КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2007                                                                                           № 14/528

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:                     Дегтярюк Л.О.

За участю представників:

від позивача - ЗалізнякТ.М. – юрисконсульт, дов. № ЦХП-18/3 від 05.01.2007;

від відповідача - ДобровольськийГ.А. - директор;            Бондаренко В.І. – адвокат, дов. б/н від 24.10.2006

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.01.2007

у справі № 14/528 (Калатай Н.Ф.)

за позовом                               Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до                                                   Приватної фірми "Джі Ай Компані"

про                                                  стягнення 1 610, 10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.01.2007 у справі №14/528 в позові відмовлено повністю; з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати, пов’язані з розглядом справи в суді, в сумі 500 грн.

Рішення мотивовано тим, що правовідносини сторін щодо відповідальності за недопоставку спірного товару мають регулюватися нормами матеріального права України; як свідчать матеріали справи, а саме: акт звірки, позивач прийняв як належне виконання відповідачем його обов’язку по постачанню спірного товару за спірним договором і оплатив його у повному обсязі, що сторонами не заперечується, а відтак, у позивача відсутні підстави вимагати перерахування йому відповідачем вартості недопоставленого товару; при цьому, посилання позивача на те, що акт звірки не є остаточним, оскільки в ньому не враховані нестачі по поставленому дизпаливу, до уваги судом не приймаються, тому що зазначений акт був підписаний 17.12.2005, в той час як вантажовідправнику – ТОВ „УкрТрансОйл” про нестачу вантажу стало відомо у листопаді 2005 року з телеграми відповідача; з огляду на підстави відмови у позові, докази на підтвердження обставин, пов’язаних із складанням 14.11.2005 Донецькою залізницею акту приймання нафтопродуктів по кількості, яким встановлено їх нестачу, а також документальні докази щодо кількості недопоставлених нафтопродуктів до уваги судом не приймаються як такі, що не впливають на вирішення спору по суті; заява відповідача щодо відшкодування за рахунок позивача судових витрат за послуги адвоката в сумі 500 грн. підтверджується належним чином засвідченими копіями угоди про надання адвокатської допомоги № 2/10 від 24.10.2006, укладеної між відповідачем та адвокатом Бондаренко В.І., свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1506/10 від 27.11.1998 та платіжним дорученням № 117 від 02.11.2006.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.01.2007 у справі № 14/528 з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального права і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку заявника, судом першої інстанції необґрунтовано не прийняті до уваги докази щодо кількості поставленого товару, як такі що не впливають на вирішення спору по суті.

Заявник стверджує, що акт звірки від 17.12.2005 не є остаточним, оскільки позивачу на момент його підписання не було відомо про кількість нестач, то нестачі не могли бути враховані під час його підписання; про наявність нестач позивачу стало відомо лише 02.03.2006 після отримання претензії від вантажоодержувача.

Позивач вказує, що акт звірки за правовою природою не є первинним бухгалтерським документом, а тому його не можна прийняти судом до уваги, як беззаперечний доказ, підтверджуючий постачання товару в кількості, що зазначена в накладних.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач не погоджується з доводами скарги, посилаючись, зокрема, на те, що в договорі № ЦХП-14-03505-01 від 15.09.2005 відсутні застереження стосовно будь-якого зв’язку між складанням акту звірки та надходженням даних про кількість та якість поставлених нафтопродуктів від кінцевих одержувачів; суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у залученні до участі у справі в якості третьої особи Донецької залізниці.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін та враховуючи доводи заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем пред’явлено позов з позовними вимогами про стягнення з відповідача 1 610,10 грн. збитків, спричинених нестачею дизпалива, поставленого відповідно до договору від 15.09.2005 № ЦХП-14-03505-01, та судових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що 15.09.2005 сторонами укладено договір поставки нафтопродуктів № ЦХП-14-03505-01, за яким відповідач, за договором постачальник, зобов’язався поставити, а позивач, за договором покупець, прийняти та оплатити нафтопродукти.

Згідно із п. 4.4 договору № ЦХП-14-03505-01 приймання товарів за кількістю здійснюється покупцем у порядку, передбаченому Інструкцією про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженою наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України № 81/38/101/235/122 від 02.04.1998, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 07.10.1999 за № 685/3978, (далі – Інструкція) із складанням акту приймання нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП.

Згідно із даними залізничної накладної № 40789123 у цистерні № 73629339 відправником – Товариством з обмеженою відповідальністю "УкрТрансОйл" відвантажено 58 009 кг дизельного палива одержувачу – ТНТС, в подальшому станція призначення Дебальцеве-Сортувальне замінено на станцію Попасна.

Відповідно до п. 3.1 договору № ЦХП-14-03505-01 відповідач здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FCA (франко-перевізник) станція відправлення.

Указом Президента України „Про застосування Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів” від 04.10.1994 № 567/94 встановлено, що при укладанні суб'єктами підприємницької діяльності України всіх форм власності договорів, у тому числі зовнішньоекономічних договорів (контрактів), предметом яких є товари, застосовуються Міжнародні правила інтерпретації комерційних термінів, підготовлені Міжнародною торговою палатою у 1953 році; суб'єктам підприємницької діяльності України при укладанні договорів, у тому числі зовнішньоекономічних договорів (контрактів), забезпечувати додержання Правил ІНКОТЕРМС.

Згідно із Правилами ІНКОТЕРМС FCA FREE CARRIER (...named place) Франко-перевізник (...назва місця) термін "франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці; вибір місця поставки впливає на зобов’язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці; якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець несе відповідальність за завантаження; якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за завантаження товару.

Також відповідно до статті А.4 „б” FCA зазначених Правил поставка вважається здійсненою, якщо назване місце поставки перебуває за межами площ продавця: коли нерозвантажений з транспортного засобу продавця товар переданий в розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 „а”.

Крім того, в пункті 3.6 договору № ЦХП-14-03505-01 сторони погодили умову про те, що датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення на залізничній накладній, на адресу одержувача.

Згідно із ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 664 ЦК України якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов’язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов’язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв’язку для доставки покупцеві.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Отже, оскільки названим місцем поставки в договорі № ЦХП-14-03505-01 сторони погодили станцію відправлення, що знаходиться за межами площ продавця, в залізничній накладній № 40789123 відображено відвантаження 58 009 кг дизельного палива 05.11.2005 зі станції відправлення Одеса-Пересип за призначенням, реквізити якого надані позивачем, товар переданий особі, обраній відповідачем згідно зі ст. А.3 „а” FCA, завантаження здійснене засобами не відповідача і останній за завантаження згідно із FCA не відповідає, то слід дійти висновку, що матеріалами справи підтверджено виконання відповідачем обов’язку за договором № ЦХП-14-03505-01 щодо поставки позивачеві 05.11.2005 дизельного палива в кількості 58 009 кг згідно із даними у залізничній накладній № 40789123.

Із дій відповідача по виконанню зобов’язання за договором № ЦХП-14-03505-01 не вбачається вчинення ним порушень норм чинного законодавства, вимог нормативних актів та умов договору, що є підставою для покладення відповідальності у вигляді відшкодування збитків відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України та ч. 1 ст. 623 ЦК України, отже підстави для стягнення з відповідача збитків, спричинених виявленням нестачі дизельного палива в Локомотивному депо станції Попасна 14.11.2005, відсутні.

В графі 6 залізничної накладної № 40789123 міститься відмітка станції Попасна, що цистерна прибула за справними ЗПО.

В Локомотивному депо станції Попасна складено акт № 141 приймання комісією нафтопродуктів за кількістю від 14.11.2005, відповідно до якого при перевірці кількості вантажу, відвантаженого у цистерні № 73629339 за накладною № 40789123, виявлено нестачу 417 кг дизельного палива.

Відповідно до п. 4.1.3.18 Інструкції приймання нафтопродуктів провадиться особами, які призначені наказом керівника вантажоодержувача.

В накладній № 40789123 вантажоодержувачем зазначено ТНТС, проте в акті № 141 вказано, що приймання нафтопродуктів здійснювалося працівниками Локомотивного депо станції Попасна, та не зазначено яким наказом вантажоодержувача ці особи призначені для приймання нафтопродуктів, у зв’язку з чим відсутні підстави для висновку, що акт № 141 був складений уповноваженими на це особами вантажоодержувача.

Також приймання дизельного палива за кількістю здійснено з порушенням умови п. 4.4 договору № ЦХП-14-03505-01, за якою приймання товару за кількістю здійснюється покупцем, тобто позивачем, однак позивачем не здійснено приймання дизельного палива за відправкою № 40789123.

Позивачем на вимогу ухвали апеляційного господарського суду від 05.03.2007 не надано вагонний лист або інший належний доказ, підтверджуючий час видачі вантажу перевізником, тому не доведено того, що вантаж перевізником виданий вантажоодержувачу дійсно 14.11.2005 о    7 год. 00 хв., як це зазначено в п. 5 акту №141. Крім того, як вбачається із п. 11 акту № 141 приймання дизельного палива почалось о 9 год. 10 хв. 14.11.2005, тобто більше ніж через 2 години після одержання вантажу від перевізника, однак докази належного забезпечення схоронності вантажу протягом зазначеного періоду відсутні.

Таким чином, у справі № 14/528 у позивача відсутні підстави для твердження про наявність нестачі за відправкою № 40789123 внаслідок недовантаження продукції.

Висновок суду першої інстанції про відшкодування відповідачу за рахунок позивача судових витрат за адвокатські послуги в сумі 500 грн. відповідає матеріалам справи та чинному законодавству України.

Оскільки позовні вимоги позивача ґрунтуються на умовах зобов’язань за договором поставки нафтопродуктів №ЦХП-14-03505-01, у якому Донецька залізниця не є стороною, отже не має прав та обов’язків за вказаною угодою, то підстави, встановлені ГПК України для залучення її у справу у якості третьої особи, відсутні.

Із висновком суду першої інстанції про залучення відповідачем для виконання свої обов’язків третіх осіб апеляційна інстанція не погоджується, зважаючи на таке.

В п. 11.7 договору № ЦХП-14-03505-01 передбачено, що права та обов’язки за цим договором не можуть бути передані (відступлені) сторонами третім особам, в тому числі і шляхом факторингу.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем виконано зобов’язання за договором № ЦХП-14-03505-01 поставити продукцію на умовах FCA (франко-перевізник) станція відправлення, де, як вже зазначалось, обов’язки відповідача з постачання продукції закінчились після передання вантажу особі, обраній відповідачем згідно зі ст. А.3 „а” FCA, - Товариству з обмеженою відповідальністю „УкрТрансОйл”, яке є вантажовідправником продукції. Як вбачається із матеріалів справи, наявності у відповідача обов’язків вантажовідправника сторонами не передбачалось.

У зв’язку із зазначеною обставиною немає підстав для застосування норми ч. 2 ст. 528 ЦК України.

Із доводами апеляційної скарги немає підстав погодитись, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судом першої інстанції безпідставно не надано оцінки акту приймання нафтопродуктів за кількістю № 141 від 14.11.2005, однак, вказана обставина не вплинула на правильність вирішення спору по суті, а згідно з ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від 22.01.2007 у справі №14/528 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2. Справу № 14/528 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.

04.05.07 (відправлено)