КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2007                                                                                           № 22/152

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Розваляєвої  Т.С.

суддів:                                          Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі:                              Даценко В.М.

За участю представників:

від позивача – Сватуха О. В.,

від відповідача – Вільчинська Н. І., від третьої особи-1 – не з’явились,

від третьої особи-2 – не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна акціонерна компанія  "Хліб України"

на рішення Господарського суду м.Києва від 18.12.2006

у справі № 22/152 (Шкурат А.М.)

за позовом                               Державне підприємство "Агенство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу"

до                                                   Державна акціонерна компанія  "Хліб України"

третя особа відповідача           КАТП "Ракошинське"

Закарпатське Обласне Дочірнє підприємство ДАК "Хліб України"

третя особа позивача

про                                                  стягнення 12 632, 45 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2006р. у справі № 22/152  позов задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати. В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що судом неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права; в жодному з платіжних доручень, наданих як доказ перерахування коштів на рахунок відповідача, код ЄДРПОУ на співпадає з кодом відповідача; в графі “Призначення платежу” у вказаних платіжних доручення зазначено лише: “Погашення боргу по пост. 977 за СТОВ “Хлібороб-Ракошино”; таким чином неможливо дійти висновку, що кошти, перераховані на підставі зазначених доручень, перераховувались відповідачеві а рахунок погашення дебіторської заборгованості третьої особи-1.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти доводів апелянта, зазначивши при цьому, що код ЄДРПОУ, вказаний у платіжних дорученнях, належить обласній філії ДАК “Хліб України”, а отже вказані платіжні доручення є належним доказом розрахунку третьої особи-1 з відповідачем.

Треті особи відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 15.05.2003р. Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 690 “Про утворення державного підприємства “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу””, відповідно до п. 1., 3. якої постановлено утворити державне підприємство “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу” (далі - Агентство) шляхом виділення із складу Державної акціонерної компанії “Хліб України” (далі - Компанія) філії “Агентство з реструктуризації підприємств агропромислового комплексу” та віднести його до сфери управління Міністерства аграрної політики; доручено Державному казначейству, Державному комітетові з державного матеріального резерву, Укрексімбанку та Компанії забезпечити передачу Агентству не погашених за бюджетними позичками зобов'язань, що виникли внаслідок проведення розрахунків з оптовими постачальниками сільськогосподарським товаровиробникам через Компанію матеріально-технічних ресурсів відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 03.09.1997р. № 977, від 29.12.1997р. № 1476, від 24.01.1998р. № 77, від 08.09.1998р. № 1395, від 09.03.1999р. № 330 і від 25.10. 1999р. № 1960.

26.07.2006р. Державне підприємство “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу” звернулось з позовом до Державної акціонерної компанії “Хліб України” про стягнення 12632 грн. 45 коп. основного боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до акту приймання-передачі дебіторської заборгованості від 31.07.2003р. відповідач передав, а позивач прийняв дебіторську заборгованість КАТП “Ракошинське”, правонаступником якого є СТзОВ “Хлібороб”, на загальну суму 55 983 грн. 16 коп.; на момент передачі дебіторської заборгованості позивачу сума боргу СТзОВ “Хлібороб” згідно із розподільчим балансом становила 36 808 грн. 17 коп.; 24.07.2003р. Закарпатським ОДП ДАК “Хліб України”, як повіреним за договором доручення, стягнуто та перераховано на рахунок відповідача 3 000 грн. 00 коп.  заборгованості, що підтверджується платіжним дорученням № 166; за період з 08.08.2003р. по 11.09.2003р. Закарпатським ОДП ДАК “Хліб України” стягнуто з СТзОВ “Хлібороб” та перераховано відповідачеві ще 9 632 грн. 45 коп.; в порушення п. п. 2.1., 2.2. акту приймання-передачі дебіторської заборгованості від 31.07.2003р. кошти в сумі, еквівалентній зменшенню дебіторської заборгованості, відповідач  на рахунок позивача не перерахував; на підставі ст. ст. 139, 387, 390, 400, 512, 519, 526, 530 ЦК України вказані кошти підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку.

В письмових поясненнях по справі відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на те, що метою створення позивача відповідно до статуту останнього була організація ним роботи по поверненню боргів підприємств агропромислового комплексу перед державою та їх реструктуризації; постановою КМУ № 690 від 15.05.2003р. передбачалась передача позивачеві права вимоги всієї дебіторської заборгованості без виключень; передача заборгованості позивачеві виникла в рамках адміністративних відносин, а не в процесі здійснення фінансово-господарської діяльності, а отже позивач отримав і всі ризики щодо стягнення заборгованості; позивач не надав жодних доказів того, що СТзОВ “Хлібороб” провело розрахунки з відповідачем відповідно до постанови КМУ № 977 від 30.09.1997р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2006р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,  на стороні відповідача було залучено КАТП „Ракошинське” (третя особа-1), а ухвалою від 08.09.2006р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,  на стороні відповідача також було залучено Закарпатське обласне Дочірнє підприємство ДАК “Хліб України” (третя особа-2).

В письмових поясненнях по справі третя особа-2 зазначила, що нею, як повіреним відповідача,  проводилась робота по поверненню боргів сільгосптоваровиробниками Закарпатської області в зв’язку з виконанням постанови КМУ № 977 від 03.09.1997р.; розмір заборгованості КАТП “Ракошинське”, правонаступником якого є СТзОВ “Хлібороб”, на момент передачі дебіторської заборгованості до позивача становив 36 808 грн. 17 коп.; кошти в сумі 12 632 грн. 45 коп. були стягнуті третьою особою-2 з третьої особи-1 вже після підписання розподільчого балансу та повернуті відповідачеві, про що свідчать акти № 2, № 3, № 4 від 31.07.2003р., 29.08.2003р., 25.09.2003р., відповідно.

Третя особа-1 відзиву на позовну заяву на надала.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2006р. у справі № 22/152  позов задоволено.

Апеляційний господарський суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України.

Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 31.07.2003р. між позивачем та відповідачем був підписаний акт передачі-приймання дебіторської заборгованості до розподільчого балансу між ДАК “Хліб України” та Державним підприємством “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу” на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 15.05.2003р. № 690 “Про утворення державного підприємства “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу”. На підставі вказаного акту ДАК “Хліб України” передало, а ДП “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу”  прийняло відповідно до розподільчого балансу  станом на 01.08.2003р. дебіторську заборгованість на суму 305 732 грн. 60 коп., в тому числі і дебіторську заборгованість, що виникла у зв’язку з виконанням постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.1997р. № 977, на суму 90 325 грн. 00 коп. згідно із реєстрами (додаток № 1, № 2); вказана заборгованість необхідною первинною документацією в повному обсязі не підтверджена.

Згідно із додатком № 1 до акту передачі-приймання дебіторської заборгованості від 31.07.2003р. дебіторська заборгованість СТзОВ “Хлібороб” становить 36 808 грн. 17 коп.

Пунктом 2 акту передачі-приймання дебіторської заборгованості від 31.07.2003р. встановлено, що в разі виявлення факту проведення повного або часткового розрахунку дебіторів з ДАК “Хліб України”, що зменшує суму дебіторської заборгованості, переданої ДП “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу” за розподільчим балансом, ДК “Хліб України” зобов’язана перерахувати протягом одного місяця отримані суми на рахунок ДП “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу”; в разі проведення розрахунку дебіторів з ДК “Хліб України” після підписання розподільчого балансу, що зменшує суму дебіторської заборгованості ДП “Агентство з реструктуризації заборгованості підприємств агропромислового комплексу”, ДК “Хліб України” зобов’язана протягом 3-х банківських днів перерахувати грошові кошти на рахунок підприємства в сумі, еквівалентній зменшенню дебіторської заборгованості.

Таким чином на підставі вказаного акту у відповідача виникло зобов’язання щодо перерахування грошових коштів на рахунок позивача в сумі, еквівалентній зменшенню дебіторської заборгованості, якщо таке зменшення мало місце.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2003р. між ДАК “Хліб України” (довіритель) та Закарпатським ОДП (повірений) було укладено договір доручення № 6344, відповідно до п. 2.1. якого довіритель доручає,  а повірений зобов’язується виконати від імені та за рахунок довірителя дії щодо стягнення з боржників на користь довірителя дебіторської заборгованості; заборгованість боржників перед довірителем визначається відповідно до укладених господарських договорів, нормативно-правових актів України та підтверджується фінансово-господарською документацією.

На виконання умов вказаного договору повірений отримав від КАТП “Ракошинське”, правонаступником якого є СТзОВ “Хлібороб”, 12 632 грн. 45 коп., що підтверджується звітом повіреного № 2 за липень 2003 року, звітом повіреного № 3 за серпень 2003 року, звітом повіреного № 4 за вересень 2003 року. Вказані роботи були прийняті довірителем, про що складені акти № 2 від 31.07.2003р., № 3 від 29.08.2003р., № 4 від 25.09.2003р.

Кошти, отримані від КАТП “Ракошинське”, третя особа-1 перерахувала на рахунок відповідача, що підтверджується платіжними дорученнями № 166 від 24.07.2003р. на суму 3 000 грн. 00 коп., № 178 від 08.08.2003р. на суму 2 978 грн. 00 коп., № 192 від 14.08.2003р. на суму 1 898 грн. 21 коп., № 205 від 27.08.2003р. на суму 1 431 грн. 12 коп., № 207 від 05.09.2003р. на суму 1 000 грн. 00 коп., № 215 від 11.09.2003р. на суму 2 325 грн. 12 коп.

Проте в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надані докази перерахування вказаних коштів на рахунок позивача.

За вказаних обставин апеляційний господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 12 632 грн. 45 коп. заборгованості обґрунтовані і підлягають задоволенню, а спірне рішення місцевого господарського суду прийнято з врахуванням фактичних обставин справи і відповідає вимогам чинного законодавства України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Посилання апелянта на той факт, що код ЄДРПОУ, вказаний в платіжних дорученнях, не співпадає з кодом юридичної особи відповідача, не заслуговую на увагу. Так, з наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що ідентифікаційний код 25885318, тобто той, що вказаний у спірних платіжних дорученнях, це код обласної філії ДАК “Хліб України”, що не має статусу юридичної особи.

Відповідно до ч.  1 ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

З наведеною нормою кореспондується також і абз. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців”, якими встановлено що відокремлений підрозділ юридичної особи – це філія, інший підрозділ юридичної особи, що знаходиться поза її місцезнаходженням та виробляє продукцію, виконує роботи або операції, надає послуги від імені юридичної особи, або представництво, що здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Інші доводи апеляційної скарги внаслідок їх безпідставності та  декларативності також не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення, прийнятого місцевим господарським судом.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2006р. у справі № 22/152 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Головуючий суддя                                                                      Розваляєва  Т.С.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

22.02.07 (відправлено)