КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2007                                                                                           № 43/80

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Корсака В.А.

суддів:                                          Авдєєва  П.В.

Коршун Н.М.

при секретарі:                     Орлові О.В.

За участю представників:

від позивача: Зайцев М.М. – представник за довіреністю,

від відповідача: представник не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Будівельного управління Державного управління справами

на рішення Господарського суду м.Києва від 28.03.2007

у справі № 43/80 (Пасько М.В.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Злагода"

до                                                   Будівельного управління Державного управління справами

про                                                  стягнення 81022,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 81 022,94 грн.

Рішенням  Господарського суду м. Києва від 28.03.2007 р. у справі № 43/80    позов задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати , оскільки вважає, що воно винесене по неповно з’ясованим обставинам, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального  права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.05  між товариством з обмеженою відповідальністю „Злагода” та будівельним управлінням Державного управління справами  було укладено договір № 002/РЛВ,  відповідно до якого відповідач доручає, а Позивач зобов'язується виконати будівельно-монтажні  роботи   по  капітальному  ремонту  будівлі  Верховного   суду  по  вул. П.Орлика, в свою чергу Відповідач зобов'язувався вчасно проводити оплату робіт.

Відповідно до п. 3.5 договору оплата робіт здійснюється щомісячно за фактично виконані роботи, згідно актів приймання виконаних робіт.

Підрядник виконав будівельно-монтажні роботи по капітальному ремонту будівлі вартість яких складає 402 501, 60 грн.. що підтверджується актами виконаних робіт за лютий 2005 р.. за квітень 2005 р., за червень 2005 р., за липень 2005 р., за серпень 2005 р.

Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, виконані роботи оплатив частково у розмірі 334 033, 74 грн.

13.11.06   Позивач   направив   на   адресу  Відповідача   претензію,   з   вимогою   погасити заборгованість, відповіді на яку не надійшло.

Відповідно до розрахунку Позивача, заборгованість Відповідача за договором № 0102/05 від 01.02.05 складає 68 467, 86 грн. основного боргу, 9 876, 40 грн. інфляційних нарахувань та 2 678, 68 грн. 3 % річних.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно приписів ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а обставини, що відповідно до законодавства можуть бути підтверджені певними засобами доказування не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Як вбачається з договору обидві сторони правочину брали на себе окремі, чітко визначені зобов'язання.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

Відповідно до ст.225 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки, відповідно до ст.ст. 11, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись своєчасно та належним чином, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України),    позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням цього зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому позовні вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань в сумі підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача.

За таких обставин, колегія прийшла до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, як необґрунтована.

З огляду на викладене, колегія приходить до висновку, що оспорюване рішення   відповідає чинному законодавству, фактичним  обставинам та матеріалам справи, підстав до його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Будівельного управління Державного управління справами

залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду  м. Києва  від 28.03.2007 р. по справі № 43/80 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 43/80 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Корсак В.А.

Судді                                                                                          Авдєєв  П.В.

Коршун Н.М.

13.09.07 (відправлено)