ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2007 р. Справа № 17/918/07

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Хімороді В.Г.,

з участю представників сторін:

від позивача –не з”явився;

від відповідача –Бортик Р.О., довіреність № 312 від 18.01.2007 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 17/918/07

за позовом приватного підприємства фірми „Кар”, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 46,

до комунального підприємства “Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації”, м. Миколаїв, вул. Шевченка, 40,

про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Приватним підприємством фірмою „Кар” (надалі-позивач) пред’явлено позов до комунального підприємства “Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації” (надалі-відповідач) про визнання права власності.

Позивач свої позовні вимоги обгрунтовує наступним:

Позивач на підставі договору міни від 05.05.1997 року, зареєстрованого за № 204 від 14.05.1997 року та акту приймання - передачі від 22.05.1997 року являється власником 1/5 ідеальних часток нежитлового об'єкту № 89 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві, який складається з Літ. Б-1 -майстерня по ремонту кузовів, 1- забор, 1-замощення.

Рішенням Миколаївської міської ради за № 361 від 26.06.1998 року вказаній частині виробничих будівель надано окрему адресу: м. Миколаїв, вул. Дніпровська, 3.

Згідно рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2005 року у справі № 2-4389/2005 року за Курендаш Я.Ф. та Андреєвою О.Ф. визнано право власності на ППФ “Кар”, у власності якої, окрім іншого нерухомого майна знаходиться 1/5 ідеальних часток нежитлового об'єкту № 89 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві, який складається з Літ. Б-1 - майстерня по ремонту кузовів, 1- забор, 1-замощення, та знаходиться у м. Миколаєві по вул. Дніпровська, 3.

Рішенням Миколаївської міської ради за № 15/11 від 16.10.2003 року ППФ “Кар” передана в оренду строком на 10 років земельна ділянка площею 2015 кв.м. для обслуговування виробничих будівель за адресою м. Миколаїв, вул. Дніпровська, 3.

На підставі зазначеного рішення між позивачем та Миколаївською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки від 01.12.2003 року.

На зазначеній земельній ділянці позивач самовільно побудував:

Літ . А'-І , а-і- склад S загальною = 100,6 м. кв.; S основною = 93,1 м.кв.;

Літ. Б'-І - майстерня S загальною = 56,2 м.кв.; основною = 56,2 м.кв.;

Літ. В-1-навіс зовнішними розмірами (14,92*3,03 м.кв.);

Літ. Г-1-котельня зовнішними розмірами (2,70*2,88 м.кв.);

Літ. Ж-1-вбиральня-душ зовнішними розмірами (2,88* 1,94 м.кв.);

Літ. 3-1 - навіс зовнішними розмірами (4,36*7,02 м.кв.);

Літ.Д-1- навіс зовнішними розмірами (7,00*30,00 м.кв.);

Літ. И-1- будівля охорони зовнішними розмірами (3,23*2,49 м.          кв.).

Зазначене підтверджується довідкою КП ММБТІ за № 2605 від 03.09.2007 року, технічним паспортом станом на 06.07.2007 року та інвентаризаційною справою № 25027.

Із висновку ЗАТ “Миколаївський Діпроміст” за № 1031 від 27.09.2007 року вбачається, що технічний стан будівель є задовільним та подальша їх експлуатація при виконанні правил пожежної безпеки можлива.

Проведену самозабудову приміщень позивач належним чином не оформив (не отримав дозволу на будівництво, не отримав затвердженого проекту дозволу на виконання будівельних робіт), чим порушив вимоги ст. ст. 24, 28, 29 Закону України “Про планування і забудову територій”.

На сьогоднішній день Управління архітектурною діяльністю в м. Миколаєві листом за № 17-5993 від 21.11.2007 року погодило оформлення самовільно збудованих приміщень.

Санітарно-епідеміологічна станція Ленінського району м. Миколаєва не заперечує проти оформлення самочинно збудованих нежитлових приміщень, про що повідомила висновком за № 3-2113 дід 01.08.2007 року.

Ленінський РВ ГУ МНС України в Миколаївській області також погоджує можливість розміщення самовільно збудованих нежитлових приміщень по вул. Дніпровська, 3, у м. Миколаєві, що підтверджується висновком № 55/1571 від 01.08.2007 року.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Статтею 181 Цивільного кодексу України визначено, що до нерухомих речей відносяться об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обмежень слід розуміти офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (ст.2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав та їх обмежень”). Отже, названі у цьому Законі органи єдиної системи реєстрації відповідних прав можуть бути відповідачами за позовами про визнання права власності на об'єкт нерухомого майна, пред'явленими згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України. Оскільки відповідно до пункту 5 розділу V „Прикінцеві положення” Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації, останні можуть бути відповідачами у таких справах (п. 18 Інформаційного листа ВГСУ 31.01.2001 № 01-8/98 „Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом”, в редакції Інформаційного листа ВГСУ від 22.11.2005 року № 01-8/2167).

На адресу господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника підприємства.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог не заперечує.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 49, 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.          Позовні вимоги приватного підприємства фірми „Кар”задовольнити повністю.

2.          Визнати за приватним підприємством фірмою “Кар”, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 46 (ідентифікаційний код 13869780) право власності на самочинно збудовані об”єкти нерухомості, а саме:

Літ . А'-І , а-і- склад S загальною = 100,6 м. кв.; S основною = 93,1 м.кв.;

Літ. Б'-І - майстерня S загальною = 56,2 м.кв.; основною = 56,2 м.кв.;

Літ. В-1-навіс зовнішними розмірами (14,92*3,03 м.кв.);

Літ. Г-1-котельня зовнішними розмірами (2,70*2,88 м.кв.);

Літ. Ж-1-вбиральня-душ зовнішними розмірами (2,88* 1,94 м.кв.);

Літ. 3-1 - навіс зовнішними розмірами (4,36*7,02 м.кв.);

Літ. Д-1- навіс зовнішними розмірами (7,00*30,00 м.кв.);

Літ. И-1- будівля охорони зовнішними розмірами (3,23*2,49 м.          кв.), які знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Дніпрповська, 3.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя