ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.12.07                                                                                           Справа№ 9/302

Господарський суд Львівської області у складі судді Данко Л.С.,

При секретарі Козак І.Б.

Розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Прокурора Личаківського району м. Львова, м. Львів, в інтересах держави, в особі:

Управління державної служби охорони при ГУМВС України у Львівській області, структурного підрозділу Личаківського ВДСО в м. Львові УДСО при ГУМВСУ у Львівській області, м. Львів,

в особі Управління державної служби охорони при УМВС України у Львівській області ,

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Еліт Метал”, м. Київ, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю “Буський завод скловиробів”, Львівська область, м. Буськ,

Про стягнення 40264 грн. 00 коп.

За участю представників:

Від прокурора: представник Прокуратури Львівської області - Макогон Ю.І.

Від позивача: Чугунок І.О., за довіреністю від 25.09.2007р. № 12/1-3904/Дз.

Від відповідача: не прибув.

Представникам роз”яснено права та обов”язки встановлені статтею 22 ГПК України. Представники не настоюють на фіксації судового процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за позовом Прокурора Личаківського району м. Львова, м. Львів, в інтересах держави, в особі: Управління державної служби охорони при ГУМВС України у Львівській області, структурного підрозділу Личаківського ВДСО в м. Львові УДСО при ГУМВСУ у Львівській області, м. Львів, в особі Управління державної служби охорони при УМВС України у Львівській області , до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Еліт Метал”, м. Київ, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю “Буський завод скловиробів”, Львівська область, м. Буськ, про стягнення 40264 грн. 00 коп.

Прокурор, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовільнити.

Позивач подав документи, які вимагалися судом, подав оригінал рахунку № ЛЧ-0000121 від 31 серпня 2007 року на суму боргу 40264,00 грн., який підписано представниками двох сторін та засвідчено печатками двох сторін –для огляду, належним чином засвідчені копії у справу, просить позов задовільнити.

Відповідач, в судове засідання повноважного представника не направив, відзиву на позовну заяву не надіслав.

Справа розглядається відповідно до статті 75 ГПК України –за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.36 Закону України "Про прокуратуру", підставою для представлення прокурором у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок противоправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються між ними або державою.

Згідно ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави з позовною заявою, вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.1999р. № З-рп/99 по справі про організацію тлумачення положень ст. 2 ГПК України (п. п 2,3 Резолютивної частини):

- під поняттям "орган", уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади;

- під представництвом прокуратурою України інтересів держави в господарському суді за змістом пункту 2 статті 121 Конституції України та статей 2 і 29 Господарського процесуального кодексу України слід розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Ці дії включають подання прокурором до господарського суду позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про міліцію": "Міліція України - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань".

Статтею 7 Закону України "Про міліцію" встановлено, що "міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції".

Підрозділи Державної служби охорони входять до складу МВС України згідно статті 7 Закону України «Про міліцію»як підрозділ міліції охорони, а організаційна структура Державної служби охорони визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Державну службу охорони при МВС України (далі -Положення), яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 615 "Про заходи щодо вдосконалення охорони об'єктів державної та інших форм власності" (зі змінами та доповненнями), визначені правові засади господарської діяльності підрозділів ДСО. Одним із основних завдань Державної служби охорони є розроблення та здійснення заходів реалізації єдиної на території України концепції охорони об'єктів усіх форм власності та громадян.

Відповідно до змісту пункту 9 Положення, підрозділи Державної служби охорони є органами управління, діяльність яких не має за мету одержання прибутку, а чистий прибуток по підсумках їх фінансово-господарської діяльності - спрямовується на вдосконалення службової діяльності цих підрозділів ДСО, матеріально-технічне та фінансово-господарське забезпечення служби, здійснення заходів соціального захисту їх працівників. Крім цього, виконуючи поставлені державою завдання по забезпеченню надійної охорони державних (та інших) об'єктів і безпеки громадян, підрозділи ДСО здійснюють свою господарську діяльність на засадах госпрозрахунку виключно на кошти, які надходять по укладених договорах і інших джерел фінансування не мають.

Враховуючи те, що Управління Державної служби охорони при МВС України в Львівській області (далі - Позивач) існує на засадах самофінансування, невиконання суб'єктами господарювання своїх зобов'язань перед Управлінням ДСО перешкоджає нормальному функціонуванню цього підрозділу ДСО, чим завдається шкода інтересам держави.

Як вбачається з матеріалів справи, проведеною прокуратурою Личаківського району м. Львова перевіркою стану дотримання умов договору №118 від 20.11.2006р. на охорону Буського заводу скловиробів постами фізичної охорони Державної служби охорони при МВС України (копія договору з додатками додається) виявлено, що між Позивачем і Відповідачем було укладено даний договір 20.11.2006 року і відповідно, до п.3.5. зазначеного договору, оплата за послуги «Охорони»здійснюється «Замовником»на умовах попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок «Охорони»у розмірі, визначеному згідно пункту 3.2. Договору.

Перший платіж по Договору у сумі вартості послуг «Охорони»за перший місяць охорони «Об'єкта» (Буський завод скловиробів) за 2006 р. здійснюється «Замовником»впродовж 2-х банківських днів після підписання сторонами Договору.

Усі наступні платежі по Договору здійснюються «Замовником»не пізніше 15 числа кожного місяця за поточний місяць.

Позивач свої зобов”язання за даним договором виконав, що підтверджується даними Журналу приймання-здавання установи (окремих приміщень) заводу “Буський склозавод” під охорону, Журналом приймання і здавання чергувань, рахунком № ЛЧ-0000121 від 31 серпня 2007 року.

Відповідач своїх зобов”язань за даним договором в повному розмірі не виконав, за надані позивачем послуги не в повному обсязі –не розрахувався.

Так, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 125784 грн. 00 коп., відповідач заборгованість погасив частково, в сумі 85520 грн. 00 коп.

Станом на 17.09.2007р. Відповідач заборгував Позивачу 40264,00 грн. ( 125784,00 грн. –85520,00 грн.) за послуги, обумовлені в договорі, що підтверджено рахунком № ЛЧ-0000121 від 31.08.07р., виставленим Позивачем і підписаний Відповідачем (рахунок ціни позову - в матеріалах справи).

Статтею 173 ГК України визначено, що господарським визнається зобов”язання, що виникає між суб”єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб”єкт ( зобов”язана сторона, у тому числі боржник) зобов”язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб”єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб”єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов”язаної сторони виконання обов”язку.

Статтею 175 ГК України передбачено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов”язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійснені господарської діяльності, в силу яких зобов”язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов”язаної сторони виконання її обов”язку.

Майнові зобов”язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов”язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов”язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть гос подарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до право порушників господарських санкцій на підставах і в по рядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 2 цієї статті визначено, що застосування господарських санкцій повинно га рантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування зби тків учасникам господарських відносин, завданих внас лідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання (частина 1), а частиною 2 цієї статті передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальнос ті учасника господарських відносин є вчинене ним пра вопорушення у сфері господарювання. Частина 3 зазначеної статті передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за не виконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення госпо дарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господар ського правопорушення. У разі якщо інше не передба чено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе госпо дарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможли вим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обста винами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для ви конання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до статті 219 ГК України, визначено, що за невиконання або неналежне виконання госпо дарських зобов'язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає на лежним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного упра вління майном, якщо інше не передбачено цим Кодек сом та іншими законами.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

22.08.2007 року сторонами Договору було складено і підписано акт зняття охорони в зв'язку з неоплатою відповідачем позивачу за надані послуги охорони, що є ще одним підтвердженням надання охороною послуг.

З зазначеного акту вбачається, що Відповідач до працівників охорони претензій не має (оригінал акту оглянуто в судовому засіданні –копія у справі).

Крім того, 05.09.2007 року за вих. № 484 Позивач направив Відповідачу лист з доданими до нього рахунками, актами приймання-здачі виконаних робіт та акти звірок розрахунків (докази направлення додаються).

У ст.901 ЦК України закріплена презумпція відплатності договору про надання послуг.

Згідно положень ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Дослідивши всі обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши в сукупності подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в сумі 40264 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покласти на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, а саме: стягнути з відповідача в доход Державного бюджету України 402 грн. 64 коп. державного мита. У відповідності з вимогами Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу стягнути з відповідача в доход Державного бюджету України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 22, 29, 33, 34, 36, 43, 49, 77, 82-85, 115-118 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовільнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Еліт Метал”, м. Київ, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю “Буський завод скловиробів”, Львівська область, м. Буськ, вул. Івасюка,3 () на користь Управління державної служби охорони при УМВС України у Львівській області, п.і. 79019, м. Львів, вул. Липинського, 44 () в особі: структурного підрозділу Личаківського ВДСО в м. Львові УДСО при ГУМВСУ у Львівській області, 40264 грн. 00 коп. основного боргу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Еліт Метал”, м. Київ, в особі Товариства з обмеженою відповідальністю “Буський завод скловиробів”, Львівська область, м. Буськ, вул. Івасюка,3 () в доход Державного бюджету України 402 грн. 64 коп. державного мита та 118 грн. 00 коп. витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийнято, складено та оформлено відповідно до статті 84 ГПК України, підписано та проголошено –27.11.2007 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 91-93 ГПК України. Рішення набирає законної сили в порядку статті 85 ГПК України, після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя                                                                                           Данко Л.С.