СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.07                                                                                 Справа № 8/573пд

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П., розглянувши матеріали справи за позовом

Краснодонської міської ради, місто Краснодон Луганської області,

до Відкритого акціонерного товариств «Краснодонвугілля», місто Краснодон Луганської області, -

про зобов’язання виконати рішення та укласти договір оренди земельної ділянки, -

при секретарі судового засідання Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача – Хомченко Н.П. –начальник відділу, - довіреність №б/н від 11.04.07 року;

від відповідача –Сторчевой О.М. –заступник начальника юридичного відділу, - довіреність №2 від 20.03.07 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу до Відкритого акціонерного товариства «Краснодонвугілля»(далі –ВАТ «КВ», - відповідач) про:

зобов’язання його виконати рішення Краснодонської міської ради №31/1479 від 23.09.05 року та укласти договір оренди земельної ділянки, зазначеної у п. 1 рішення, з встановленням орендної плати на рівні 3% - тобто в розмірі 13696,54 грн.;

покладення на відповідача судових витрат.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні було оголошено перерву з 16 жовтня до 26 жовтня 2007 року –з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази; розгляд справи було відкладено з 26 жовтня до 30 листопада 2007 року – у зв’язку з неприбуттям позивача.

29.11.07 року позивачем до суду подано заяву про зміну позовних вимог (вих. №20/6801-20/20 від 28.11.07 року), згідно якій позивач змінив свої позовні вимоги та просить зобов’язати відповідача укласти з Краснодонською міською радою договір оренди земельної ділянки в редакції проекту, доданого до заяви.

Останню 29.11.07 року, нарочним, вручено відповідачу, що підтверджується матеріалами справи.

З урахуванням того, що ця заява відповідає вимогам статті 22 ГПК України, її долучено до матеріалів справи та враховано при прийнятті по ній кінцевого рішення.

У судовому засіданні, яке відбулося 30.11.07 року, представниками сторін подано клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.ст. 4-4 та 81-1 ГПК України, а тому його задоволено судом.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, при цьому поставив суд до відома про те, що усі заперечення відповідача проти позову не ґрунтуються на чинному земельному законодавстві та суперечать йому.

Представник відповідача позов не визнав, про що також зазначив у відзиві на нього (вих. №12/930 від 15.05.10 року; вих.№12/499 від 25.10.07 року та вих. №б/н від 30.11.07 року), посилаючись на те, що:

1.Спір при укладенні договору оренди землі виник між сторонами з приводу ставки орендної плати, а саме: позивач запропонував встановити її на рівні 3% від нормативної грошової оцінки землі, а відповідач –на рівні 2% від останньої.

З огляду на викладене, позиція позивача, на думку відповідача, суперечить положенням частини 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», частині 2 ст.179 Господарського кодексу України.

2.Вимога позивача про укладення спірного договору оренди землі суперечить рішенню Конституційного Суду України від 22.09.05 року №5-рп –по справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким:

визнано неконституційним пункт 6 розділу Х ЗКУ, який зобов’язує громадян та юридичних осіб, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01.01.05 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них;

«вказано», що після набрання чинності статтею 92 Земельного кодексу України викладена у ній «норма не обмежує та не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, якого набули громадяни у встановлених законом випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення».

ВАТ «КВ» на підставі рішення Краснодонської міської ради від 24.10.03 року №13/501 отримало Акт ІІ-ЛГ №005606 на право постійного користування земельною ділянкою ВП «Шахта «Талівська»площею 1,0340 га.

На підставі наказу Міністерства палива та енергетики України від 08.06.04 року №289 «Про утворення Відкритого акціонерного товариства «Краснодовугілля»шляхом перетворення Державного підприємства «Краснодонвугілля»(далі –ДП «КВ») - було утворено ВАТ «КВ», яке стало правонаступником усіх майнових прав та обов’язків ДП «КВ».

08.11.04 року на підставі договору купівлі-продажу ВАТ «КВ»перейшло у приватну власність.

З огляду на викладене, на думку відповідача, ВАТ «КВ»згідно статті 92 ЗКУ має право постійного користування спірною земельною ділянкою.

3.Впродовж 2005-2007 років, коли, як стверджує позивач, ВАТ «КВ»не сплачує орендну плату за користування спірною земельною ділянкою, - підприємство сплатило земельний податок: у 2005 році –у сумі 1102,76 грн.; у 2006 році –1141,28 грн., у 2007 році –1141,28 грн., а всього 3385,32 грн.

4.Розгляд цього спору повинен здійснюватися адміністративним, а не господарським судом, оскільки позивач по цій справі - Краснодонська міська рада вимагає від відповідача виконати своє рішення про укладення договору оренди землі, - тобто діє не як сторона за договором, а як суб’єкт владних повноважень.

І.Заслухавши представників сторін, розглянувши і дослідивши обставини справи та додатково надані матеріали, суд дійшов наступного.

1. Дослідивши доводи представника відповідача про непідсудність цього спору господарському суду, оскільки його належить розглядати за правилами адміністративного, а не господарського судочинства, суд не погоджується з ними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично користується земельною ділянкою, про укладення договору оренди якої ставить питання позивач, ще до винесення рішення Краснодонської міської ради №31/1479 від 23.09.05 року «Про надання в оренду земельної ділянки ВАТ «Краснодонвугілля», про яке буде сказано нижче у цьому рішенні.

Згідно ст.14 Конституції України (ст.1 Земельного кодексу України (далі –ЗКУ) земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Розпорядження землями територіальних громад належить до повноважень сільських, селищних, міських рад ( пункт «а»частини 1 ст.12 ЗКУ).

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ та міст, є комунальною власністю (ч. 1 ст.83 ЗКУ), - тобто в даному випадку спірна земельна ділянка належить на праві власності територіальній громаді міста Краснодону, а органом, на який законом покладено повноваження по здійсненню відповідних функцій з розпорядження земельними ділянками, є Краснодонська міська рада, - тобто остання по цій справі виступає як сторона за договором оренди землі, оскільки тільки їй надано право укладати договір оренди землі, яка знаходиться на її території та є комунальною власністю (частина 3 ст. 4, ст.ст. 13, 14 та ін. Закону України від 06.10.98 року №161-ХІV «Про оренду землі»(далі –ЗУ №161-ХІV).

За таких обставин цей спір є підвідомчим та підсудним господарському суду.

2.Суд вважає, що відповідач з огляду на рішення Конституційного Суду України від 22.09.05 року №5-рп у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками), припустився невірної оцінки як самого Рішення, так і фактичних обставин справи.

Так, пунктом 1 вищеназваного Рішення дійсно визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Тобто, Конституційний Суд України, приймаючи рішення у цій частині, визнав неконституційною вимогу про обов’язкову необхідність переоформлення до 01.01.05 року (а з урахуванням наступного продовження цього терміну - до 01.01.08 року) права постійного користування земельною ділянкоюё визнав незаконним та непотрібним вчинення таких дій у визначені терміни.

Однак з матеріалів справи видно, що позивач не вимагає від відповідача виконання вимог пункту 6 розділу Х «Перехідні положення»ЗКУ та не оспорює його право користування спірною земельною ділянкою, - він лише вимагає привести правовідносини щодо користування останньою у відповідність до чинного законодавства, а також –у відповідність до вищезгаданого рішення Конституційного Суду України, яким відмовлено у визнанні неконституційною норми ст. 92 ЗКУ, хоча про це ставили питання ініціатори конституційного подання (51 народний депутат).

З цього приводу у пункті 4.3 мотивувальної частини Рішення сказано наступне:

«Чинний Кодекс, прийнятий 25 жовтня 2001 року, визначив право постійного користування земельною ділянкою як право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку

(частина перша статті 92).

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року передбачено, зокрема, обов'язковість державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою, права користування

земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб тощо.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, а також громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації.

Використання терміна "набувають", що означає "ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь", після набрання чинності статтею 92 Кодексу свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках за станом на 1 січня 2002 року до його переоформлення. Тому підстав визнавати статтю 92 Кодексу неконституційною немає».

Тобто тлумачення п. 1 резолютивної частини вищеназваного Рішення КСУ, а також вищецитованих абзаців п. 4.3 мотивувальної частини, свідчить про те, що неконституційною визнано лише норму про обов’язкове переоформлення за рахунок суб’єктів землекористування, у строк не пізніше 01.01.08 року, права постійного землекористування –на право власності або оренди земельної ділянки.

В той же час норму частини 2 статті 92 ЗКУ, згідно якій права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, - визнано конституційною, а тому потреба в їх приведенні у відповідність до вимог чинного законодавства не відпала.

Відповідачем до матеріалів справи надано документальні докази щодо того, що ВАТ «КВ» не є підприємством державної або комунальної форми власності (Статут, - п.1.1; договір купівлі-продажу №КПП-479 від 08.11.04 року).

3. З наявних у справі доказів вбачається, що відповідач сам звернувся до позивача з заявою про надання йому в оренду спірної земельної ділянки.

На підставі заяви ВАТ «КВ»про надання в оренду земельної ділянки, на якій знаходиться відокремлений підрозділ ВАТ «КВ»- шахта «Талівська»(далі –ВП «Шахта «Талівська») та фактично використовується останнім, 31-а сесія Краснодонської міської ради Луганської області четвертого скликання 23.09.05 року прийняла рішення №31/1479 «Про надання в оренду земельної ділянки ВАТ «КВ»», яким ВП «Шахта «Талівська»надано в оренду терміном на 5 років земельну ділянку площею 1,0340 га, нормативна грошова оцінка якої становить 441112,47 грн. та яку ВП фактично займає та використовує (п. 1); встановлено орендну плату на рівні 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 13233 грн. 37 коп. на рік (п.2); на підставі цього рішення ВАТ «КВ»запропоновано укласти договір оренди земельної ділянки (п.3).

Як уже сказано вище у цьому рішенні, органу місцевого самоврядування в особі Краснодонської міської ради право на прийняття рішення №31/1479 від 23.09.05 року надано вищецитованими пунктом «а»частини 1 ст.12 та частиною 1 ст. 83 ЗКУ. Крім того, такі повноваження міській раді надані частиною 1 ст. 26 Закону України від 21 травня 1997 року280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», в якій сказано, що виключно на своїй сесії міська рада має право в рамках чинного законодавства вирішувати питання регулювання земельних відносин (п. 34) та затверджувати відповідно до закону ставки земельного податку, розміри плати за користування природними ресурсами, що є у власності відповідних територіальних громад (п. 35).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що це рішення оскаржено, оспорено, визнано нечинним або скасовано, у тому числі –з ініціативи відповідача по цій справі.

Як встановлено в ході судового розгляду спору, відповідач не заперечує проти підписання спірного договору, - суперечність має місце лише щодо узгодження розміру орендної плати.

Суд, з огляду на наявні у справі докази, вважає, що відповідач з 23.09.05 року мав реальну можливість як оспорити (оскаржити) вищезгадане рішення міськради, так і подати на її розгляд власний проект договору оренди; висловити свої заперечення проти проекту договору, наданого на його адресу позивачем 29.11.07 року, чи скласти протокол розбіжностей до нього.

Відповідачем не вчинено жодної з таких дій.

ІІ.Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

1.Згідно ст.14 Конституції України (ст.1 ЗКУ) земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Розпорядження землями територіальних громад належить до повноважень сільських, селищних, міських рад ( пункт „а” частини 1 ст.12 ЗКУ).

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ та міст, є комунальною власністю (ч. 1 ст.83 ЗКУ).

Згідно частині 1 статті 2 Закону України 03.07.92 року «Про плату за землю»–використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки землі.

Грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Грошова оцінка земельної ділянки щороку за станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. 23 ЗУ «Про плату за землю»).

Вищенаведена норма Закону підтверджується матеріалами справи, згідно яким станом на 2005 рік нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становила 441112,47 грн., а у 2007 році –вже 456551,41 грн., з огляду на що сума орендної плати у 2005 році була визначена у розмірі 13233,37 грн., а в 2007 році –13696,54 грн.

Відповідно до ч. 1 ст.22 названого Закону кошти від плати за землю надходять на спеціальні бюджетні рахунки місцевих бюджетів, зазначених у ст.20 цього Закону, та використовуються виключно на потреби, пов'язані з землекористуванням.

Як сказано у вищецитованій частині 2 ст. 92 ЗКУ, права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності, - визнано конституційною.

З огляду на викладене, - у відповідача відсутнє таке право, а значить, незважаючи на наявність в його розпорядженні Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ЛГ №005606, виданого Краснодонською міською радою Луганської області 24.05.99 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №417, яким засвідчено факт надання у постійне користування шахті «Талівська»ДП «КВ»земельної ділянки площею 1,0340 га, - він зобов’язаний оформити з позивачем по цій справі свої земельні правовідносини відповідно до чинного земельного законодавства, у тому числі –вимог частини 2 ст. 92 ЗКУ.

3.Статтею 2 Закону України від 16.10.1998року №161-ХІУ «Про оренду землі»(далі –ЗУ №161-ХІУ) встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Оренда земельної ділянки здійснюється на підставі договору.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону).

Частиною 1 статті 14 Закону «Про оренду землі»встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Тобто, - чинне законодавство не передбачає можливості користуватися землею з підстав, не визначених законом.

Це означає, що стороні, зацікавленій в укладенні договору оренди землі (орендарю), належало у письмовій формі запропонувати іншій стороні (у даному випадку –орендодавцеві) проект договору, - як те передбачено частинами 2-6 статті 181 Господарського кодексу України (далі –ГКУ), тобто дотриматися встановлено порядку укладення господарських договорів, а саме:

2.Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

3.Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк

після одержання договору.

4.За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

5.Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що

залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

6.У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Принципово схожі положення містяться у статтях 641-644 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи належним чином доведено, що вищецитовані вимоги чинного законодавства відповідачем не виконані та не дотримані.

Позивач наполягає на їх дотриманні, що відповідає, крім уже зазначеного, вимогам частини 2 ст. 23 Господарського кодексу України, в якій сказано, що відносини органів місцевого самоврядування з суб’єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися на договірних засадах.

4.Досліджуючи доводи відповідача щодо визначення сторонами розміру орендної плати, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню з наступних підстав.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю" (частина 2 –в редакції ЗУ №2505-ІV від 25.03.2005 року).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частини 1-3 ст. 21 Закону).

Розмір орендної плати належить до істотних умов договору оренди землі (абзац 4 частини 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі»).

Відповідач не довів суду, що позивач розмір орендної плати визначив з порушенням чинного законодавства України.

Матеріалами справи, про які йдеться вище у цьому рішенні, належним чином доведено, що відповідач впродовж більше, ніж двох років, не вжив будь-яких заходів, спрямованих на врегулювання спору у цій частині та укладення спірного договору, що, на думку суду, суперечить вимогам частини 1 ст. 49 Господарського кодексу України, якою встановлено, що підприємці зобов’язані не порушувати права та законні інтереси громадян, інших суб’єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги те, що позивач довів законність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відповідач їх не спростував, - позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суд покладає судові витрати на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 1, 12, 83, 92, 93, 158 Земельного кодексу України; ст.ст.1, 2, 12, 14, 15, 21, 22, 30, 31, 33 Закону України «Про плату за землю»; ст.ст. 641-644 Цивільного кодексу України; .ст. 181, 184 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 49, 82 -85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Зобов’язати Відкрите акціонерне товариство «Краснодонвугілля», ідентифікаційний код 32363486, яке знаходиться за адресою: місто Краснодон, вул. Комсомольська, 5 Луганської області, - укласти з Краснодонською міською радою Луганської області, яка знаходиться за адресою: місто Краснодон, площа Леніна, 8 Луганської області, - договір оренди земельної ділянки площею 1,0340 га, нормативна грошова оцінка якої у 2007 році становить 456551 грн. 41 коп., що знаходиться у місті Краснодоні та фактично використовується Відокремленим підрозділом «Шахта «Талівська»Відкритого акціонерного товариства «Краснодонвугілля», - на умовах, викладених у проекті договору оренди земельних ділянок, наданого Краснодонською міською радою Луганської області.

3.Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Краснодонвугілля», ідентифікаційний код 32363486, яке знаходиться за адресою: місто Краснодон, вул. Комсомольська, 5 Луганської області, - на користь Краснодонської міської ради Луганської області, яка знаходиться за адресою: місто Краснодон, площа Леніна, 8 Луганської області, - судові витрати у сумі 203 (двісті три) грн. 00 коп., у тому числі: державне мито у сумі 85 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні 30.11.2007 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного господарського суду Луганської області у 10-денний термін з дня його підписання.

Рішення складено у повному обсязі та підписано – 05 грудня 2007 року.

Суддя                                                    А.П.Середа