Господарський суд
Житомирської області
————————————————————————————————————————
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" грудня 2007 р.

Справа № 5/265

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Брагіної Я.В.

судді

за участю представників сторін

від позивача не з'явився (був присутній в засіданні суду 27.11.07р. Новікова Н.В. - дов. №2 від 03.01.07р.)

від відповідача Ходаківський Д.В. - дов. від 26.12.06р.

Розглянув справу за позовом Комунального підприємства Київської обласної ради "Ірпіньтепломережа"(м. Ірпінь, Київської області)

до Державного підприємства Міністерства Оборони України "Укрвійськбуд" вособі філії "75 управління начальника робіт" (м.Житомир)

про стягнення 76165,36 грн.

Спір розглядається в більш тривалий термін, ніж передбачено ч.1 ст. 69 ГПК України за погодженням сторін у відповідності до ч.4 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 76165,36 грн. боргу за поставлену теплову енергію, з яких 63471,16 грн. - сума основного боргу, 10790,10 грн. - пеня, 1904,10 грн. - 3% річних.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином. В засіданні суду 27.11.07р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні суду надав відзив на позовну заяву №701 від 25.12.07р., в якому позов визнає частково на суму 56990,62 грн. основного боргу. Проти стягнення пені заперечує, оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення з позовом до суду за стягненням штрафних санкцій.

Суд дослідив в судовому засіданні документи, а саме: договір №128 від 11.11.03р., розрахунки позовних вимог, претензію, довідки, листи, рахунки-фактури, акти звірки взаємних розрахунків, відзиви на позовну заяву, положення, свідоцтва про державну реєстрацію, статут, довідки про включення до ЄДРПОУ.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

11.11.03р. між сторонами був укладений договір на постачання тепловоїенергії №128 (а.с.16-19), відповідно до умов якого теплопостачальна організація (позивач) зобов'язується постачати споживачеві (відповідачеві) теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов'язаний оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим договором та у відповідності до "Правил користування тепловою енергією" та "Правил технічної експлуатації систем теплопостачання комунальної енергетики України" (п.1 даного договору).

Згідно з п. 7.1 договору, розрахунки за теплову енергію проводяться виключно в грошовій формі відповідно до установлених тарифів та здійснюються споживачем щомісячно шляхом перерахунків коштів на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації до 10 числа поточного місяця за минулий місяць (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 7.4 оплата за поставлену теплову енергію проводиться споживачем щомісячно протягом року за тарифами, які погоджені рішенням Ірпінського міськвиконкому.

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачеві теплову енергію на загальну суму 61990,62 грн.

На оплату поставленої енергії позивач виставив відповідачеві рахунки-фактури (а.с.32-34,36), які відповідач визнав, про що свідчить акт звірки взаємних розрахунків від 19.04.04. (а.с.37).

Але відповідач свої зобов'язання по договору щодо оплати вартості теплової енергії виконав частково, сплативши позивачеві 5000,00 грн., що підтверджується виписками з банку і не заперечується представником відповідача в засіданні суду.

Таким чином, станом на день розгляду справи в суді у відповідача існує заборгованість перед позивачем в сумі 56990,62 грн. (61990,62 грн. - 5000,00 грн.), що підтверджується актами звірки взаємних розрахунків від 19.04.04р. та від 27.11.07р., підписаними уповноваженими представниками обох сторін і скріпленими печатками.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за поставлену енергію в розмірі 63471,16 грн.

Проте, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення основного боргу в сумі 6480,54 грн. (63471,16грн. - 56990,62грн.), оскільки позивачем не надано доказів постачання відповідачеві теплової енергії в квітні 2004р. на вказану суму.

Слід зазначити, що відповідач не визнав поставку теплової енергії в квітні 2004 року на зазначену суму, його представник в засіданні суду пояснив, що ні рахунку-фактури, ні податкової накладної на суму 6480,54грн. не отримував від позивача.

Згідно п.2.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах із додатком №1 до цього договору і максимальних теплових навантажень у вигляді гарячої води на такі потреби, зокрема: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону - 0,30 Г кал/год. Додаток №1 поновлюється щорічно. Проте, додатку №1 до договору позивач не надав.

Облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, або відповідно до "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарські побутові потреби в Україні" КТМ 2М, 244-94 України (п.6.1 договору). Споживач, що має прилади обліку, щомісячно до 28 числа подає позивачу звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в Додатку №1 до договору (п.6.3 договору), але звітів позивачем суду не надано. При відсутності приладів обліку, або виходу їх з ладу, кількість теплової енергії відпущеної відповідачу визначається позивачем, як виняток розрахунковим способом відповідно до зазначених вище "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарські побутові потреби в Україні" КТМ 2М, 244-94 України, виходячи з Додатку №3 (п.6.5 договору), який також не наданий суду позивачем.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у частині стягнення боргу в сумі 6480,54грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін (ч.2 ст. 714 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 56990,62 грн., а в частині стягнення 6480,54 грн. боргу суд відмовляє.

Крім того, позивач в позовній заяві на підставі п.8.2.3 договору просить суд стягнути з відповідача пеню, яка згідно розрахунку позивача становить 10790,10 грн.

Дійсно, відповідно до п. 8.2.3 даного договору, в разі несвоєчасного виконання розрахунків за теплову енергію, відповідач сплачує пеню в розмірі 0,5% від належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше величини подвійної ставки НБУ.

Разом з тим, суд приходить до висновку про відмову в позові в частині стягнення пені в розмірі 10790,10 грн. враховуючи наступне:

Відповідно до ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог :

1) про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Матеріали справи (договір №128 від 11.11.03р., рахунки-фактури) свідчать, що відповідач повинен був розрахуватись з позивачем до травня 2004 року, але позивач не розрахувався з позивачем у встановлений термін.

Тому суд вважає, що позивач дізнався про порушення свого права у травні 2004. І у позивача виникло право на пред'явлення позову до суду в частині стягнення пені на протязі одного року, тобто з травня 2004р. по травень 2005р. А позивач звернувся з позовом до суду 22.01.07р., що підтверджується відміткою діловодної служби (канцелярії) Господарського суду Житомирської області на позовній заяві.

Крім того, відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення пені з відповідача.

Згідно ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заявив про пропуск строку позовної давності позивачем для звернення до суду з позовом про стягнення пені.

З врахування вимог ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення пені.

Позивач в позовній заяві також просить суд стягнути з відповідача 3% річних, які згідно розрахунку позивача становлять 1904,10 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд вважає за необхідне зробити перерахунок вказаних зобов'язань, оскільки позивач нараховував 3% річних, виходячи із суми боргу, яка складає 63471,16 грн.

А як суд зазначав вище, сума боргу за теплову енергію у відповідача перед позивачем становить 56990,62 грн.

Тому, сума 3-ох відсотків річних, яка підлягає стягненню з відповідача за період зазначений позивачем, тобто з 16.10.05р. по 16.10.06р., складає 1709,72 грн., виходячи з такого розрахунку:

- 56990,62 грн. (сума боргу) х 3% / 365 днів х 365 (кількість прострочених днів) = 1709,72 грн.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 3% річних в сумі 194,38 грн. (1904,10 грн. - 1709,72 грн.)

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив у повному обсязі, доказів розрахунку з позивачем не надав, в акті звірки взаємних розрахунків борг в сумі 56990,62 грн. визнав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства Київської обласної ради "Ірпіньтепломережа" в частині стягнення 56990,62 грн. основного боргу та 1709,72 грн. 3% річних обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи і підлягають задоволенню. А в решті позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 256, 258, 261, 267, 509, 525, 526, 625, 714 ЦК України, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства Міністерства Оборони України "Укрвійсьбуд", м. Київ, вул. Петропавловська, 54 - а, фактична адреса: 04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81/20, код 24308300 (філія "75 управління начальника робіт", м. Житомир, вул. Кафедральна, 4-А, р/р 1 в ЖОФ АКБ "Укрсоцбанк" м. Житомира, МФО 311272, )

- на користь Комунального підприємства Київської обласної ради "Ірпіньтепломережа", м. Ірпінь, Київська область, вул. Паризької комуни, 11, та м. Ірпінь, вул. Миру, 2-А, р/р 1 в Ірпінському районному відділенні "Райффайзен банк Аваль", МФО 322904,

- 56990,62 грн. - основного боргу;

- 1709,72 грн. - 3% річних;

- 586,96 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою державного мита;

- 90,94 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Відмовити в позові в частині стягнення 6480,54 грн. основного боргу; 10790,10 грн. пені та 194,38 грн. 3% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного терміну з дня його прийняття.

Суддя

Брагіна Я.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - 4 - відповідачу