
79250 грн. збитків.

Правовою підставою для звернення із
даною позовною заявою до суду прокурор зазначив ч.2 ст. 20, ст. 36-1 Закону
України «Про прокуратуру»та вказав на те, що згідно з ч.3 ст. 142 Конституції
України держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого
самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування, заінтересована у
нормальному їх функціонуванні та розвитку, тому спричинення Закарпатській
обласній раді та його Автотранспортному господарству (а.с.60-63) шкоди на
вказану суму безпосередньо зачіпає їх соціальні, економічні інтереси, та у
зв'язку з цим завдає шкоди державним інтересам, представництво яких відповідно
до ч. 2 ст. 121 Конституції України покладено на органи прокуратури.

Як вбачається з матеріалів справи і
це встановлено судом першої інстанції, 22 серпня 2006 року між Приватним
підприємцем ОСОБА_1. та Автотранспортним господарством Закарпатської обласної
ради (далі АТГ) укладено договір № 22, згідно з умовами якого Приватний
підприємець ОСОБА_1. взяв на себе зобов'язання забезпечити закупівлю необхідних
запчастини та виконати необхідні роботи по ремонту переданого автомобіля, а АТГ
оплатити вказані роботи згідно з умовами договору (а.с.6).

У відповідності до п.1.2.
зазначеного договору загальна сума договору складає 3000 грн. Термін одержання
запасних частин до автомобіля та виконання робіт по його ремонту сторони
обумовили - не більше 1 місяця з дня перерахування коштів на рахунок
відповідача. По закінченню вказаного терміну, в разі невиконання умов цього
пункту договору кошти повинні бути повернуті на рахунок АТГ (п.2.2. договору).

Як вбачається з наряду-замовлення
на роботи № 249, автомобіль марки «Мерседес-Віто»д/нНОМЕР_1, що належить АТГ
(а.с.а.с.46-49, 51, 64) було передано відповідачу для проведення ремонтних
робіт 22.08.2006 року (а.с.11). Платіжними дорученнями № 288 від 20.08.2006
року та № 304 від 14.09.2006 року позивачем було проведено оплату ремонтних
робіт (а.с.а.с.12-13).

31 жовтня 2006 року внаслідок
пожежі, яка виникла у приміщенні гаражу-майстерні, власником якого є
відповідач, автомобіль позивача був повністю знищений. Технічним висновком по
дослідженню пожежі, проведеним Дослідно-випробувальною лабораторією Головного
управління Міністерства з надзвичайних ситуацій України в Закарпатській області
встановлено, що пожежа виникла безпосередньо в приміщенні гаражу -майстерні, де
був розташований автомобіль марки «Мерседес-Віто»д/нНОМЕР_1. Як вбачається з
даного висновку, горіння найімовірніше виникло внаслідок дії стороннього
джерела запалювання, при цьому фахівець дослідно-випробувальної лабораторії
припускає, що таким джерелом може бути
недопалок тютюнового виробу, сірник, тощо. Оглядом автомобіля марки
«Мерседес-Віто»встановлено, що в його моторному відсіку був відсутній двигун та
акумуляторна батарея у зв'язку з його ремонтом (а.с.а.с.15-18, 69-79). Вказані
обставини доведено фототаблицею  огляду
(а.с.а.с.32-33, 69-79), що вказує на невиконання відповідачем своїх зобов'язань
за договором станом на момент виникнення пожежі.

22 грудня 2006 року Ужгородським РВ
УМВС України у Закарпатській області було порушено кримінальну справу за фактом
умисного знищення або пошкодження майна, шляхом підпалу, передбаченого ч.2 ст.
194 Кримінального кодексу України (а.с.7). Однак, в ході досудового слідства та
проведеними заходами за даною кримінальною справою не встановлено події
злочину, тому з підстав п.1 ст.6 Кримінального кодексу України 25.06.2007 року
справу було закрито (а.с. 45).

Відповідно до долученого до
матеріалів справи Звіту про оцінку вартості знищеного майна вартість
транспортного засобу - автомобіля марки «Мерседес-Віто»д/нНОМЕР_1 на момент
ушкодження складає 76 250 грн. (а.с.а.с.19-35).

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і
обов'язки, зокрема підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, є
договори та інші правочини.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 18 ЦК України,
особа має право на захист свого порушеного права шляхом відшкодування завданих
збитків. У розумінні ст. 22 ч.2 ЦК України збитками є: 1) втрати,  яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене
(упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням   умов, визначених  змістом
зобов'язання  (неналежне
виконання).

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 611
ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст.
224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею
доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання
зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою
стороною.

Згідно з ст.225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого
або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;
матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено
обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань.
При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором,
враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день
задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала
збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день
подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з
конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків,
беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду. Сторони господарського
зобов'язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений
розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді
відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов'язання чи строків
порушення зобов'язання сторонами. Не допускається погодження між сторонами
зобов'язання щодо обмеження їх відповідальності, якщо розмір відповідальності
для певного виду зобов'язань визначений законом. Кабінетом Міністрів України
можуть затверджуватися методики визначення розміру відшкодування збитків у
сфері господарювання. Склад збитків, що підлягають відшкодуванню у
внутрішньогосподарських відносинах, визначається відповідними суб'єктами
господарювання - господарськими організаціями з урахуванням специфіки їх
діяльності.

Як правильно встановлено судом
першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли
правовідносини та укладено договір підряду на виконання ремонтних робіт на
умовах передоплати.

За договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується  на  свій
ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. При цьому,
договір підряду може укладатися на виготовлення,  обробку, переробку,  ремонт речі або на виконання іншої роботи з
переданням її результату замовникові (ст. 837 ЦК України).

Статтею 841 ЦК України визначено,
що підрядник   зобов'язаний   вживати
усіх   заходів   щодо збереження майна,  переданого йому замовником,  та
відповідає  за втрату або
пошкодження цього майна, при цьому підрядник відповідає за збереження такого майна
навіть за відсутності відповідного договору. За таких обставин, вказана правова
норма кореспондується також з положеннями глави 66, зокрема, ст.ст. 936, 951 ЦК
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
на час виникнення пожежі відповідачем не виконано своїх зобов'язань за
договором. В той же час, за загальним принципом підрядного договору підрядник
виконує роботу на власний ризик, тому до здачі результату роботи замовнику
ризик випадкового знищення предмета договору несе підрядник (ст. 855 ЦК України).

Згідно з ст.43 ГПК
України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно з ст.32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд
у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин,
на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Згідно з ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно з ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх
обставин справив їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, апеляційний
господарський суд погоджується з місцевим господарським судом у тому, що
матеріалами справи підтверджується, що позивачем доведено розмір відшкодування,
а також те, що шкода заподіяна під час виконання відповідачем своїх зобов'язань
за договором, втрачене майно перебувало у його приміщенні та віданні. Органами
досудового слідства за фактом пожежі не встановлено події злочину. Поряд з цим,
саме на відповідача законом покладений ризик випадкового знищення майна,
обов'язок вжиття усіх заходів до збереження переданого майна, обов'язок
забезпечення та дотримання протипожежної безпеки, тощо.

Відповідач не подав у встановленому
законом порядку належних та допустимих доказів, які б з достовірністю
підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтували
неправомірність і безпідставність заявленого позову.

У зв'язку з вищевикладеним, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога
позивача про стягнення з відповідача 79 250 грн., в тому числі 76 250 грн.
вартість автомобіля та суму 3 000 грн. передоплати за договором, доведена
матеріалами справи, відповідачем у встановленому порядку не спростована, тому
підлягає до задоволення.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 43, 32,
33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський
апеляційний господарський ПОСТАНОВИВ:

Залишити рішення Господарського
суду Закарпатської області від 20.09.2007 року у справі № 18/149 без змін, а
апеляційну скаргу Приватного підприємця
ОСОБА_1 - без задоволення.

Головуючий-суддя
Процик Т.С.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Юрченко Я.О.