ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.12.07 р.
Справа № 40/49пд

Господарський суд Донецької області
у складі колегії суддів

Головуючого    Підченко Ю.О.

Суддів               Донець О.Є.

Морщагіна Н.С.

За участю секретаря судового
засідання Ротар Н.Ю.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом арбітражного керуючого
ОСОБА_1- розпорядника майна Донецького державного науково-дослідного інституту
чорної металургії м. Дружківка

до першого відповідача
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій області м. Донецьк

до другого відповідача Донецького
апеляційного адміністративного суду м. Донецьк

за участю третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги на предмет спору товариства з обмеженою
відповідальністю „Донтеп” м. Донецьк

за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору
на стороні позивача Донецького державного науково-дослідного інституту
чорної металургії м.Донецьк

за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні другого відповідача
Державної судової адміністрації України м.Київ

про визнання договору недійсним та
відновлення первісного стану шляхом повернення майна

за участю:

прокурора Лисенко С.І.

представників сторін:

від позивача  ОСОБА_2 -представник

від першого відповідача не з'явився

від другого відповідача Філіпенко
В.Ф. - представник

від третьої особи 1  Жмайло О.І. - представник

від третьої особи 2 не з'явився

від третьої особи 3  Олійник З.Д. - юрисконсульт

Сторін було належним чином
повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з
урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для
вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед
законом.

На виконання ст. 4-4 ГПК України,
п. 7 ст. 129 Конституції України у судовому засіданні проведено повне
фіксування процесу технічними засобами та складено протокол згідно ст. 81-1 ГПК
України.

Суть спору:

Арбітражний керуючий ОСОБА_1-
розпорядник майна Донецького державного науково-дослідного інституту чорної
металургії звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до
першого відповідача - Регіонального відділення Фонду державного майна України
по Донецькій області, до другого відповідача - Донецького апеляційного
адміністративного суду, про визнання недійсним договору оренди №3127/2007 від
18.01.2007р., укладеного між першим та другим відповідачами, та відновлення
первісного стану шляхом повернення нежитлового вбудованого приміщення актового
залу загальною площею 421,9 кв.м. на п'ятому поверсі корпусу № 4 та нежитлового
вбудованого приміщення площею 804,2 кв.м. на п'ятому поверсі корпусу № 3, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1до Донецького державного науково-дослідницького
інституту чорної металургії.

Враховуючи те, що предметом
позовних вимог є визнання недійсним договору оренди майна, яке перебуває на
балансі Донецького державного науково-дослідницького інституту чорної
металургії, останнього було залученодо участі у справі  у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою від 14.02.07р. клопотання
арбітражного керуючого ОСОБА_1- розпорядника майна Донецького державного
науково-дослідницького інституту чорної металургії про забезпечення позову було
задоволено частково та вжиті заходи до забезпечення позову шляхом заборони
вчиняти певні дії Донецькому апеляційному адміністративному суду та Державній
судовій адміністрації України.

Ухвалою судді господарського суду
Донецької області Ємельянова А.С. від 22.02.07р. заяву Донецького апеляційного
адміністративного суду було задоволено та скасовано заходи щодо забезпечення
позову, вжиті ухвалою від 14.02.07р.

Постановою Вищого господарського
суду України від 15.05.07р. касаційну скаргу арбітражного керуючого ОСОБА_1 -
розпорядника майна Донецького державного науково-дослідницького інституту
чорної металургії було задоволено частково та скасовано ухвалу господарського
суду Донецької області від 22.02.07р.

За клопотанням позивача та другого
відповідача у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні другого відповідача було залучено Державну судову
адміністрацію України, оскільки вона є органом державної влади, який виконує
функції головного розпорядника бюджетних коштів, щодо забезпечення діяльності
судів, у т.ч. згідно своїх функцій здійснює бюджетне фінансування робіт в
приміщеннях Донецького державного науково-дослідницького інституту чорної
металургії для розміщення установи суду.

Необхідність залучення у якості
третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
товариства з обмеженою відповідальністю „Донтеп” була викликана можливим
співпадінням частини орендованих за спірним договором приміщень із
приміщеннями, що перебувають в оренді цього підприємства.

Згодом це стало підставою для
подання зазначеним підприємством позову до сторін у справі у якості третьої
особи із самостійними вимогами на предмет спору, а саме визнання спірного
договору частково недійсним, який було прийнято судом до провадження на
загальних правилах прийняття позовів.

В процесі розгляду справи від
прокуратури Донецької області надійшло повідомлення в порядку ст. 29 ГПК
України про вступ прокурора у розгляд справи № 40/49пд з метою захисту
інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна
України по Донецькій області, оскільки воно є спеціальним уповноваженим
органом, який має представляти державу у сфері приватизації та оренди
державного майна.

Перший та другий відповідачі позов
не визнали, мотивуючи свої заперечення тим, що ними при укладенні спірного договору
не були порушені вимоги чинного законодавства. Крім того, другий відповідач
вважає позов заявлено неналежним позивачем, оскільки на його думку спірний
договір ніяким чином не порушує права та охоронювані законом інтереси позовом
арбітражного керуючого ОСОБА_1- розпорядника майна Донецького державного
науково-дослідного інституту чорної металургії.

Позов третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору відповідачі також не визнали з підстав
недоведеності співпадінь частини орендованих за спірним договором приміщень із
приміщеннями, що перебувають в оренді цього підприємства.

З'ясувавши  фактичні
обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову
кваліфікацію  відносинам сторін і
виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка
підлягає застосуванню, приймаючи до уваги висновок прокурора, доводи сторін,
третіх осіб, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що за заявою
кредитора Управління Пенсійного фонду України в Калінінському районі м.
Донецька порушено провадження у справі № 42/74Б про банкрутство Донецького
державного науково-дослідного інституту чорної металургії. Ухвалою
господарського суду Донецької області від 17.10.06р. введена процедура
розпорядження майном боржника та призначений розпорядник майна - арбітражний
керуючий ОСОБА_1(далі - позивач).

15.01.07р. між регіональним
відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (далі - перший
відповідач) та Донецьким апеляційним адміністративним судом (далі - другий
відповідач) був укладений договір оренди № 3127/2007.

Згідно з умовами зазначеного
договору з метою розміщення Донецького апеляційного адміністративного суду
18.01.07р. за актом приймання-передачі першим відповідачем було передано
другому відповідачу в оренду нежитлові вбудовані приміщення актового залу
загальною площею 421,9 кв.м. на п'ятому поверсі корпусу №4 та нежитлові
вбудовані приміщення площею 804,2 кв.м. на п'ятому поверсі корпусу №3, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вказане майно перебуває на балансі
Донецького державного науково-дослідного інституту чорної металургії (далі -
третя особа 2) та належить йому на праві господарського відання, що
підтверджується п. 4.2. Статуту та актами державної приймальної комісії.

Позивач вважає, що укладений
договір порушує його права як арбітражного керуючого та майнові права третьої
особи 2, та таким, що суперечить чинному законодавству та має бути визнаний
недійсним із застосуванням реституції шляхом повернення майна у володіння і
користування третьої особи 2 з наступних підстав:

-          наявність спірного договору істотним
чином обмежує можливість використання переданого в оренду другому відповідачу
майна в поточній господарській діяльності третьої особи 2, що негативно впливає
на можливість відновлення платоспроможності останньої;

-          відповідно до п. 13 ст. 13 Закону
України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом” укладення угоди про передачу керівником або органом управляння
боржника нерухомого майна боржника в оренду здійснюється виключно за
погодженням з розпорядником майна;

-          необхідність такого попереднього
узгодження зумовлена покладанням на розпорядника майна обов'язків вживати
заходів до захисту майна божника відповідно до п. 9 згаданої статті;

-          всупереч вказаних законодавчих
приписів спірний договір не був погоджений з позивачем як розпорядником майна
третьої особи 2;

-          як встановлено ст. 118 Закону України
„Про державний бюджет України на 2007р.” у 2007р. передача в оренду державного
майна здійснюється виключно на конкурсних засадах. При чому орендна плата за
державне майно визначається відповідно до її ринкової вартості у порядку
встановленому Кабінетом Міністрів України;

-          в порушення згаданої норми першим
відповідачем не проводився конкурс та, крім того, згідно із додатком № 1 до
спірного договору розмір орендної плати становить 1 гривню на рік, що на думку
позивача не відповідає ринковій вартості оренди майна у м. Донецьку;

-          крім того, позивач вважає, що спірний
договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені
ним.

До прийняття рішення по справі
позивач, використовуючи своє право передбачене ст. 22 ГПК України, доповнив
підстави позову та вважає, що спірний договір має бути визнано недійсним, оскільки
перебування частини спірних приміщень в оренді товариства з обмеженою
відповідальністю „Донтеп” за договорами оренди, що були укладені раніше
спірного, унеможливлюють передачу відповідної частини приміщень в оренду
другому відповідачу без припинення попередніх орендних правовідносин.

З наведених вище підстав товариство
з обмеженою відповідальністю „Донтеп” (далі - третя особа 1) звернулось з
позовом у порядку ст. 26 ГПК України у якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, а саме визнання недійсним договору оренди
№3127/2007 від 18.01.2007р., укладеного між першим та другим відповідачами, в
частині приміщень, розташованих в корпусі №3, які співпадають за договорами
оренди № 1674/2004 від 31.12.04р., № 2218/2005 від 10.11.05р. та № 27/46/2006
від 29.06.06р., укладеними між першим відповідачем та третьою особою 1.

Дослідивши фактичні обставини
справи та докази на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що позов не
обґрунтовано, а доводи позивача спростовуються з таких підстав.

Предмет договору перебуває у
державній власності, тому до спірних правовідносин застосовуються вимоги Закону
України "Про оренду державного та комунального майна" (далі - Закон)
та статті 287 ГК України.

Частина 2 ст. 9 ЦК України вказує
на те, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання.

Господарські договори укладаються
за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених  цим Кодексом,
іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів відповідно до
п. 7 ст. 179 ГК України.

Пункт 1 ст. 759 ЦК України як
загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на
певний строк.

Стаття 283 ГК України як спеціальна
норма передбачає, що за договором оренди одна сторона (Орендодавець) передає
другій стороні (Орендареві) за плату на певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 5 Закону Фонд
державного майна України, його регіональні відділення та представництва є
орендодавцем - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних
підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних
фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації
(корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до
майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій
наук.

Предметом договору найму відповідно
до ст. 760 ЦК України може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і
яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна
річ).

Сторони в розділі 1 договору чітко
визначили його предмет.

Статтею 762 ЦК України передбачено,
що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

В розділі 3 договору сторони
передбачили розмір орендної плати та порядок її перерахування, що відповідає
вимогам ст. 19 Закону, ст. 762 ЦК України та ст. 286 ГК України.

Згідно ст. 17 Закону та частини
першої ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений
договором, та визначається за погодженням сторін, що найшло своє відображення у
п. 10.1. укладеного між сторонами договору .

Фактичні обставини справи
підтверджують, що сторони досягли усіх суттєвих умов передбачених законом для
договорів оренди,  зокрема ст. 284 ГК
України та ст. 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна”,
а тому він вважається укладеним згідно вимог ст. 638 ЦК України та ст.ст.
180,  181 ГК України.

Передача об'єкта оренди в
користування відбулося за актом прийому-передачі від 18.01.07р., що відповідає
приписам ст. 13 Закону.

Цивільний кодекс (ст.215) формулює
детальні та достатньо визначені положення про підстави недійсності правочинів
та про види недійсних правочинів (нікчемні та оспорювані). Положення ст. 207 ГК
з цього ж питання, хоч і стосуються лише господарських договорів, але є більш
загальними. Виходячи із принципіального положення про Цивільний кодекс як
основний акт цивільного законодавства, при вирішенні питання про підстави
недійсності (нікчемності, оспорюваності) правочина у сфері дії Господарського
кодексу слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу. Підстави
нікчемності умов договорів, встановлені ч. 2 ст. 207 ГК не повинні
застосовуватись, оскільки визнання нікчемності умов типових договорів є взагалі
некоректним (як таке,що передбачає застосування до типового договору, що є
нормативно-правовим актом, правової конструкції нікчемності, яка може
стосуватись тільки правочинів).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 і ч. 1
ст. 203 ЦК підставою недійсності правочину є суперечність його змісту актам
цивільного законодавства. Під змістом правочину тут розуміється зміст
волевиявлення учасників правочину в цілому, тобто як волевиявлення щодо змісту
цивільних правовідносин, що мають виникнути на підставі правочину, так і
волевиявлення стосовно того, з ким ці правовідносини мають бути встановлені.
Тому правочин може бути визнаний недійсним, зокрема у разі, коли ним порушено
право третьої особи, яка відповідно до закону отримала право на укладення
договору стосовно того ж предмета за результатами конкурсу, аукціону тощо (в
зв'язку з тим, що  волевиявлення стосовно
учасника правочину, суперечить акту цивільного законодавства) ;

Підставою недійсності правочину
може бути його суперечність актам цивільного законодавства (ч. 1 ст. 215, ч. 1
ст. 203 ЦК). При застосуванні цього положення слід врахувати, що абсолютна
більшість законів та інших нормативно-правових актів формулюють норми, що
належать до декількох галузей законодавства. В багатьох випадках в одних і тих
же положеннях актів законодавства формулюються норми двох і навіть трьох
галузей права. Тому числені публічно-правові заборони та обмеження, які
стосуються умов, за яких можливе вчинення правочину, мають тлумачитись так, що
вони мають цивільно-правовий зміст, а їх порушення є підставою для висновку про
те, що зміст правочину суперечить акту цивільного законодавства;

Наслідки недійсності правочинів
встановлюються ст.ст. 216, 217 та іншими Цивільного кодексу. Враховуючи, що в
Цивільному та Господарському кодексах, в інших законах терміни “зобов'язання”,
“правочини” часто використовуються як тотожні, положення ст.ст. 207, 208 ГК про
недійсність зобов'язань та наслідки їх недійсності з урахуванням термінології,
що використовується у Цивільному кодексі, мають тлумачитись як такі, що
стосуються недійсності правочинів. Тому відповідно до ч. 1 ст. 208 ГК
правочини, що є підставою господарських зобов'язань, можуть бути визнані
недійсними у разі вчинення їх з метою, яка завідомо суперечить інтересам
держави і суспільства з застосуванням наслідків, передбачених цією частиною.

Отже, вирішуючи спори про визнання
угод недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме:
відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 9 Закону
орендодавець звертається за дозволом на укладення договорів оренди державного
майна до органу уповноваженому управляти державним майном - профільне
міністерство. Раніше за дату призначення арбітражного керуючого, листом
№01-1/586 від 05.10.06р. третя особа 2 зверталась до Міністерства промислової
політики України з проханням надати дозвіл на передачу в оренду спірних приміщень.
Листом № 14/2-1-2022 від 27.12.06р. зазначене
Міністерство надало згоду на укладення договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону за
наявності заяв про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його
структурного підрозділу (за умови відсутності заяви господарського товариства,
створеного членами трудового колективу підприємства, його структурного
підрозділу) або заяв про оренду нерухомого майна (за умови відсутності заяви
бюджетної установи, організації) від двох або більше фізичних чи юридичних осіб
орендар визначається орендодавцем на конкурсних засадах.

Пунктом 4  Порядку проведення конкурсу на право оренди
державного майна, затвердженого наказом Фонду Державного майна України № 2149
від 13.10.04р., передбачено, що конкурс оголошується за ініціативою орендодавця
або за наявності заяв про оренду від двох або більше фізичних чи юридичних осіб
(за умови відсутності серед поданих заяв заяви про оренду від господарського
товариства, створеного членами трудового колективу підприємства, організації,
їх структурного підрозділу в разі оренди цілісного майнового комплексу, від
бюджетної установи, організації - в разі оренди нерухомого майна).

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України „Про методику розрахунку та порядок використання плати за
оренду державного майна” № 786 від 04.10.95р. розмір річної орендної плати за
оренду нерухомого майна бюджетними організаціями, які утримуються за рахунок
державного бюджету  становить 1 гривню.

Згідно зі статтею 120 Закону
України „Про судоустрій” фінансування всіх судів в України здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету України.

Оскільки другий відповідач за своїм
правовим статусом є бюджетною установою, доводи позивача про те, що спірний
договір не відповідає чинному законодавству з підстав його укладання поза
конкурсом та невідповідності розміру орендної плати ринкової вартості,
спростовуються.

Спірний договір спрямований на
настання правових наслідків, а саме відповідно до акту приймання-передачі від
18.01.07р. орендарю було передано предмет договору, орендарем сплачується
орендна плата, об'єкт оренди застрахований, що свідчить про реальність
договору.

Щодо співпадіння частини
орендованих за спірним договором приміщень із приміщеннями, що перебувають в
оренді третьої особи 1 за договорами оренди № 1674/2004 від 31.12.04р., №
2218/2005 від 10.11.05р. та № 27/46/2006 від 29.06.06р., то слід зазначити, що
вказані договори в частині визначення предмету не відповідають „Типовому
договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що
належить до державної власності”, затвердженому Наказом Фонду Державного майна
України № 1774 від 23.08.2000р., згідно з яким в предметі договору повинна бути
обов'язкова вказівка на поверх, на якому розміщені об'єкти оренди.

Ані зазначені договору оренди, ані
додатки до них - актах приймання-передачі та розрахунках орендної плати,
відсутня вказівка на п'ятий поверх, та й поверх взагалі. Експлікація надана
позивачем не може вважатись належним доказом співпадінь частини приміщень,
оскільки підписана лише третіми особами 1 та 2,
та не містить підпису орендодавця - першого відповідача.

Як свідчать докази по справі,
зокрема акт приймання-передачі від 02.11.07р.,
відповідно до наказу Міністерства промислової політики України від
15.08.07р. № 472 „Про передачу площ” на баланс територіального управління
державної судової адміністрації в Донецькій області передано всі поверхи
корпусу № 3 та актового залу (п'ятий поверх 4-го корпусу) будівлі Донецького
державного науково-дослідного інституту чорної металургії, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, для подальшого розміщення Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Згідно наказу Державної судової
адміністрації України № 117 від 02.11.07р. даний об'єкт закріплено за
територіальним управлінням державної судової адміністрації в Донецькій області
на праві оперативного управління.

Таким чином, третя особа 2 не є
власником або користувачем вищевказаного майна, та не має відношення до
спірного договору.

З цього приводу Державною судовою
адміністрацією України подано клопотання про припинення провадження у справі у
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Слід зазначити, що господарський
суд на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України припиняє провадження у справі у
зв'язку з відсутністю предмета спору зокрема у таких випадках:

-          припинення існування предмета спору
(наприклад, здійснене у встановленому порядку скасування оспорюваного акта),
якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань;

-          спір врегульовано самими сторонами
шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні
ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого
врегулювання.

Відповідно до п. 2 ст. 15 Закону у
разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять
права і обов'язки за договором оренди. Сторони можуть встановити в договорі
оренди, що в разі відчуження власником об'єкта договір оренди припиняється.

Доказів встановлення таких умов в
договорі сторони не надали.

Крім того, згідно п. 1 ст. 23
Закону передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно. В разі
переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для
нового власника.

На час звернення з позовною заявою
предмет позову існував, оскільки сторони в договорі встановили строк його дії
до 13.01.08р., а підстав для його припинення не існує, оскільки відповідно до
п. 2 ст. 26 Закону договір оренди припиняється в разі:

-          закінчення строку, на який його було
укладено;

-          приватизації об'єкта оренди орендарем
(за участю орендаря);

-          банкрутства орендаря;

-          загибелі об'єкта оренди;

-          ліквідації юридичної особи, яка була
орендарем або орендодавцем.

За таких обставин у задоволенні
клопотання Державної судової адміністрації України про припинення провадження у
справі, за відсутністю предмету спору слід відмовити, як необґрунтовано
заявленого.

Судом з'ясовано і підтверджено
наданими сторонами доказами, що позивачем не доведено факт невідповідності
договору вимогам законодавства, відсутні докази того, у чому полягає
порушення  особистих прав ОСОБА_1, як
арбітражного керуючого (розпорядника майна) на час укладення сторонами спірної
угоди, а тому у задоволенні позову про визнання недійсним договору оренди №3127/2007
від 18.01.2007р., укладеного між першим та другим відповідачами, та відновлення
первісного стану шляхом повернення нежитлового вбудованого приміщення актового
залу загальною площею 421,9 кв.м. на п'ятому поверсі корпусу № 4 та нежитлового
вбудованого приміщення площею 804,2 кв.м. на п'ятому поверсі корпусу № 3, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1до Донецького державного науково-дослідницького
інституту чорної металургії слід відмовити як необґрунтовано заявленого.

Витрати по держмиту та забезпеченню
судового процесу покладаються на позивача згідно ст. ст. 44, 49 ГПК України.

До прийняття рішення по справі
представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору,
згідно ст. 22 ГПК України відмовився від позову. Останньому роз'яснені наслідки
його процесуальних дій, у т.ч. те, що держмито у поверненню не підлягає і
покладається на нього.

Оскільки ці дії не суперечать
законодавству відмова від позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги
на предмет спору прийнята судом. За таких обставин провадження по справі
відносно визнання недійсним договору оренди №3127/2007 від 18.01.2007р.,
укладеного між першим та другим відповідачами, в частині приміщень,
розташованих в корпусі №3, які співпадають за договорами оренди № 1674/2004 від
31.12.04р., № 2218/2005 від 10.11.05р. та № 27/46/2006 від 29.06.06р.,
укладеними між першим відповідачем та третьою особою 1, підлягає припиненню на
підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

У задоволенні заяви третьої особи 1
про зупинення провадженні у справі стосовно товариства з обмеженою
відповідальністю „Донтеп” слід відмовити, оскільки перелік підстав для
зупинення провадження у справі, передбачений ст. 79 ГПК України, є вичерпним та
не містить підстави для зупинення у зв'язку з відмовою від позову.

У задоволенні клопотання Донецького
державного науково-дослідного інституту чорної металургії щодо призначення
судово-будівельної експертизи слід відмовити на тих підставах, що у даному
випадку не існує потреба у спеціальних знання для вирішення спору. Крім того у розумінні
ст. 41 ГПК України висновок експерта для господарського суду не є обов'язковим
і оцінюється ним за правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

У зв'язку з тим, що обставини, які
були передумовою вжиття заходів забезпечення позову згідно ухвали від
14.02.07р., змінилися, суд з власної ініціативи вважає за необхідне скасувати
ці заходи шляхом винесення окремого процесуального документа.

У зв'язку з тим, що у судовому
засіданні за згодою сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини
рішення згідно частини третьої ст. 85 ГПК України, воно набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого згідно
статті 84 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 129 Конституції України, ст. 36-1 Закону України „Про прокуратуру”, ст.ст.
5, 10, 17, п. 2 ст. 15 Закону України „Про оренду державного та комунального
майна”, ч.ч. 1, 8, 9, 13 ст. 13 Закону України „Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.ст. 16, 203, 215,
759, 760, 762, 763, 765, 770, 773 ЦК України, ст. ст. 55, 188, 283, п. 4 ст.
284, п. 1 ст. 286, ст. 287 ГК України, ст.ст. 4-2, 4-3, 22, 26, 27, 29, 44, 49,
78, п. 4 ст. 80, ст.ст. 81-1, 82, 84, частиною третьою ст. 85 ГПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В:

1.Провадження у справі за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - товариства з
обмеженою відповідальністю „Донтеп” припинити.

2.У задоволенні позовних вимог щодо
визнання недійсним договору оренди №3127/2007 від 18.01.2007р., укладеного між
Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та
Донецьким апеляційним адміністративним судом відмовити.

3.У задоволенні позовних вимог щодо
відновлення первісного стану шляхом повернення нежитлового вбудованого
приміщення актового залу загальною площею 421,9 кв.м. на п'ятому поверсі
корпусу № 4 та нежитлового вбудованого приміщення площею 804,2 кв.м. на п'ятому
поверсі корпусу № 3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1до Донецького
державного науково-дослідницького інституту чорної металургії відмовити

4.Витрати по державному миту та
забезпеченню судового процесу за подання заяви із самостійними вимогами на
предмет спору покладаються на товариство з обмеженою відповідальністю „Донтеп”.

5.Витрати по державному миту та
забезпеченню судового процесу за подання позову покладаються на арбітражного
керуючого ОСОБА_1- розпорядника майна Донецького державного науково-дослідного
інституту чорної металургії.

6.Рішення суду набирає законної
сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Головуючий суддя
Підченко Ю.О.

Судді                                Донець О.Є.

Морщагіна Н.С.

Дата
підписання рішення, оформленого згідно вимог ст.84 ГПК України: 24.12.07р.