КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2007                                                                                           № 18/249

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Смірнової  Л.Г.

суддів:                                          Калатай  Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не зявився

від відповідача - Зінич В.Т. – президент; Мусько С.В. (дов. від 24.04.2007р. б/н),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Благо" - Страхова компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.05.2007

у справі № 18/249 (Мандриченко О.В.)

за позовом                               Акціонерне товариство закритого типу Страхова компанія "Велта"

до                                                   ЗАТ "Благо" - Страхова компанія"

про                                                  стягнення 367,99 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2007р. у справі №18/249 позов задоволений повністю. Стягнуто  з Закритого акціонерного товариства “Благо” - Страхова компанія” на користь Акціонерного товариства закритого типу Страхової компанії “Велта” 346,68 грн. заборгованості, 21,31 грн. пені, 102 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового  процесу.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідач неналежними чином виконує зобов’язання за укладеними між сторонами договорами та не виплачує на користь позивача свою частку страхового відшкодування.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд його скасувати.

В апеляційній скарзі відповідач вказує про те, що ним не отримана від позивача копія документа про сплату страхувальником страхового платежу. Крім того, справу розглянуто судом без участі представника відповідача, що є порушенням ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників відповідача, колегія суддів встановила наступне.

20.10.2004р. між позивачем та відповідачем укладено договір про загальні умови факультативного перестрахування (ретроцесії) №14/2004  (далі-договір №14/2004), предметом якого є загальні умови перестрахування (ретроцесії) ризиків, які взаємно передаються (приймаються) сторонами на факультативній основі за договорами факультативного перестрахування (ретроцесії), а також права та обов’язки сторін, які беруть участь у перестрахуванні (ретроцесії).

На підставі вказаного договору 28.03.2006р. між сторонами був укладений ковер-нот №ТР061/2006 умови страхування (договір перестрахування), відповідно до умов якого позивач (перестрахувальник) передав, а відповідач (перестраховик) прийняв у перестрахування автомобіль марки „Мерседес – Бенц”, 2006 року випуску, державний номер АХ 7710 АН, що належить Французу Віталію Веніаміновичу.

В свою чергу, вищезазначений автомобіль був застрахований позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту від 28.03.2006р. ТР №118. Строк страхування встановлений з 29.03.2006р. по 28.03.2007р. (п.10.2 договору).

З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2006р. сталася ДТП, у результаті якої застрахованому позивачем автомобілю були спричинені ушкодження лобового скла та деталей кузова внаслідок викиду каміння з-під коліс іншого автомобіля.

14.07.2006р. позивача телефонограмою було сповіщено про настання страхового випадку.

Згідно видаткових касових ордерів №319 від 19.07.2006р. та №342 від 28.07.2006р. позивачем на користь Француза Віталія Веніаміновича була виплачена повна сума страхового відшкодування, яка склала          8497,07 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України “Про страхування” перестрахування - це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Пунктом 3.3.1. договору №14/2004 передбачено, що відповідач зобов'язаний перерахувати позивачеві (або по його заяві - страхувальникові) страхове відшкодування, розмір якого розрахований за умовами даного договору та конкретного договору перестрахування, в строк, передбачений даним договором, якщо інше не передбачено конкретним договором перестрахування.

Згідно пункту 4.2. договору №14/2004 відповідальність перестраховика по конкретному договору перестрахування починається одночасно з відповідальністю перестрахувальника, якщо в конкретному договорі перестрахування не передбачений інший строк початку відповідальності перестраховика.

На виконання умов п. 3.1.6 договору №14/2004 позивач листом від 14.07.2006р. №1627 сповістив відповідача про настання страхової події.

Відповідно до п.5.1 ковер-ноту від 28.03.2006р. №ТР061/2006 до страхових ризиків віднесено, зокрема, пошкодження скла, скляних виробів, деталей кузова камінням або іншими предметами, які вилетіли з-під коліс іншого транспортного засобу.

Умовами ковер-ноту №ТР061/2006 передбачена відповідальність перестраховика (відповідача) в межах 4,2%  від загальної суми  страхового відшкодування. Згідно розрахунку позивача частина страхового відшкодування відповідача становить 4,08%, тобто  346,68 грн.

Пунктом 17.2 ковер-ноту №ТР061/2006 встановлено, що відповідач зобов'язаний виплатити позивачеві або за його дорученням страховикові страхове відшкодування, пропорційне долі своєї відповідальності по страховому випадку, протягом 10 днів після отримання необхідних документів, або рішення судового органу, на підставі якого у перестраховика виникло зобов'язання виплатити страхове відшкодування.

Листом від 08.08.2006р. №1871 позивач надіслав відповідачу пакет документів на виплату частини страхового відшкодування в сумі 346,68 грн.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт сплати позивачем повної суми страхового відшкодування, а доказів належного виконання умов договорів в частині сплати своєї частини страхового відшкодування відповідачем не надано, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з відповідача  346,68 грн. заборгованості.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим стягнення з відповідача 21,31 грн. пені за період з 31.08.2006р. по 15.03.2007р., сплата якої передбачена п.3.3.5 договору №14/2004, оскільки факт несвоєчасно виконаного зобов’язання відповідачем знайшов своє підтвердження  при розгляді справи.

Місцевий господарський суд дав належну оцінку обставинам справи, мотивовано визнав позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню та прийняв відповідне рішення.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ненадання позивачем копії документа про сплату страхувальником страхового платежу суперечить п.8.1 договору №14/2004, який містить перелік документів, надання яких є умовою виплати відповідачем частини страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про розгляд судом справи без участі представника відповідача до уваги не приймаються, оскільки згідно вимог п.2 ч.3 ст.104 Господарського процесуального кодексу України це може бути підставою для скасування судового рішення лише у випадку неповідомлення особи про час і місце засідання суду, що не мало місця в даному випадку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2007р. у справі №18/249 відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2007р. у справі №18/249 залишити без змін, а апеляційну скаргу  Закритого акціонерного товариства “Благо” - Страхова компанія” - без задоволення.

2.Матеріали справи №18/249 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Смірнова  Л.Г.

Судді                                                                                          Калатай  Н.Ф.

Пашкіна С.А.

07.08.07 (відправлено)