СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.12.07
Справа №  10/698/07

Суддя

за позовом  Приватного підприємця ОСОБА_1  (АДРЕСА_1)

до відповідача
Державне дослідне господарство “Запорізьке” Запорізької державної
сільськогосподарської дослідної станції (70433, Запорізька обл., Запорізький
район, с. Новоолександрівка, вул.Леніна 69)

про  визнання договору дійсним та визнання права
власності

у присутності представників:

позивача - СОБА_2.,   дов..№662023 від 08.12.07р.

відповідача - Штейніков О.А.,
дов.№256  від 18.10.07р.

У судовому засіданні оголошено  резолютивну частину рішення.

Заявлено позовні вимоги до Державного дослідного
господарства “Запорізьке” Запорізької державної сільськогосподарської дослідної
станції про визнання дійсним договору купівлі-продажу №48 від 03 серпня 2007р.,
та визнання права власності на нерухоме майно, придбане за вказаним договором.

30.11.2007р. порушено
провадження у справі, розгляд справи призначено
на 18.12.2007р.

Позивач наполягає на заявлених
вимогах,  які викладено у позовній заяві.

Відповідач позов визнав повністю. У
судовому засіданні надано мотивований відзив на позов.

Вивчивши матеріали справи і вислухавши
пояснення представників сторін, судом встановлено:

Згідно договору купівлі -продажу
№48 від 03 серпня 2007р., укладеного між Приватним підприємцем ОСОБА_1. , (далі
-позивач), та ДДГ “Запорізьке”, (далі -відповідач), де останній передав у
власність першому нерухоме майно, що складається з:

фундамент свинарника відгодівлювача
на 100голів (база №1);

фундамент свинарника маточника на
40/100 голів (база №3);

фундамент свинарника відгодівлювача
на 200голів (база №4);

фундамент свинарника відгодівлювача
на 350 голів (база №5);

фундамент свинарника відгодівлювача
на 350 голів (база №6);

фундамент свинарника відгодівлювача
на 350 голів (база №7);

фундамент літнього лагеря для
свиней з двома базами на 1200 голів;

фундамент ветаптеки;

фундамент кормоцеху, що знаходиться
на колишній свинотоварній фермі другого відділення ДДГ “Запорізьке” в селі
Новоолександрівка, Запорізького району Запорізької області. Майно
знаходиться  на господарському подвір'ї
колишньої свинотоварної ферми загальною площею 9га.

Відповідно до ст. 655 Цивільного
кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає
або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні
(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Так, згідно з п. 1 договору,
відповідач передав, а позивач прийняв майно та оплатив його вартість на
умовах,  визначених договором. Згідно
умов договору ціна складає  24 000  грн., яка вноситься не пізніше трьох
календарних днів з моменту підписання договору.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а
за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або
інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із змісту договору (п. 4)
- до позивача переходить право власності на майно у разі внесення ціни договору
в порядку, передбаченому п. 2 договору, після підписання сторонами акта
приймання-передачі майна. Ціна за майно внесена відповідачу повністю та в строк
відповідно до умов договору, що підтверджується квитанцією до прибуткового
касового ордеру. Згідно з актом приймання-передачі, передача майна здійснена
сторонами 03 серпня 2007 року.

Нормами ст. 334 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності  у  набувача майна за договором виникає з моменту
передання майна,  якщо інше не
встановлено  договором  або законом.

Відповідно до ст. 638 Цивільного
кодексу України  договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами  договору є  умови
про  предмет договору, умови,  що визначені законом як  істотні
або є  необхідними  для договорів даного виду,  а також усі ті умови,  щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін
має бути досягнуто згоди.

Норми ст. 657 Цивільного кодексу
України передбачають, що  договір   купівлі-продажу   земельної
ділянки,   єдиного майнового  комплексу,
житлового  будинку  (квартири)
або  іншого нерухомого  майна
укладається  у  письмовій
формі   і   підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Як вбачається, сторони повністю
досягли згоди щодо відчуження майна, а також порядку його відчуження. І таким
чином, вони виконали зобов'язання, що випливають із змісту правочину, зокрема і
про предмет договору, що підтверджується наданими доказами до матеріалів
справи. Проте, від нотаріального посвідчення договору відповідач ухиляється,
пояснюючи, що такої можливості він не має.

Відповідно до ст. 220 Цивільного
кодексу України у  разі   недодержання   сторонами вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договору, що
підтверджується  письмовими  доказами,
і  відбулося повне або часткове
виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального
посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У  цьому
разі  наступне  нотаріальне
посвідчення   договору  не вимагається.

Отже, даний договір має бути
визнаний судом дійсним, нотаріального посвідчення якого подалі не треба.

На даний час, не завдаючи шкоди
навколишньому середовищу, суспільству, а також іншим фізичним та юридичним
особам, позивач на свій розсуд володіє,
користується  і розпоряджається
належним йому майном.

Згідно зі ст. 328 Цивільного
кодексу України  право власності
набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право  власності вважається набутим
правомірно,  якщо інше прямо  не
випливає  із  закону
або  незаконність  набуття
права власності не встановлена судом.

Проте, згідно з п. 1 ст. 182
Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі
речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Аналогічну норму містять вимоги ст. 4 Закону України “Про
державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”.

Статтею 20 Господарського кодексу
України передбачено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів
суб'єктів господарювання та споживачів і кожен з них має право на захист своїх
прав і законних інтересів.

Згідно п. 1.5 Тимчасового положення
про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України 18.02.02 р. за № 157/6445, далі -Тимчасове
положення, обов'язковій реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно
фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства
іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій іноземних держав, а також
територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування та держави в
особі органів, уповноважених керувати державним майном.

Згідно Переліку
правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав
власності на об'єкти нерухомого майна, передбаченого зазначеним вище Тимчасовим
положенням, одним з таких право встановлювальних документів є рішення судів,
третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна та
про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно ст. 19 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень” реєстрація прав власності проводиться на
підставі рішень суду, що набрали законної сили.

Таким чином, вище зазначені обставини та
надані суду документи підтверджують право позивача на державну реєстрацію права
власності на майно для здійснення своєї підприємницької діяльності та
задоволення потреб.

Відповідно до ч.3 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на
майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача
з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду
про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Вимоги позивача законні, обґрунтовані та
підтверджуються зібраними в справі доказами, а тому підлягають задоволенню.

Державне мито і витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу  відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст.49, 82-84
Господарського процесуального Кодексу України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі
-продажу №48 від 03 серпня 2007р.,
укладений

між Приватним підприємцем ОСОБА_1,
ідент.код

НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) та

Державним дослідним господарством
“Запорізьке” Запорізької державної

сільськогосподарської дослідної
станції, (70433, Запорізька

обл., Запорізький район,
с.Новоолександрівка, вул.Леніна 69).

Визнати за Приватним підприємцем ОСОБА_1,
ідент.код НОМЕР_1 (АДРЕСА_1) право власності на нерухоме майно що складається
з:

фундамент свинарника відгодівлювача
на 100голів (база №1);

фундамент свинарника маточника на
40/100 голів (база №3);

фундамент свинарника відгодівлювача
на 200голів (база №4);

фундамент свинарника відгодівлювача
на 350 голів (база №5);

фундамент свинарника відгодівлювача
на 350 голів (база №6);

фундамент свинарника відгодівлювача
на 350 голів (база №7);

фундамент літнього лагеря для
свиней з двома базами на 1200 голів;

фундамент ветаптеки;

фундамент кормоцеху, що знаходиться
на колишній свинотоварній фермі другого відділення ДДГ “Запорізьке” в селі
Новоолександрівка, Запорізького району Запорізької області. Майно
знаходиться  на господарському подвір'ї
колишньої свинотоварної ферми загальною площею 9га.

Стягнути з Державного  дослідного господарства “Запорізьке”
Запорізької державної сільськогосподарської дослідної станції, 70433,
Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Леніна, 69,
п/р 260094209 в ЗОД Райффайзенбанк “Аваль”, МФО 373061, на
користь   Приватного підприємця  ОСОБА_1, ідент.код НОМЕР_1 (АДРЕСА_1)  державне мито в сумі 170 /Сто сімдесят/
грн.00коп. та 118 /Сто вісімнадцять/ грн.00коп. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу. Видати наказ.

Суддя                                                                                             Т.Г.Алейникова

Рішення
оформлено згідно із вимогами ст. 84 Господарського процесуального

кодексу  України
18.12.2007р.