ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2007                                                                                Справа №17/74

час прийняття  10 год 20 хв

м. Полтава

за позовом  Відкритого акціонерного товариства "Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат" , м. Комсомольськ

до  Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції, м. Кременчук

про  визнання нечинним податкового повідомлення – рішення КОДПІ від 09.10.2006р. № 063, яким  визначено до зменшення суму бюджетного відшкодування ПДВ за   за липень 2005 року   на суму 4 592 грн. та визначено до сплати суму штрафних (фінансових) санкцій з ПДВ в 2 296,00 грн..

Суддя  Ю.О. Коршенко

секретар     М.М. Степанова

Представники:

від позивача:  Яцина О.М., Гунько О.В., Наянова Л.С. - дов. згідно протоколу

від відповідача:  Мокун Л.М., Бульбаков Є.О., Охнарович Н.В., Кутузов О.Г., Горбач І.В.- дов. згідно протоколу

Суть спору: Розглядається позов   відкритого акціонерного товариства „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” м. Комсомольськ про визнання нечинним  податкового повідомлення - рішення Кременчуцької ОДПІ  від 09.10.2006р. № 063, за якими позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за   період : за липень 2005 року   на суму 4 592 грн. та визначено до сплати суму штрафних (фінансових) санкцій з ПДВ в 2 296,00 грн..

Позивач в судовому засіданні на задоволенні заявленої позовної вимоги наполягає, посилаючись на відсутність виписаних відповідачем в акті  перевірки порушень податкового  законодавства та безпідставність видання  спірного податкового повідомлення - рішення .

Відповідач у відзиві на позов  та в суодвому засіданні  позов не визнав , посилаючись на наявність  констатованих в акті перевірки порушень податкового законодавства позивачем і правоміність нарахування ним штрафних санкцій і меншення суму бюджетного відшкодування ПДВ за   за липень 2005 року   на суму 4 592 грн..

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд  в с т а н о в и в:

Кременчуцькою об’єднаною державною податковою інспекцією (далі за текстом – КОДПІ, Відповідач) у вересні 2006 року  було проведено  виїзну планову  перевірку Відкритого акціонерного товариства „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” (далі за текстом - ВАТ “Полтавський ГЗК” , Позивач) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2005р. по 31.03.2006р. за наслідками якої складено Акт перевірки № 52723-12000191282 від 26.09.2006р. про результати виїзної планової перевірки.

За вказаним Актом працівники податкової служби – відповідача дійшли до висновку, що позивачем в порушення п.1.3, 1.8  ст.1, п.п 7.2.3 п.7.2, п.п 7.4.1., п.п. 7.4.5. п.7.4 ст.7, п.п. 7.5.1 п.7.5 ст.7, п.п. 7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97р. №16897-ВР (із змінами і доповненнями) завищено суми бюджетного відшкодування в розмірі за липень 2005 року   на суму 4 592 грн.( стр.58-59 Акту).

Відповідно до висновку Акту перевірки суть порушення полягає в тому, що сплата податку на додану вартість по ланцюгу придбання від постачальника не здійснена в липні   2005 року ПП “Мегамет” від  ПП „АЙС”, так як останнє   скасувало  державну реєстрацію  08.10.2004р. за рішенням власників .)

09.10.2006р. за результатами перевірки  відповідачем  винесено податкове повідомлення-рішення № 063 про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за   період  за липень 2005 року   на суму 4 592 грн.

Суд дійшов висновку , що зазначене податкове повідомлення-рішення Кременчуцької ОДПІ від від 09.10.2006р. № 063, що є предметом спору прийняте відповідачем без підстав, не відповідає вимогам чинного законодавства, з огляду на наступне:

ВАТ “Полтавський ГЗК” зареєстроване як платник податку на додану вартість (свідоцтво від 28.06.1997р. N 23517488, індивідуальний податковий N 23), здійснює щомісячне подання декларацій з податку на додану вартість та щомісячну сплату податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

В перевіряємий період позивач здійснював господарські операції з закупівлі продукції для власних господарський потреб на внутрішньому ринку України. На оформлення  господарських операцій між ВАТ „Полтавський ГЗК” та підприємством – постачальником було укладено господарський договір  № 58373 від 25.03.2005р.( копія - у справі ) .

За  результатами виконання договірних зобов’язань  ВАТ “Полтавський ГЗК” отримав від вищевказаного підприємства-постачальника  продукцію (броня нерухома), оплатив ії вартість, та сплатив  ПДВ в ціні на продукцію, що підтверджується видатковою накладною на отримання товарно-матеріальних цінностей, платіжним дорученням. Вказані  документи свідчать про фактичне виконання вищевказаних господарських договорів і не оспорюються відповідачем.

Підставою для віднесення ВАТ „Полтавський ГЗК” до складу податкового кредиту ПДВ, сплаченого в ціні продукції вищевказаному підприємству – постачальнику є податкова накладна №61 від 25.07.2005р., видана на користь позивача. Вказана податкова накладна складена в момент виникнення податкових зобов’язань продавця, що відповідає вимогам Закону України "Про податок на додану вартість".

Дана податкова накладна має всі реквізити передбачені пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 вищевказаного Закону – платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити зазначені окремими рядками: порядковий номер податкової накладної; дату виписування податкової накладної; назву юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місце розташування юридичної особи або місце податкової адреси фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість; опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм); повну назву отримувача; ціну продажу без врахування податку; ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні; загальну суму коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а при імпорті робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).

Податкові накладні, відповідно до пп.7.2.6 ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" є підставою для визначення сум податкового кредиту. Матеріалами справи підтверджується наявність вказаної податкової накладної у позивача на момент перевірки.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 вказаного Закону, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

Як  вбачається з матеріалів справи на момент видачі податкової накладної вказане підприємство - постачальник зареєстроване органами ДПА як платник податку на додану вартість, має індивідуальний податковий номер, а значить мало право видавати податкові накладні, що не оспорюється Кременчуцькою ОДПІ.

Таким чином відсутні підстави, встановлені п. 5 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 30 травня 1997 р. N 165 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 р. за N 233/2037) для визнання податкових накладних недійсними.

Враховуючи те, що витрати по сплаті податку на додану вартість на суму 4 592  грн. підтверджені податковою накладною, правомірним є і те, що податковий кредит ВАТ „Полтавський ГЗК” на вказану суму підтверджений належним чином.

Суд не погоджується з посиланням відповідача на порушення позивачем пункту 1.8 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість", оскільки спірним у цій справі є питання про право позивач на податковий кредит, а зазначений пункт 1.8 дає лише визначення терміну "бюджетне відшкодування" і не визначає жодних підстав, від яких би залежало право на податковий кредит.

Пунктом 1.8 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість" визначається, що бюджетне відшкодування - це сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом. Зазначений пункт дає загальне розуміння поняттю "бюджетне відшкодування" і є відсильною нормою, оскільки безпосередньо не встановлює порядок визначення суми бюджетного відшкодування, а відсилає до інших норм цього Закону.

Згідно з пп.7.7.1 п.7.7. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість"  - суми податку, що підлягають сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між загальною сумою податкових зобов'язань, що виникли у зв'язку з будь-якою поставкою товарів (робіт, послуг) протягом звітного періоду, та сумою податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до пп. 7.7.3 п. 7.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість"- у разі коли за результатами звітного періоду сума, визначена згідно з підпунктом 7.7.1 цієї статті, має від'ємне значення, така сума підлягає відшкодуванню платнику податку з Державного бюджету України протягом місяця, наступного після подачі декларації.  Підставою для отримання відшкодування є дані тільки податкової декларації за звітний період. За бажанням платника податку сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів з цього податку. Таке рішення платника податку відображається в податковій декларації.

Таким чином, сума бюджетного відшкодування напряму залежить від правильності визначення суми податкових зобов’язань та податкового кредиту, а не навпаки.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач не довів факту надмірної сплати постачальниками по ланцюгу придбання  податку на додану вартість до бюджету.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України встановлюються податки і збори.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством (частина 1 статті 19 Конституції України).

Чинне законодавство України, зокрема і Закон України "Про податок на додану вартість" не встановлюють обов'язку покупця сплачувати ПДВ ще й до бюджету, коли такий податок не буде сплачений продавцем або іншою особою, з урахуванням суми податку, отриманого від покупця в ціні товару. Відповідно до положень Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку на додану вартість, що включена до ціни товару, є податковим зобов'язанням продавця товару, і саме продавець товару несе обов'язок по сплаті цього податку до бюджету. У даній справі такий обов'язок покладений податковою інспекцією на позивача, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Визначення ж КОДПІ до сплати позивачем штрафної (фінансової) санкції при прийнятті податкових повідомлень-рішень, які є предметом спору в розмірі 2 296,00 грн. є за межами приписів ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” №2181-ІІІ від 21.12.2000р., поза як в податковому повідомленні-рішенні відсутнє посилання на конкретний пункт норми права, що визначає штрафні санкції за порушення податкового законодавства.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України встановлюються податки і збори.

Відповідно до положень статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачене законодавством (частина 1 статті 19 Конституції України).

Таким чином, доводи позивача є обґрунтованими, правомірними та підлягають судом задоволенню.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст.  94,158-163  та п. 6 р. VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати нечинним податкове повідомлення – рішення КОДПІ від 09.10.2006р. № 063, за яким відкритому акціонерному товариству „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” визначено до зменшення суму бюджетного відшкодування ПДВ за   за липень 2005 року   на суму 4 592 грн. та визначено до сплати суму штрафних (фінансових) санкцій з ПДВ в 2 296,00 грн..

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Відкритого акціонерного товариства „Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат” ( м. Комсомольськ, вул.Будівельників,16 , , рр 205980 в ПІБ м. Комсомольськ, МФО 331133 – 3,40 грн. судових витрат.

Видати за заявою стягувача виконавчий лист з набранням постановою законної сили.

Копію цієї постанови надіслати сторонам за адресами, зазначеними в її вступній частині.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                           Ю.О. Коршенко