СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

24 грудня 2007 року

Справа № 2-2/12125-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря В.І.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

сторони не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Люкс-Авто" відкритого акціонерного товариства "Компанія"Дніпрохолд" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Толпиго В.І.) від 09.10-16.10.2007 у справі № 2-2/12125-2007

за позовом           Дочірнього підприємства "Люкс-Авто" відкритого акціонерного товариства "Компанія"Дніпрохолд" (вул. 40 років Радянської України, 40, Запоріжжя, 69032)

до           Закритого акціонерного товариства "Пансіонат "Прибережний" (с. Отрадне, Ялта, 98654)

про спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача про спонукання до виконання певних дій, а саме про примусову передачу орендованого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.12.2000 між сторонами було укладено договори оренди №5-к та №6-к на оренду майна строком на 49 років. Передача майна була здійснена відповідно до акту приймання - передачі від 06.12.2000. Листом від 07.6.2007 №01-25/1745 відповідач повідомив про розірвання договорів оренди у односторонньому порядку та у порушення умов договору 04.6.2007 відмовився передавати орендоване по договорам оренди майно, що і стало підставою для звернення позивача з позовом у суд.

Відповідач заперечує проти позову та вважає вимоги позивача незаконними, оскільки договори оренди від 06.12.2000 №5 та №6 були розірвані у 2004 році у зв'язку із односторонньою відмовою відповідача від договорів на підставі статті 782 Цивільного кодексу України.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя В.І. Толпиго) від 09.10-16.10.2007 у справі № 2-2/12125-2007 відмовлено у позові Дочірнього підприємства "Люкс-Авто" відкритого акціонерного товариства "Компанія" Дніпрохолд" до закритого акціонерного товариства "Пансіонат "Прибережний" про спонукання до виконання певних дій.

Не погодившись з постановленим судовим актом, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, позов задовольнити.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду не відповідає обставинам справи та прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, суд встановив наступне.

06.12.2000 між сторонами у справі було укладено договори оренди № 5 та № 6 строком на 49 років. Відповідно до договору оренди № 5 відповідач передав позивачу в оренду одноповерховий металевий жилий вагон-будинок, розміром 9хЗм., за адресою: Автономна Республіка Крим, Ялта, с. Отрадне, територія закритого акціонерного товариства "Пансіонат «Прибережний". Відповідно до договору оренди № 6 відповідач передав позивачу в оренду двоповерхову будівлю (котедж для відпочинку), площею 112,5кв.м. (56,25кв.м.х2), за адресою: Автономна Республіка Крим, Ялта, с. Отрадне, територія закритого акціонерного товариства "Пансіонат "Прибережний".

04.06.2007 позивач направив відповідачу лист № 80, в якому позивач просив відповідача надати орендоване майно за договорами оренди від 06.12.2000 № 5 та № 6.

У відповідь на лист позивача від 04.06.2007 № 80 відповідач направив позивачу лист від 07.06.2007 №01-25/1745, в якому відмовив позивачу надати орендоване майно за договорами оренди від 06.12.2000 №5 та №6, посилаючись на те, що такі договори припинили дію у 2004 році у зв'язку із односторонньою відмовою відповідача від договорів на підставі статті 782 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 9.8 п. 9 «Строк дії та умови зміни і розірвання договору»договорів оренди від 06.12.2000 №5 та №6 відносини сторін, неврегульовані цими договорами, регламентуються діючим законодавством.

01.01.2004 набрав чинності Цивільний кодекс України. Згідно з частиною 3 статті 5 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Крім того, відповідно до пункту 4 прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України, щодо цивільних відносин, що виникли до набуття чинності названого кодексу, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання ним законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Цивільний кодекс України ототожнює поняття найму та оренди, тому, відповідно, відносини між сторонами за договорами оренди регулюються положеннями про найм.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 3 статті 651 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Для договору найму (оренди) передбачений спеціальний порядок розірвання в односторонньому порядку. Зокрема, стаття 782 Цивільного кодексу України прямо передбачає право наймодавця відмовитись від договору. Відповідно до частини 1 статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як вбачається із матеріалів справи, останні платежі по внесенню орендної плати за договорами оренди були здійснені позивачем у грудні 2001 року. З січня 2002 року позивач не вносив орендну плату за використання орендованого майна, в порушення пункту 3 договорів оренди, якими передбачено обов'язок позивача сплачувати орендну плату. Позивачем не було надано доказів на підтвердження сплати орендної плати починаючи з січня 2002 року. Представники позивача у судовому засіданні не заперечували факту несплати позивачем орендної плати з січня 2002 року. Отже, суд не приймає до уваги пояснення представників позивача стосовно того, що позивач не сплачував орендну плату у зв'язку із не виставленням відповідачем рахунків, передбачених пункту 3.2 договорів оренди. Суд вважає, що відсутність рахунків не перешкоджала позивачу перераховувати встановлену суму орендної плати. При цьому судова колегія враховує встановлену судову практику, що склалася з даної категорії справ.

Відповідно до частини 1 статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 782 Цивільного кодексу України є спеціальною нормою, яка передбачає право наймодавця (орендодавця) відмовитись від зобов'язань за договором найму (оренди), у випадку порушення наймодавцем (орендодавцем) своїх зобов'язань із внесення орендної плати.

З урахуванням наведених положень Цивільного кодексу України, судова колегія визнає право відповідача на відмову від договорів оренди на підставі статті 782 Цивільного кодексу України у зв'язку із несплатою позивачем орендної плати з січня 2002 р.

Відповідно до частини 2 статті 782 Цивільного кодексу України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

З наведеної норми вбачається, що моментом розірвання договору найму є момент отримання наймачем повідомлення про відмову наймодавця від договору.

При цьому судова колегія враховує пояснення представника відповідача, що відповідно до положень Переліку типових документів, затвердженого Наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України №41 від 20.07.1998, реєстри на відправлену кореспонденцію (пункт 101) та журнали обліку врученої кореспонденції (п.п. «г»пункт 103) зберігаються протягом 1 року, тому у відповідача відсутні зазначені документи за 2004 рік. Незважаючи на вказане, судова колегія не приймає до уваги пояснення відповідача про розірвання договорів оренди у 2004 році у зв'язку із направленням позивачу повідомлення від 30.01.2004 № 01-23/25 про відмову від договорів на підставі статті 782 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем не було надано доказів, які б підтверджували факт отримання позивачем такого повідомлення.

Як вбачається із матеріалів справи повідомлення відповідача про односторонню відмову від договорів оренди було надіслано листом від 07.06.2007 №01-25/1745. Факт отримання позивачем такого повідомлення про односторонню відмову від договорів підтверджується повідомленням про вручення, листом позивача від 12.06.2007 № 81, позовною заявою та поясненнями представників позивача, наданими у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що моментом розірвання договорів оренди є 11.06.2007 - день отримання позивачем листа від 07.06.2007 №01-25/1745 (повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №3944704), в якому відповідач повідомив про односторонню відмову від договорів.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України договір є розірваним у випадку односторонньої відмови від договору. Відповідно до частини 3 статті 615 Цивільного кодексу України внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Згідно з частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України у випадку розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Повно і всебічно дослідивши матеріали справи та враховуючи наведені вище положення Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що зобов'язання сторін за договорами оренди від 06.12.2000 №5 та №6 припинились з моменту розірвання договорів у зв'язку із відмовою відповідача на підставі статті 782 Цивільного кодексу України, а саме 11.06.2007 (день отримання позивачем листа від 07.06.2007 № 01-25/1745).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, але позивач не довів суду обґрунтованість позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія прийшла до висновку, що позовні вимоги позивача про примусову передачу орендованого майна за договорами оренди від 06.12.2000 № 5 та № 6 не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відносяться на позивача.

На підстави висловленого, судова колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято при правильному застосуванні норм законодавства, у зв'язку з чим воно підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 09.10-16.10.2007 у справі № 2-2/12125-2007 залишити без змін.

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства "Люкс-Авто" відкритого акціонерного товариства "Компанія"Дніпрохолд" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  В.І. Гонтар

Судді                                                                                Ю.В. Борисова

В.М. Плут