СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.07                                                                                 Справа № 11/414пд.

Господарський суд Луганської області у складі колегії суддів:                     Москаленко М.О. –головуючий, Доманська М.Л., Зюбанова Н.М. - судді, при секретарі Качановській О.А., розглянувши матеріали справи за позовом

Міського комунального підприємства "Жилсервіс", м. Луганськ

до Державного підприємства "Донецька залізниця" в особі Вагонного депо Луганськ, м. Луганськ

про визнання договору недійсним

в присутності представників сторін:

від позивача –Медведєв Д.С., дов. від 31.10.06 № 2837

від відповідача –Миргородська І.Ю., дов. № 71-01/3682

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання договору від 06.10.2006            № 1/10 недійсним з моменту укладення, відповідачем заявлено зустрічний позов з вимогою про визнання недійсним з моменту укладення договору  від 06.10.2006                  № 1/10 та застосування наслідків недійсності правочину –стягнення з МКП «Жилсервіс»вартості наданих послуг з опалення житлового фонду.

На підставі ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України за письмовим клопотанням позивача у справі здійснюється фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позовні вимоги позивачем обґрунтовані фактом порушення вимог закону під час укладення сторонами у справі договору № 1/10 від 06.10.2006 про надання послуг з опалення житлового фонду (відсутність у відповідача ліцензії на провадження вказаного виду господарської діяльності).

Під час судового розгляду справи заявою  № 1653 від 05.10.2007  позивачем було змінено підстави позову та заявлено вимогу про визнання недійсним договору                 № 1/10 від 06.10.2007 як такого, що укладений за відсутності вільного волевиявлення з боку МКП „Жилсервіс”, та з підстав невідповідності цього волевиявлення внутрішній волі МКП „Жилсервіс”.

Відзивом на позовну заяву від 05.11.2007 позовні вимоги відповідачем у  справі були визнані у повному обсязі щодо факту відсутності у відповідача під час укладення оспореного договору відповідної ліцензії та заявлено вимогу про застосування за результатами вирішення спору наслідків недійсності правочину, передбачених ст.216 Цивільного кодексу України. За доводами відповідача факт відсутності ліцензії під час надання позивачеві послуг з теплопостачання був зумовлений відсутністю нормативного врегулювання порядку отримання таких ліцензій, а саме ліцензійних умов. Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) були затверджені  Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово –комунального господарства України  № 1/3 лише 09.01.2007.

Разом з цим відповідач за первісним позовом заперечив проти задоволення позовних вимог саме з підстав, викладених позивачем у заяві про зміну підстав позову.

Крім того, під час судового розгляду справи позивачем за первісним позовом  після прийняття судом заяви про зміну підстав позову суду було надано письмову заяву  № 1628 від 28.09.2007 про відмову від позову.

Неодноразовими усними заявами повноважних представників відповідача, а  також письмовою заявою відповідача від 05.11.2005 останній проти задоволення заяви позивача про відмову від позову заперечив, посилаючись на порушення у випадку прийняття відмови позивача від позову його прав та охоронюваних законом інтересів, а саме на неможливість в подальшому його звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договору № 1/10 від 06.10.2006 з огляду на приписи ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

30.11.2007 відповідачем у справі було подано зустрічну позовну заяву  до МКП „Жилсервіс” про визнання недійсним договору № 1/10 від 06.10.2007, укладеного між сторонами у справі, та застосування наслідків недійсності вказаного правочину, а саме стягнення з МКП „Жилсервіс” –відповідача за зустрічним позовом, 220964 грн.                                 22 коп. вартості послуг з опалення житлового фонду, наданих позивачем за зустрічним позовом.

Як на підставу своїх вимог позивач за зустрічним позовом послався на факт відсутності у нього ліцензії на здійснення виробництва теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії  під час надання послуг за договором сторін № 1/10 від 06.10.2006.

Зустрічна позовна заява була прийнята судом до розгляду.

Заявою від 21.12.2007 Донецькою залізницею в особі Вагонного депо Луганськ вимоги за зустрічним позовом були збільшені та крім вимоги про визнання недійсним договору № 1/10 від 06.10.2006 заявлено вимогу про стягнення з МКП «Жилсервіс» вартості послуг з опалення житлового фонду у розмірі 227794 грн. 82 коп.

Заява про збільшення зустрічних позовних вимог відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, оплачена державним митом у встановленому чинним законодавством порідку, а тому приймається судом до розгляду.

В судовому засіданні 21.12.2007 представник відповідача за зустрічним позовом проти вимог заяви про збільшення зустрічних позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що позивач за зустрічним позовом не є виконавцем послуг з теплопостачання, а тому на нього не розповсюджується дія рішень Луганської міської ради щодо встановлення тарифів на комунальні послуги з опалення житлового фонду. Також представник МКП «Жилсервіс»зауважив, що аналогічні за своєю суттю заперечення надавалися ним під час судового розгляду справи до її матеріалів. Заперечення представника відповідача за зустрічним позовом зафіксовані за допомогою технічного звукозаписувального засобу.

Дослідивши обставини справи, надані сторонами докази у їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд встановив такі обставини.

06.10.2006 сторонами у даній справі був укладений договір № 1/10 про надання послуг з опалення житлового фонду (далі за текстом –договір).

У відповідності з умовами укладеного договору, а саме з пунктом 1.1 Замовник (позивач за первісним позовом) доручив, а Виконавець (відповідач за первісним позовом) прийняв на себе зобов’язання із забезпечення тепловою енергією житлових будинків Замовника за адресами: м. Луганськ, вул. Українська, будинки №№ 5, 7, 9 загальною опалюваною площею 10156, 75 кв. м.

У відповідності з умовами пункту 2.1 договору на підставі чинних тарифів Замовник здійснює оплату послуг з центрального опалення з розрахунку 1, 46 грн. за                 1 кв. м. на місяць у період опалювального сезону (з 15 жовтня по 15 квітня). Умовами пункту 2.3 сторони встановили, що вартість послуг, обумовлена договором, може коригуватися при зміні цін на комунальні послуги за рішенням законодавчих органів. Пунктом 6.1 договору сторони встановили строк дії договору –з 15 жовтня 2006 року по 15 жовтня 2007 року.

На виконання умов укладеного з МКП „Жилсервіс” договору  відповідач за первісним позовом  розпочав надання послуг з централізованого опалення житлових будинків, вказаних у договорі.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що МКП „Жилсервіс” повинен здійснювати оплату за отриману теплову енергію щомісячно до 25 числа наступного за поточним місяця поточного року.

Факт виконання відповідачем за первісним позовом взятих на себе за договором зобов’язань підтверджений матеріалами справи, зокрема, актами включення опалення,  та сторонами у справі не заперечується.

Підставою для звернення позивача до господарського суду з первісним позовом стала відсутність у Донецької залізниці в особі Вагонного депо Луганськ ліцензії на право здійснення виробництва, постачання та транспортування теплової енергії.

В процесі судового розгляду справи підстави позовних вимог позивачем були змінені та заявлено вимогу про визнання договору недійсним як такого, що укладений „за відсутності вільного волевиявлення з боку МКП „Жилсервіс” та з підстав невідповідності цього волевиявлення внутрішній волі позивача.

Заявою № 1628 від 28.09.2007 позивач за первісним позовом –МКП „Жилсервіс”, відмовився від позовних вимог.

Письмовою заявою та відповідними усними поясненнями представників відповідача від 05.11.2005 останній проти задоволення заяви позивача про відмову від позову заперечив з підстав, вказаних вище.

В процесі судового розгляду справи 30.11.2007 відповідачем за первісним позовом  було подано зустрічну позовну заяву  до МКП „Жилсервіс” про визнання недійсним договору № 1/10 від 06.10.2007, укладеного між сторонами у справі, та застосування наслідків недійсності вказаного правочину, а саме стягнення з МКП „Жилсервіс” –відповідача за зустрічним позовом, 227794 грн.  82 коп. вартості послуг з опалення житлового фонду, наданих позивачем за зустрічним позовом (з урахуванням заяви позивача за зустрічним позовом про збільшення зустрічних позовних вимог).

Таким чином, позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) фактично реалізував своє право щодо пред’явлення вимоги про визнання недійсним договору № 1/10 від 06.10.2007, що зафіксовано за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

За таких обставин прийняття судом заяви позивача за первісним позовом про відмову від позову не порушить прав та охоронюваних законом інтересів іншої сторони у справі – відповідача за первісним позовом.

В судовому засіданні 21.12.2007 представнику позивача за первісним позовом роз»яснені наслідки відмови від позову, передбачені ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України. Наслідки відмови від позову представнику позивача за первісним позовом зрозумілі.

З урахуванням викладеного вище відмова МКП „Жилсервіс” від первісного позову приймається судом, а провадження  у справі у частині вимог первісного позову підлягає припиненню на підставі приписів пункту 4  ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з цим, розглянувши зустрічний позов Донецької залізниці в особі Вагонного депо Луганськ до МКП „Жилсервіс” про визнання недійсним договору                  № 1/10 від 06.10.2006 та стягнення з відповідача за зустрічним позовом 227794 грн.                     82 коп. вартості послуг з опалення житлового фонду, суд дійшов висновку про його обґрунтованість з таких підстав.

Статтею 91 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії). Відповідно до закону ліцензією є документ державного зразка, який засвідчує право суб’єкта господарювання на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку  за умови виконання ліцензійних умов (ст. 14 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України „Про ліцензування деяких видів господарської діяльності”).

У відповідності з Законом України „Про теплопостачання” теплопостачання (постачання теплової енергії) –сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; суб'єкти відносин   у  сфері  теплопостачання  -  фізичні  та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та  форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії,  теплосервісні  організації,  споживачі,  органи виконавчої  влади та органи місцевого самоврядування.

У відповідності з п. 73 ст. 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності” (далі –Закон) ліцензуванню підлягає провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії.

Відповідно до ст. 10 Закону суб’єкт господарювання, який має намір  провадити певний вид господарської діяльності, що ліцензується, особисто або через уповноважений ним орган чи особу звертається до відповідного органу ліцензування із заявою встановленого зразка про видачу ліцензії.

Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) були затверджені  Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово –комунального господарства  України № 1/3 від 09.01.2007.

Ліцензія на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) на вимогу суду під час судового розгляду справи позивачем за зустрічним позовом надана не була.

За таких обставин факт відсутності у позивача за зустрічним позовом  на момент укладення договору -  06.10.2006, та під час його виконання відповідного дозволу (ліцензії) на провадження господарської діяльності з виробництва,  теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії підтверджений  матеріалами справи та сторонами у справі не заперечується.

Відповідачем за зустрічним позовом суду було надано Лист Міністерства з питань житлово –комунального господарства України № 5/11-103 від 19.06.2007 із відомостями про те, що приймання заяв та документів суб»єктів господарювання для розгляду щодо можливості видачі їм ліцензій на провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії та видача ліцензій розпочате вказаним міністерством з 22.05.2007, а тому станом на 06.10.2006 ДП «Донецька залізниця»не мала змоги отримати ліцензію на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії від Мінжитлокомунгоспу.

Вказаний лист судом до уваги прийнятий бути не може, оскільки відсутність нормативного врегулювання  порядку  отримання ліцензій не є підставою для здійснення без відповідної ліцензії діяльності, що підлягає обов»язковому ліцензуванню у відповідності з чинним законодавством.

У відповідності з ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а  також моральним засадам суспільства.

У відповідності з ч.1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, укладений сторонами у справі договір № 1/10 від 06.10.2006 підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 227  Цивільного кодексу України з моменту його укладення.

Статтею 216 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов’язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з і ст. 208 Господарського кодексу України у разі визнання недійсним зобов’язання кожна із сторін зобов’язана повернути другій стороні все одержане за зобов’язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі –відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов’язання не передбачені законом.

У відповідності з ч.6 ст. 276 Господарського кодексу України  розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

У відповідності з ч.1 ст. 189 Господарського кодексу України ціна (тариф) у вказаному Кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб’єкти господарювання.

Під час судового розгляду даної справи відповідачем було заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності правочину (реституції), передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України  та ст. 208 Господарського кодексу України.

Договір № 1/10 від 06.109.2006 діяв у період з 06.10.2007 до 15.10.2007. Вказаний договір сторонами у справі виконувався. Опалювальний сезон  у вказаному періоді  тривав з жовтня 2006 року по квітень 2007 року. Усі витрати з надання послуг з опалення за оспорюваним договором  складають саме витрати за опалювальний сезон.

У відповідності з пунктом 18  Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України від 12.03.1999 № 02-5/11 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” у разі задоволення позову господарський суд може у резолютивній частині рішення зазначити про визнання угоди недійсною і одночасно про застосування передбачених законом наслідків, вказавши, зокрема, розмір сум, що підлягають стягненню.

У відповідності із ч. 2 ст. 14 Закону України „Про житлово-комунальні послуги” ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій  формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Рішенням  Виконавчого комітету Луганської міської ради  № 276/1 від 31.10.2006 „Про встановлення (затвердження) та погодження тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та гарячої води та комунальні послуги з опалення, централізованого постачання гарячої води та пари та про визначення виконавців вищезазначених послуг” для підприємств та організацій, які виробляють, транспортують, постачають теплову енергію та гарячу воду та є виконавцями або виробниками вказаних комунальних послуг, встановлено тарифи на комунальні послуги з постачання теплової енергії. У відповідності із даним Рішенням та  виходячи з житлової площі, що опалюється Виконавцем за договором, вартість послуг з опалення з 01.11.2006 складає 4 грн. 56 коп. за 1 кв. м у період опалювального сезону.

Статтею 1 Закону України «Про житлово –комунальні послуги»встановлено, що виконавцем житлово –комунальних послуг з теплопостачання та постачання гарячої води та пари є  суб'єкт  господарювання,  предметом  діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги  споживачу  відповідно до умов договору; виробником житлово –комунальних послуг з теплопостачання та постачання гарячої води та пари є суб'єкт господарювання,  який виробляє або створює вказані житлово-комунальні послуги.

Статутом позивача за зустрічним позовом передбачений такий вид діяльності, як надання послуг з опалення.

З урахуванням викладеного доводи МКП «Жилсервіс»стосовно того, що позивач за зустрічним позовом не є виконавцем житлово –комунальних послуг з опалення, централізованого постачання гарячої води та пари, а тому на вказане підприємство не розповсюджується дія тарифів, встановлених відповідним рішенням Луганської міської ради ( № 276/1 від 31.10.2006), судом до уваги не приймаються, оскільки вказані тарифи встановлені Луганською міською радою для підприємств, установ, організацій, що не належать  до комунальної власності територіальної громади м. Луганська, які виробляють, транспортують, постачають теплову енергію ат гарячу воду та надають комунальні послуги з опалення, централізованого постачання гарячої води та пари, та які є виконавцями  та (або) виробниками вказаних комунальних послуг.  Позивач за зустрічним позовом є саме виробником комунальних послуг у розумінні ст. 1 Закону України «Про житлово –комунальні послуги», тому у своїй діяльності з надання послуг з теплопостачання  керується тарифами, встановленими відповідними рішеннями Луганської міської ради.

ПМКП „Жилсервіс”  за оспореним договором у рахунок оплати наданих Вагонним депо послуг з опалення було сплачено  79074 грн. 16  коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками позивача за зустрічним позовом, а також підписаними обома сторонами у справі актом звірення розрахунків щодо надходження грошових коштів на рахунок Вагонного депо Луганськ від МКП «Жилсервіс»на виконання умов договору № 1/10 від 06.10.2006.

Договором № 1/10 від 06.10.2006 визначено загальний обсяг опалювальної площі - 10156, 75 кв.м.

У відповідності з наданими відповідачем за зустрічним позовом та мешканцями відповідних житлових будинків актами про включення систем автономного опалення  Вагонним депо Луганськ зроблений перерахунок за надані послуги з опалення будинків по вул. Українській у м. Луганську з урахуванням кількості та опалюваної площі квартир, у яких протягом  опалювального періоду було встановлено системи автономного опалення.

Таким чином, з урахуванням  затверджених Луганською міською радою тарифів, а також періоду, протягом якого здійснювалося опалення за договором,  відповідач за зустрічним позовом повинен був сплатити  на користь позивача за зустрічним позовом 227794 грн. 82 коп., що підтверджено чітким, нормативно та документально обгрунтованим розрахунком, наданим суду позивачем за зустрічним позовом та залученим до матеріалів справи.

З урахуванням викладеного та приписів ст. 216 Цивільного кодексу України щодо застосування наслідків недійсності правочину до кожної зі сторін правочину  суд вважає за необхідне застосувати наслідки  недійсності договору № 1/10 від 06.10.2006  до кожної зі сторін за договором.

З ДП «Донецька залізниця»в особі Вагонного депо Луганськ на користь МКП «Жилсервіс» підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 79074 грн. 16 коп., які були сплачені відповідачем за зустрічним позовом  у рахунок виконання зобов’язань за договором. З МКП «Жилсервіс»на користь ДП «Донецька залізниця»в особі Вагонного депо Луганськ підлягає стягненню вартість наданих за договором послуг у розмірі 227794 грн. 82 коп.

За таких обставин зустрічний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.  Судові витрати за зустрічним позовом у відповідності з приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на  відповідача за зустрічним позовом.

Судові витрати за первісним позовом покладаються на позивача за первісним позовом.

В судовому засіданні за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 227 Цивільного кодексу України, ст.ст. 189, 276 Господарського кодексу України, ст.ст. 43, 44, 49, п.4 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

1.  Провадження у справі в частині вимог первісного позову припинити.

2.  Судові витрати за первісним позовом покласти на позивача за первісним позовом.

3. Зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

4. Визнати недійсним з моменту укладення договір  №1/10 від 06.10.2006 про надання послуг з опалення житлового фонду, укладений між  Державним підприємством «Донецька залізниця»в особі Вагонного депо Луганськ та Міським комунальним підприємством „Жилсервіс”.

5. Стягнути  з  Міського комунального підприємства „Жилсервіс”, кв. Героїв Сталінграду, 7а, м. Луганськ, код  30596974, на користь Державного підприємства «Донецька залізниця», вул. Артема, 68, м. Донецьк,  в особі Вагонного депо Луганськ, вул. Українська, 86, м. Луганськ, код 01075767,  вартість послуг з опалення житлового фонду, наданих за договором № 1/10 від 06.10.2006, у розмірі 227794 грн. 82 коп.

6. Стягнути  з Державного підприємства «Донецька залізниця»в особі Вагонного депо Луганськ, вул. Українська, 86, м. Луганськ, код 01075767, на користь Міського комунального підприємства „Жилсервіс”, кв. Героїв Сталінграду, 7а, м. Луганськ, код  30596974,  79074 грн. 16 коп.

7. Стягнути  з  Міського комунального підприємства „Жилсервіс”, кв. Героїв Сталінграду, 7а, м. Луганськ, код  30596974, на користь Державного підприємства «Донецька залізниця», вул. Артема, 68, м. Донецьк,  в особі Вагонного депо Луганськ, вул. Українська, 86, м. Луганськ, код 01075767,  витрати зі сплати державного мита  за зустрічним позовом у розмірі  2277 грн. 95 коп., витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118 грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання рішення –26.12.2007.

Судді                                                                                           М.О. Москаленко

М.Л. Доманська

Н.М. Зюбанова