СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09"
серпня 2007 р.
Справа №  3/537/07

За
позовом: ПСГП “Агрофірма “Авангард” (АДРЕСА_1)

До:
СПД -фізичної особи ОСОБА_1, (АДРЕСА_1)

Про
стягнення 144830, 70 грн.,

Суддя -Смородінова О.Г.

При секретарі судового засідання Вязовському М.А.

П Р Е Д С Т А В Н И К
И

Від
позивача: ОСОБА_2.,
за довіреністю;

Від
відповідача: ОСОБА_3.,
за довіреністю ;

СУТЬ
СПОРУ:

Позивач
звернувся до суду з позовом стягнути з відповідача 144830,7 грн. в рахунок
відшкодування не отриманого прибутку.

Позовні
вимоги ґрунтуються на підставі норм статей 24,28 Закону України «Про оренду
землі», ст.48,51 Закону України «Про власність», ст.ст. 1166 Цивільного кодексу
України.

Позивач
стверджує, що відповідачем умисно знищено посів люцерни на площі 23,7 га в полі
№6 зрощувально - механізованого загону №4, що нанесло шкоду підприємству; також
вважає, що ним доведено факт спричинення відповідачем шкоди і те, що  ця шкода спричинена саме протиправними діями
відповідача.

Відповідач
у відзиві заперечує проти позову, мотивуючи тим, що позивач не довів наявність
та розмір завданих відповідачем збитків і причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та збитками.

В
судовому засіданні було оголошено перерву до 09.08.07р.

09.08.07р.
суд, на підставі ст. 85 ГПК України, оголосив учасникам судового процесу
вступну та резолютивну частини постанови.

Ознайомившись
з матеріалами справи, вислухавши представників сторін,  суд -

ВСТАНОВИВ:

В
квітні 2002році позивач уклав терміном на 5 років договори оренди земельних
часток (паїв) з громадянами: ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, які з 1996 року мали
сертифікати на право на земельну частку (пай). В угодах сторони  зазначили початок дії договорів 01.01.2002р.
та закінчення - 31.12.2006р.

Такі
договори стали результатом зустрічного волевиявлення та вираження ініціативи
обох сторін.

Отже,
зазначені орендодавці передали ПСП «Агрофірмі «Авангард»право користування
земельними частками протягом терміну дії договору, тобто, крім іншого право
вкладати в належну їм землю матеріальні цінності та вилучати з неї корисні
властивості на строк оренди з гарантією її використання протягом 5 років.

Позивач
звертає увагу суду на те, що договори оренди земельних часток (паїв) набули
юридичної сили з моменту їх держаної реєстрації (ст.18 Закону України «Про
оренду землі») тобто з 23.10.02року.

Ці
твердження позивача не відповідають загальним вимогам чинного законодавства
щодо укладення договорів.

Так,
згідно ст. 19 Закону України «Про оренду землі»- строк дії договору оренди
землі визначається за згодою сторін. Цей строк чітко визначений в договорах з
01.01.2002р. по 31.12.2006р. Крім того, порядок укладання таких договорів
оренди земельної частки (паю) врегульований Указом Президента України від 03
грудня 1999р. №1529/99 „Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування
аграрного сектора економіки" та іншими нормативно-правовими актами, що
випливають з цього Указу, у тому числі: постановою Кабінету Міністрів України
від 24 січня 2000р.№119 „Про затвердження Порядку реєстрації договорів оренди
земельної частки (паю)", наказом Держкомзему України від 17 січня 2000р.
№5, яким затверджено типовий договір (на той час) оренди земельної частки.

Таким
чином ПСП «Агрофірма «Авангард»- орендар отримав право розраховувати свою
діяльність, включаючи планування отримання прибутку від неї виходячи з наданої
йому можливості на протязі п'яти років користування землею.

В
2003році орендодавці отримали Державні акти на право приватної власності на
землю.

Матеріали
справи свідчать, що після отримання переліченими громадянами (орендодавцями)
Державних актів на право власності земельними ділянками вони  з відповідачем уклали договори оренди від
20.08.2003р. на ведення товарного сільгоспвиробництва на 4 роки,
починаючи з дати державної реєстрації, тобто з 28.10.2003р. - дати реєстрації в
Єланецькому районному центрі Державного земельного кадастру, так як сертифікати
на право на земельну частку (пай) згідно п. 17 розд.Х „Перехідні
положення" Земельного кодексу України є дійсними до виділення земельної
ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності
на землю.

Після
того, як позивачу стало відомо про існування таких договорів ПП
ОСОБА_1погодився на пропозицію ПСП «Агрофірми «Авангард»щодо обміну земельними
ділянками: 29 квітня 2004 року ПСП «Агрофірма «Авангард» надало в користування
на умовах міни ПП ОСОБА_1 земельну ділянку рівнозначну по площі, а саме
продовжувало користуватися земельною ділянкою, на якій знаходиться посів
люцерни. Сторони домовились, що термін такого обміну земельними ділянками буде три
роки.

Позивач
стверджує, що 26 травня 2007року ПП ОСОБА_1. знищив посів люцерни належний ПСП
«Аграфірмі «Авангард»на площі 23,7га в полі АДРЕСА_1, що, зафіксовано актом від
26 травня 2007року, складеним комісією за участю представників Єланецького
районного управління сільського господарства, представників ПСП «Агрофірма
«Авангард».

Слід
зазначити, що по-перше підпис відповідача відсутній на акті, по-друге, про факт
знищення в акті мова не йде взагалі.

Відповідно
до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та
землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19
квітня 1993р №284 (зі змінами) - збитки відшкодовуються власникам та
землекористувачам землі, якщо вони обґрунтовані (п.1,п.З Порядку). Крім того,
п.2 названого Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями,
створеними районними державними адміністраціями. До складу комісій включаються
представники районних державних адміністрацій, власники землі або
землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств та
громадян, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів
земельних ресурсів і фінансових органів. Як свідчать матеріали справи, така
комісія не створювалася.

По-друге, строк дії договору від
29.04.04р. закінчився 29.04.07р. Отже, 26 травня 2007р. відповідач цілком
правомірно користувався спірною земельною ділянкою як орендар. Таким чином,
фактично, відсутня протиправна поведінка та вина з боку відповідача.

Позивач
не довів у розумінні ст.33 Господарського процесуального кодексу України
наявність та розмір завданих відповідачем збитків і причинно-наслідкового
зв'язку між діями відповідача та збитками.

Додатково
слід зазначити, що при визначенні упущеної вигоди (неодержаних доходів) у
розмірі 144830,7 грн., позивач не навів жодного прийнятого з його боку заходу
для їх зменшення.

Норма
статей 24,28  Закону України „Про оренду
землі" передбачає права і обов'язки орендодавця, відшкодування збитків,
завданих орендарю. Але, позивач не є орендодавцем чи орендарем. У розумінні
ст.51 Закону України „Про власність" мова йде про захист права власності
на землю, а в ст.48 Закону - про захист права власності майна, яким особа
володіє на правовій підставі.

Позовні
вимоги позивача не відповідають фактичним обставинам справи, не обґрунтовані,
взагалі не доведено спричинення йому як користувачу чи власнику майнової шкоди
відповідачем відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Суд
не встановив факт самовільного зайняття спірних земельних ділянок, а також
вчинення порушень земельного законодавства відповідачем відносно позивача.

Враховуючи
викладене, керуючись ст.ст. 33,44,49,82,84,85, Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Рішення набирає законної
сили після закінчення 10 денного строку з дня його підписання.

Повний
текст рішення складено ______________2007 року.

Суддя
О.Г. Смородінова