КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02.10.2007
№ 45/271

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:           Губенко Н.М.

суддів:             Барицької  Т.Л.

Ропій
Л.М.

при секретарі:            Дегтярюк Л.О.

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_2 - представник (дов.
№2139 від 18.04.2007);

від відповідача 1 - ОСОБА_2 - представник
(дов. № б/н 14.05.2007);

від
відповідача 2 - Юрков М.О.. - представник (дов. б/н від 10.05.2007);

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Приватне підприємство "Стандарттехно"

на рішення Господарського суду м.Києва від
13.06.2007

у справі № 45/271 (Балац С.В.)

за позовом                               Фізична особа - ОСОБА_1

до                                                   Товариство
з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "ІнЕко"

Приватне підприємство "Стандарттехно"

про
визнання недійсним договору від 14.09.2006

Ухвалою Голови Київського апеляційного
господарського суду від 11.09.2007 продовжено строк розгляду даної справи в
межах ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із
перебуванням колегії суддів, в провадженні якої знаходилась дана справа, у
відпустці.

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007 розгляд справи №
45/271 було відкладено зв'язку з необхідністю у витребуванні додаткових
письмових доказів для повного з'ясування обставин справи.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від
13.06.2007 повністю задоволено позов ОСОБА_1до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія «ІнЕко» та Приватного підприємства
«Стандарттехно»; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від
14.09.2006, укладеного між відповідачами, посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3; стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ІнЕко» на користь позивача 42
грн. 50 коп. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу; стягнуто з Приватного підприємства «Стандарттехно»
на користь позивача 42 грн. 50 коп.
державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Товариство
з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ІнЕко», не погоджуючись з
вищевказаним рішенням в частині стягнення з нього на користь позивача 42 грн.
50 коп. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (в іншій частині погоджується із рішенням), звернулося до
Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення господарського суду першої інстанції в частині
стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ІнЕко»
на користь позивача 42 грн. 50 коп. державного мита, 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнути зазначені суми з
Приватного підприємства «Стандарттехно».

В
судовому засіданні 25.09.2007 представник ТОВ «Юридична компанія «ІнЕко»
ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності б/н від 14.05.2007 надав заяву про
відмову від апеляційної скарги на підставі ст.100 ГПК України. Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2007 відмова ТОВ
«Юридична компанія «ІнЕко» від апеляційної скарги на рішення Господарського
суду м. Києва від 13.06.2007 у справі № 45/271 була прийнята, про що винесена
відповідна ухвала.

Приватне
підприємство «Стандарттехно», не погоджуючись з рішенням Господарського суду м.
Києва від 13.06.2007 у справі № 45/271, звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
господарського суду першої інстанції скасувати з підстав порушення останнім
норм матеріального та процесуального права. На думку заявника апеляційної
скарги, господарським судом першої інстанції були порушені норми ст.12 Господарського
процесуального кодексу України, так як суд порушив провадження та розглянув
справу, непідвідомчу господарському суду; ст.79 Господарського процесуального
кодексу України, так як суд за його клопотанням не зупинив провадження у даній
справі до розгляду Господарським судом м Києва справи №17/33 за позовом
прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах держави в особі
Державного підприємства “Агроспецсервіс” до ДКТП “Хрещатик”; норми ст.338
Цивільного кодексу України, так як не визнав Приватне підприємство
«Стандарттехно» добросовісним набувачем, не встановив порядку здійснення
реституції в частині повернення коштів та цінних паперів в якості оплати
договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачами.

Представник
позивача подав до Київського апеляційного господарського суду відзив на
апеляційну скаргу Приватного підприємства “Стандарттехно”, в якому просить
апеляційну скаргу не задовольняти, рішення Господарського суду м. Києва від
13.06.2007 у справі № 45/271 залишити без змін, оскільки воно прийняте у
відповідності з вимогами чинного законодавства України.

Згідно
з ч.2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному
обсязі.

При
розгляді апеляційної скарги, апеляційним господарським судом були заслухані
пояснення представників сторін, досліджені матеріали справи, обговорені усі
обставини справи і встановлено наступне.

23.04.2007
ОСОБА_1, учасник ТОВ “Юридична компанія “ІнЕко” (надалі позивач) звернувся до
Господарського суду м. Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юридична компанія “ІнЕко» (надалі ТОВ “ЮК “ІнЕко") та
Приватного підприємства «Стандарттехно» (надалі ПП “Стандарттехно”) про
визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між
ТОВ “ЮК “ІнЕко” та ПП “Стандарттехно” 14.09.2006, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (надалі договір).
Підставою для звернення із даним позовом стало порушення ТОВ “ЮК “ІнЕко” при
укладенні даного договору, охоронюваних законом прав учасника Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «ІнЕко» - ОСОБА_1

Господарський
суд м. Києва прийняв рішення у даній справі, яким повністю задовольнив позовні
вимоги позивача. Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим,
що згідно з нормами ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог
встановлених ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно з ч.2 якої особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної правоздатності. При
укладанні договору купівлі-продажу директор ТОВ “ЮК “ІнЕко” ОСОБА_4 не мав
необхідного обсягу дієздатності, адже відповідно до вимог ч. 2 ст. 98
Цивільного кодексу України рішення про відчуження майна товариства, що
становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства приймаються більшістю
не менш як ѕ голосів учасників загальних зборів товариства. Суд дійшов
висновку, що загальні збори з метою вирішення питання про відчуження нерухомого
майна товариства не скликались, а протокол загальних зборів учасників
товариства від 28.08.2006, на підставі якого у подальшому був укладений договір
купівлі-продажу, був сфальсифікований. Отже оспорюваний договір підписано не
уповноваженою на це особою, а тому, позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Апеляційний
господарський суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення
господарського суду першої інстанції суду, виходячи з наступного.

Як
вбачається з матеріалів справи 14.09.2006 між ТОВ “ЮК “ІнЕко”, продавець по
договору, і ПП “Стандарттехно”, покупець по договору, було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна, який з боку ТОВ “ЮК “ІнЕко”, підписаний
ОСОБА_4 - директором вказаного товариства; у преамбулі вказаного договору
зазначено, що ОСОБА_4 діє на підставі Статуту ТОВ «Юридична компанія «ІнЕко»
(нова редакція), протоколу установчих зборів учасників ТОВ «ЮК «ІнЕко» від
09.11.2005 та протоколу загальних зборів учасників ТОВ “ЮК “ІнЕко” від
28.08.2006.

Відповідно
до п.п. 1.1., 1.2. договору ТОВ “ЮК “ІнЕко” передало у власність покупця нежиле
приміщення, розташоване у м. Києві на вул. Полупанова, 3-а, яке належало ТОВ
“ЮК “ІнЕко” на підставі договору купівлі-продажу від 18.08.2006, загальною
площею 1 715, 40 м І; вартість відчуженого майна становить 3 911 500 грн. (п.
1.3. договору).

Згідно
з ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України товариством з обмеженою
відповідальністю є господарське товариство, що має статутний фонд, поділений на
частки, розмір яких визначається установчими документами; дана норма
кореспондується із ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України.

Пунктом
6.1. статуту ТОВ “ЮК “ІнЕко” (в новій редакції) передбачено, що товариство є
власником майна, переданого товариству його учасниками у власність, отриманих
доходів, а також іншого майна, придбаного товариством з інших підстав,
передбачених законом.

Згідно
з п. 7.1. статуту ТОВ «ЮК «ІнЕко» уставний фонд компанії складає 4 169 083
грн.; пунктом 7.2. статуту передбачено, що статутний капітал ТОВ “ЮК “ІнЕко”
формується за рахунок внесків учасників, одним із яких є ОСОБА_1 з належною
йому часткою у розмірі 70%.

Статтею
92 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа набуває цивільних
прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до
установчих документів та закону.

Згідно
зі ст. 89 Господарського кодексу України та ст. 97 Цивільного кодексу України
управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи, у тому
числі вищий орган товариства - загальні збори учасників.

Пунктом
12.1. статуту ТОВ “ЮК “ІнЕко” також встановлено, що вищим органом управління
товариством є загальні збори учасників.

Відповідно
до Закону України “Про господарські товариства”, зокрема, п. і) ч. 5 ст. 41, до
компетенції загальних зборів товариства належить затвердження договорів (угод),
укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Підпунктом
к) п. 12.1.3. статуту ТОВ “ЮК “ІнЕко” передбачено, що до компетенції загальних
зборів учасників ТОВ «ЮК «ІнЕко» віднесено затвердження договорів, укладених на
суму, що перевищує 100 000,00 євро.

Крім
того, ч. 2 ст. 98 Цивільного кодексу України встановлено, що рішення про відчуження
майна товариства, що становить п'ятдесят і більше відсотків майна товариства
приймаються більшістю не менш як ѕ голосів учасників загальних зборів
товариства.

Виходячи
із викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки вартість
відчуженого за спірним договором майна становить більше ніж 50% статутного
фонду товариства та більше 100 000, 00 євро, тому рішення про відчуження
вказаного майна мало прийматися загальним зборами учасників ТОВ “ЮК “ІнЕко”.

Пунктом
12.1.2. статуту ТОВ “ЮК “ІнЕко” встановлено, що кожен учасник на загальних
зборах має кількість голосів, пропорційно розміру його частки у статутному
капіталі.

Відповідно
до п. 12.1.5. статуту ТОВ “ЮК “ІнЕко” передбачено, що загальні збори учасників
товариства вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники
учасників), що володіють у сукупності більш як 60% голосів.

Виходячи
із викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач
володіє 70% у статутному фонді ТОВ “ЮК “ІнЕко”, то він або ж його представник
обов'язково повинен був брати участь у загальних зборах товариства, і,
відповідно, приймати рішення про відчуження майна товариства на суму, яка
перевищує 50% майна товариства та про уповноваження директора товариства
ОСОБА_4 на укладення договору купівлі-продажу вказаного майна.

Згідно
з п. 12.1.10. статуту ТОВ “ЮК “ІнЕко” про проведення загальних зборів учасників
товариства його учасники повідомляються письмово з зазначенням часу і місця
проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не
менше ніж за 30 днів до скликання загальних зборів учасників.

В
матеріалах справи відсутні докази повідомлення позивача про скликання на
28.08.2006 загальних зборів учасників ТОВ “ЮК “ІнЕко”, не були вони надані і
господарському суду апеляційної інстанції; текст протоколу загальних зборів
учасників ТОВ “ЮК “ІнЕко” від 28.08.2006 не містить підпису позивача, що
підтвердило б його участь у вказаних зборах та згоду на прийняття рішень,
затверджених вказаним протоколом, із чого слідує, що загальні збори ТОВ “ЮК
“ІнЕко” не проводились, згоди на відчуження об'єкту нерухомості, який
знаходиться на вул. Полупанова, 3-а у м. Києві не надавали та не уповноважували
директора ТОВ “ЮК “ІнЕко” - ОСОБА_4 на відчуження вказаного об'єкта.

Під час
розгляду даної справи як у місцевому господарському суді, так і в апеляційному
господарському суді ТОВ “ЮК “ІнЕко” у своїх письмових та усних поясненнях
стверджувало, що загальні збори товариства 28.08.2006 не скликалися та не
проводилися, рішення про відчуження спірного майна не приймалося, у товариства
відсутні будь-які документи з цього питання; ОСОБА_4, колишній директор
вказаного товариства, перевищив надані йому статутом та чинним законодавством
України повноваження щодо відчуження від імені ТОВ “ЮК “ІнЕко” нерухомого
майна, яке знаходиться на вул. Полупанова, 3-а в м. Києві (а.с. 56, 57).

Протоколом
зборів учасників ТОВ “ЮК “ІнЕко” від 09.11.2005, на який йде посилання в
преамбулі спірного договору купівлі-продажу, збори учасників товариства не уповноважували
ОСОБА_4 на відчуження належного ТОВ “ЮК “ІнЕко” майна; даним протоколом
оформлено рішення зборів учасників ТОВ “ЮК “ІнЕко” про призначення ОСОБА_4
директором вказаного товариства.

Згідно
з ч.2 ст.203 Цивільного кодексу України особа, що вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг дієздатності. Недотримання даної норми, згідно з ч.1 ст. 215
цього кодексу є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно
до п. 1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999 № 02-5/111
“Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод
недійсними” угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом.

Частиною
4 п. 9.1. вказаних роз'яснень Вищого арбітражного суду України передбачено, що
угода, укладена представником юридичної особи або керівником її відособленого
підрозділу без належних повноважень на її укладення або з перевищенням цих
повноважень, повинна бути визнана недійсною як така, що не відповідає вимогам
закону.

Згідно
з ч. 2 ст. 62 Закону України “Про господарські товариства” директор товариства
вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до
виключної компетенції загальних зборів.

Відповідно
до п. 12.2.3. статуту ТОВ “ЮК “ІнЕко” директор товариства вирішує всі питання діяльності
товариства, за винятком тих, які віднесені до компетенції загальних зборів;
питання відчуження майна товариства на суму, що перевищує 100 000, 00 євро
відноситься до компетенції загальних зборів ТОВ “ЮК “ІнЕко” (підпункт к) п.
12.1.3. статуту).

Виходячи
із вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком господарського
суду першої інстанції про те, що договір купівлі-продажу від 14.09.2006,
укладений між ТОВ “ЮК “ІнЕко” та ПП “Стандарттехно” слід визнати недійсним, як
такий, що не відповідає вимогам законодавства України щодо дійсності правочину,
адже ОСОБА_4 - директор ТОВ “ЮК “ІнЕко”, продавець по спірному договору, не був
уповноважений загальними зборами учасників ТОВ “ЮК “ІнЕко” на відчуження майна
товариства, вартість якого перевищує 50% статутного капіталу товариства, а тому
не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, на вчинення таких дій.

Стосовно
тверджень ПП “Стандарттехно” з приводу порушення господарським судом першої
інстанції норм ст.12 Господарського процесуального кодексу України, так як суд
порушив провадження та розглянув справу, непідвідомчу господарському суду,  оскільки питання щодо визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого майна не відноситься до корпоративних,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно
ч. 4 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам
підсудні справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між
господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому
числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами)
господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно
ст.167 Господарського кодексу України корпоративне право - це право особи,
частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації,
що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською
організацією.

Пунктом
а) ст. 10 Закону України “Про господарські товариства” закріплено право
учасника товариства брати участь в управління справами товариства в порядку,
визначеному в установчих документах; аналогічна норма передбачена пп. а) п.
8.1. статуту ТОВ “ЮК “ІнЕко”.

Згідно
зі ст. 88 Господарського кодексу України участь в управлінні справами
товариства є правом його учасника.

Відповідно
до ст. 89 Господарського кодексу України та 97 Цивільного кодексу України
управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи, у тому
числі вищий орган товариства  - загальні
збори його учасників.

Отже,
господарський суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що дана справа
підвідомча господарському суду, адже спір виник в межах корпоративних відносин,
пов'язаних з правом ОСОБА_1, як учасника ТОВ “ЮК “ІнЕко” з часткою у статутному
фонді ТОВ “ЮК “ІнЕко” в розмірі 70%, на участь в управлінні ТОВ “ЮК “ІнЕко”,
зокрема у прийнятті рішення щодо відчуження майна товариства на суму, що
становить більше 50 % статутного фонду товариства.

Щодо
посилань ПП “Стандарттехно” на порушення господарським судом першої інстанції
норм ст.79 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої
суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, колегія
суддів зазначає наступне.

Із
наявних матеріалів справи не вбачається, що справа №17/33 Господарського суду
м. Києва за позовом прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах
держави в особі Державного підприємства “Агроспецсервіс” до ДКТП “Хрещатик”
пов'язана із даною справою, а результати її розгляду місцевим господарським
судом можуть вплинути на результати розгляду даної справи; документи в
обґрунтування обставин, викладених у клопотанні ПП “Стандарттехно” про
зупинення провадження, в матеріалах справи відсутні, саме ж клопотання про
зупинення провадження у справі не є доказом існування тих обставин, про які
стверджує ПП “Стандарттехно”.

Виходячи
з цього, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про
можливість подальшого розгляду даної справи і обґрунтовано відмовив ПП
“Стандарттехно” у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Колегія
суддів не вбачає підстав погодитися із доводами ПП “Стандарттехно”, викладеними
в апеляційній скарзі, про безпідставне неврахування господарським судом першої
інстанції норм ст. 388 Цивільного кодексу України і не визнання ПП
“Стандарттехно” добросовісним набувачем майна, адже предметом розгляду даної
справи є визнання договору купівлі-продажу від 14.09.2006 недійсним, а не
витребування майна від добросовісного набувача даного нерухомого майна.

Стосовно
посилань ПП “Стандарттехно” з приводу не застосування господарським судом
першої інстанції реституції при визнанні договору недійсним, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно
з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У
разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні
у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як
вбачається з матеріалів справи питання про застосування реституції під час
розгляду даної справи місцевим господарським судом сторонами у справі не
порушувалось, відповідних клопотань від заінтересованих осіб матеріали справи
не містять, а тому не застосування господарським судом першої інстанції
наслідків недійсності правочину, прямо передбачених законом, не призвело до
прийняття місцевим господарським судом неправильного по суті спору рішення.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом
першої інстанції при розгляді даної справи правильно застосовано норми
матеріального і процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини, що
мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам
справи, а тому колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду
першої інстанції; доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть
бути підставою для його скасування.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від
13.06.2007 по справі № 45/271 залишити без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

2.
Справу № 45/271 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя
Губенко Н.М.

Судді
Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.

22.10.07 (відправлено)