ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15.11.2007р.
м.Київ
№ 6/512-А

За позовом                    Луганського міського комунального підприємства                                                                       «Теплокомуненерго»

До відповідача 1           Кабінету Міністрів України

До відповідача 2           Національної комісії регулювання електроенергетики України

Про                              скасування постанов та стягнення 13273718,43 грн.

рПро

Суддя Ковтун С.А. (головуючий)

Суддя Паламар П.І.

Суддя Сулім В.В.

Представники сторін:

Від позивача           Котванова З.В. (за дов.)

Від відповідача 1          Михалкович П.О. (за дов.)

Від відповідача 2          Багрій О.В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом Луганське міське комунальне підприємство «Теплокомуненерго»до Кабінету Міністрів України та Національної комісії регулювання електроенергетики України про скасування постанови відповідача-1 № 605 від 29.04.2006, постанов відповідача-2 № 1272 від 30.12.2005, № 176 від 16.02.2006, № 396 від 30.03.2006, № 736 від 08.06.2006, зобов’язання відповідача-1 забезпечити відшкодування збитків, які виникли внаслідок прийняття оскаржуваних постанов, у розмірі 13273718,43 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25 червня 2007 було відкрито провадження у справі № 6/512-А.

Позивач зазначав, що постановою Кабінету Міністрів України № 605 від 29.04.2006 «Про деякі питання діяльності Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»та постановами Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1272 від 30.12.2005, № 396 від 30.03.2006, № 736 від 08.06.2006 «Про затвердження граничних рівнів оптових цін на природний газ для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень суб’єктів господарювання, у тому числі блочних (модульних) котелень», № 176 від 16.02.2006 «Про затвердження граничного рівня ціни на природний газ, який поставляється для промислових споживачів», підвищено ціни на природний газ для підприємств комунальної теплоенергетики, до яких відноситься його підприємство.

Посилаючись на те, що вищевказані постанови суперечить вимогам постанов Верховної Ради України № 3020-ІV від 20.10.2005 «Про встановлення мораторію на відпускні ціни на природний газ для населення та підприємств житлово-комунального господарства»та № 3293-IV від 10.01.2006 «Про недопущення підвищення тарифів на електроенергію та цін на газ для населення», які є актами вищої юридичної сили, порівняно з нею, позивач просив оскаржувані постанови скасувати.

На думку позивача збитки, які лише за період з 01.01.2006 по 31.05.2006 становили 13273718,43 грн., що виникли внаслідок підвищення відповідачами вартості природного газу, повинні бути відшкодовані з місцевого бюджету, що формується відповідно до ст. 142 Конституції України, якою передбачено, що витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

Відповідачі у письмових запереченнях на позовну заяву, їх представники у судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на безпідставність заявлених вимог, законність постанов, що були прийняті в межах їх компетенції відповідно до вимог чинного законодавства, та відсутність доказів порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об’єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Національною комісією регулювання електроенергетики України прийнято постанову № 1272 від 30.12.2005, якою затверджено граничні рівні оптових цін на природний газ для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень суб’єктів господарювання, у тому числі блочних (модульних) котелень (в обсягах, що використовуються на виробництво теплової енергії для населення та бюджетних установ, за умови ведення цими підприємствами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води для зазначених споживачів).

Постанова № 176 від 16.02.2006 затверджує граничний рівень цін на природний газ, який поставляється для промислових споживачів.

На підставі постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 396 від 30.03.2006 «Про затвердження граничних рівнів оптових цін на природний газ для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень суб’єктів господарювання, у тому числі блочних (модульних) котелень»постанова № 1272 втратила чинність.

На підставі постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 736 від 08.06.2006 «Про затвердження граничних рівнів оптових цін на природний газ для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень суб’єктів господарювання, у тому числі блочних (модульних) котелень»постанова № 396 втратила чинність.

На підставі постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 1821 «Про визнання такими, що втратили чинність, постанов НКРЕ»втратили чинність постанови № 736 від 08.06.2006 та № 176 від 16.02.2006.

Повноваження відповідача-2 щодо встановлення за погодженням з Мінекономіки граничного рівня оптової ціни на природний газ для підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень суб'єктів господарювання, в тому числі блочних (модульних) котелень (в обсягах, що використовуються на виробництво теплової енергії для населення, бюджетних установ, за умови ведення цими підприємствами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води для зазначених споживачів) встановлені розділом ІІІ Закону України «Про природні монополії», Положенням про Національну комісію регулювання електроенергетики України, затвердженим Указом Президента України 213/96 від 14.03.1995, п. 8 додатку до постанови Кабінету Міністрів України № 1548 від 25.12.1996 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)».

Оскаржувані постанови прийняті відповідачем-2 на виконання п. 7 протоколу засідання Кабінету Міністрів України № 16 від 23.12.2005. Крім того, згідно з п. 7 розпорядження Кабінету Міністрів України № 577-р від 28.12.2005 «Про заходи щодо енергозабезпечення споживачів»було погоджено пропозицію відповідача, Мінпаливенерго, НАК «Нафтогаз України»та Мінекономіки щодо необхідності поступового підвищення з січня 2006 року цін для всіх категорій споживачів на електричну і теплову енергію, природний газ до економічно обґрунтованого рівня у зв’язку зі збільшенням витрат на їх виробництво, транспортування та розподіл.

Таким чином, оспорюванні постанови прийняті Національною комісією регулювання електроенергетики України в межах повноважень та у спосіб, передбачених законодавством України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надані.

Судом встановлено, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 605 від 29.04.2006 постановлено Національній комісії регулювання електроенергетики у визначеному законодавством порядку встановити граничні рівні цін за 1 тис. куб. метрів реалізованого природного газу населенню, бюджетним організаціям та підприємствам комунальної теплоенергетики з урахуванням податку на додану вартість і збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу, тарифів на його транспортування та постачання з 01.07.2006 в розмірах, що не перевищують, зокрема, для підприємств комунальної теплоенергетики 686 грн., а з січня 2007 - у розмірах, що відповідають економічному обґрунтуванню рівню цін.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України № 1697 від 08.12.2006 внесено зміни та доповнення до постанови № 605, внаслідок яких пункт 1 викладено у новій          редакції, а саме: «Установити з 01.01.2007 граничні ціни на природний газ для: підприємств комунальної теплоенергетики, теплових електростанцій, електроцентралей та котелень суб’єктів господарювання, зокрема блочних (модульних) котелень (в обсязі, що використовується для надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими суб’єктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води), з урахуванням податку на додану вартість, збору до затвердженого тарифу на природний газ у вигляді цільової надбавки, тарифів на його транспортування, розподіл і постачання та витрати із зберігання за умови компенсації Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України»з державного бюджету різниці в цінах на природний газ, на рівні 686 грн. за 1 тис, куб, метрів». Повноваження відповідача 1 щодо встановлення та регулювання цін і тарифів на природний газ, а також контролю за цінами і ціноутворення передбачені ст. 116, 117 Конституції України, ст. 191, 192 Господарського кодексу України, ст. 4, 9-11 Закону України «Про ціни та ціноутворення», ст. 2, 3 Указу Президента України від 27.12.2005. № 1863/2005 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 09.12.2005 «Про стан енергетичної безпеки України та основні засади державної політики у сфері її застосування».

Факт наявності різниці між економічно обґрунтованим рівнем цін на природний газ та чинними до часу прийняття оскаржуваних постанов граничними рівнями цін на природний газ сторонами не оспорюється.

Позивач просить суд зобов’язати відповідача-1 (як центральний орган виконавчої влади) відшкодувати збитки, однак згідно з ч. 1 ст. 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який наділений відповідними повноваженнями. А тому дана норма не може бути застосовано до нього, оскільки він не є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Належних доказів завдання збитків у вказаному вище розмірі суду не подано.

Доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваних постанов вимогам постанов Верховної Ради України № 3020-ІV від 20.10.2005 «Про встановлення мораторію на відпускні ціни на природний газ для населення та підприємств житлово-комунального господарства»та № 3293-ІV від 10.01.2006 «Про недопущення підвищення тарифів на електроенергію та цін на газ для населення»є необґрунтованими.

З урахуванням визначених ст. 85 Конституції України повноважень Верховної Ради України та закріпленого ст. 92 Конституції України переліку питань, які визначаються або встановлюються виключно законами, визначення засад цінової політики держави повинне здійснюватися на підставі законів.

Таке повноваження реалізоване Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України «Про ціни і ціноутворення». З урахуванням положень цього Закону, що узгоджуються з вимогами п. 3 ст. 116 Конституції України, забезпечення цінової політики віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.

Крім того, відносини, пов’язані з використанням газу з метою забезпечення енергетичної безпеки України, розвитку конкурентних відносин у нафтогазовій галузі, захисту прав усіх суб’єктів відносин, що виникають у зв’язку з реалізацією газу, споживачів газу врегульовані Законом України «Про нафту і газ».

Відповідно до вимог ст. 6 вказаного нормативного акту Верховна Рада України визначає основні напрями державної політики у нафтогазовій галузі та здійснює законодавче регулювання відносин у ній. Кабінет Міністрів України та інші уповноважені на це органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику в нафтогазовій галузі та здійснюють управління нею.

Таким чином, Верховна Рада України з метою врегулювання відносин у нафтогазовій галузі повноважна видавати закони. Прийняті Верховною Радою України постанови з цього приводу не поширюють свою дію на спірні правовідносини.

Таким чином, враховуючи те, що прийняттям спірних постанов права позивача у сфері публічно-правових відносин не порушено, підстави для скасування останніх відсутні, а отже, не є правомірною й вимога про стягнення збитків, завданих внаслідок прийняття оскаржуваних постанов.

Оскільки у позові відмовлено, судові витрати згідно зі ст. 94 КАС України не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 160-163, 171 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У позові Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго»відмовити.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                С.А. Ковтун (головуючий)

Суддя                                                                      П.І. Паламар

Суддя                                                                      В.В. Сулім

Постанову підписано 6 березня 2008 року