СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15.02.07                                                                                 Справа № 2/56н-ад.

Суддя Седляр О.О.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Закритого акціонерного товариства „Сільськогосподарська виробнича фірма Агротон”, м. Луганськ

до Відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Луганська, м. Луганськ

про скасування постанови

від позивача –Звягінцев В.А., дов. від 01.02.05 № 56,

від відповідача – Нечаєв С.Л., дов. б/д, б/н, Баландіна Ю.В., дов. від б/д, б/н,

відповідно до вимог ст. 150 КАС України у засіданні суду було оголошено перерву з  14.02.07 по 15.02.07,

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про скасування постанови ВДВС РУЮ м. Луганська про арешт коштів ЗАТ „СВФ „Агротон”.

Відповідач у відзиві  на позовну заяву від 14.02.07 б/н позовні вимоги відхилив, посилаючись на те, що на виконанні у ДВС Ленінського району у відношенні підприємства позивача знаходиться зведене виконавче провадження. За усіма виконавчими документами були винесені постанови про відкриття відповідно до вимог ст.ст. 3,18,24 Закону України „Про виконавче провадження”, які були надіслані сторонам, що підтверджено витягом з книги вихідної кореспонденції. Оскільки у добровільному порядку боржником борг не погашався, то відповідно до вимог ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження”, 29.01.07, державним виконавцем була винесена постанова про арешт коштів боржника в банківських установах, згідно повідомлення МДПІ. Копії постанов про арешт грошових коштів були направлені сторонам, що підтверджено витягом з книги вихідної кореспонденції, у зв’язку з чим, позовну заяву щодо оскарження постанови, вважає безпідставною та такою що не підлягає задоволенню.

Позивач згідно заперечень на відзив від 15.02.07 б/н наполягає на задоволенні позовних вимог.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін,  суд дійшов до наступного.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що:

31.01.07 йому стало відомо про винесення відповідачем постанови про накладення арешту на рахунки підприємства та заборону розпоряджатися і проводити будь-які операції з кошовими коштами в банках України.

Постанову  від 29.01.07 № 13-676 позивач вважає незаконною з наступних підстав:

- у порушення вимог ч. 5 ст. 24 Закону України „Про виконавче провадження” постанов про відкриття виконавчих проваджень підприємством не отримано;

- ДВС  порушено вимоги ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження”, згідно якої стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземної валюті, інші цінності;

- також, порушено вимоги ст. 63 Закону України „Про виконавче провадження”, якою встановлено порядок звернення стягнення на грошові кошти юридичної особи;

- крім того, відповідно до вимог ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження” держвиконавець спочатку повинен був перевірити ті рахунки ЗАТ „Агротон”, які вказані у виконавчих документах , надісланих до Ленінського ВДВС РУЮ м. Луганська, що ним зроблено не було;

- у виконавчих документах не було вказано рахунків, з яких необхідно стягнути суми та держвиконавець не звернувся до суду, який видав виконавчий документ про звернення стягнення на майно боржника на підставі ст. 50 Закону України „Про виконавче провадження” та отримати відповідне рішення суду;

- у порушення вимог ст. 55 Закону України „Про виконавче провадження” держвиконавець на адресу підприємства копію постанови про накладення арешту на кошти в установах банку не надсилав;

- при винесенні постанови про накладення арешту на кошти в установах банку, відповідач вийшов за межі своїх повноважень, передбачених  ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження”, а саме: накладення арешту на грошові кошти боржника в установах банків тільки  при наявності відповідного рішення суду, чим порушив ст. 19 Конституції України.

У зв’язку з цим він звернувся до суду про скасування постанови відповідача про арешт коштів ЗАТ „Агротон”.

Відповідач проти позову заперечує з підстав визначених у відзиві.

Оцінивши доводи сторін у їх сукупності суд вважає позовні вимоги такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження” від 21.04.99 № 606-ХІУ ( далі –Закон № 606-ХІУ) , передбачено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, спрямованих на примусове виконання рішень судів  та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та у межах повноважень, визначених даним Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до даного Закону та інших законів.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону № 606-ХІУ державний виконавець зобов’язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження. Державний виконавець у 3-денний термін з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у відповідача знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з підприємства позивача згідно виконавчих листів та наказів судів на користь держави –5100 грн. на користь юридичної особи –7257 грн. 88 коп. на користь фізичних осіб 147117 грн. 73 коп. На виконання виконавчих листів, які видані судовими установами, відкриті виконавчі провадження, про що свідчать постанови про відкриття виконавчих проваджень, які були надіслані позивачеві у відповідності до вимог ст.ст. 24, 27 Закону № 606-ХІУ простою поштовою кореспонденцію та про що є відмітка у книзі вихідної кореспонденції, тому посилання позивача на неотримання даних постанов необґрунтовані та не підтверджені належними доказами.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 30  Закону № 606-ХІУ позивачем у добровільному порядку заборгованість за зведеним виконавчим провадженням не погашалась, державний виконавець на виконання вимог ч. 5 ст. 30 Закону № 606-ХІУ розпочав його примусове виконання.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону № 606-ХІУ про виконавче провадження, передбачено, що у першу чергу стягнення за виконавчими документами звертається на кошти боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки у цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

На виконання даної вимоги, відповідачем було надіслано запит до МДПІ Ленінського району м. Луганська щодо отримання відомостей щодо розрахункових рахунків позивача  та винесено постанови про накладення арешту від 29.01.07  № 13-676 на грошові кошти за зведеним виконавчим провадженням у сумі 62625 грн. 88 коп., які були надіслані позивачу 02.02.07, що підтверджено журналами вихідної кореспонденції відповідача щодо відправлення простої кореспонденції відповідно до вимог ст. 27 Закону № 606-ХІУ.

Посилання позивача на те, що при винесенні постанови про накладення арешту, відповідач у порушення вимог ст. 50 Закону № 606-ХІУ не звернувся до суду, який видав виконавчий документ, з клопотанням про звернення стягнення на майно боржника,  судом не приймаються до уваги, оскільки дана норма  діє тільки тоді, коли у виконавчому документі про стягнення грошових коштів, вказаний певний номер рахунку, з якого мають бути стягнути грошові кошти. З матеріалів справи вбачається, що   виконавчі листи, які знаходяться на виконанні у зведеному виконавчому провадженні, не містять посилань на стягнення з окремих рахунків позивача.

Посилання позивача на те, що відповідачем при винесенні постанови від 29.01.07 № 13-676 порушені вимоги ст. 63 Закону № 606-ХІУ,  судом не приймається до уваги, оскільки нормами даної статті передбачено, що державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника-юридичної особи, що знаходяться у фінансових установах, у порядку передбаченому цим Законом. Статтями 5, 50 Закону № 606-ХІУ та п.5.1.3 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 № 74/5, зареєстрованого  в Міністерстві юстиції України 15.12.99 № 865/4158 передбачена процедура звернення стягнення на кошти боржника - юридичної особи, відповідно до якої у першу чергу стягнення за виконавчими документами звертається на кошти боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки у цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

З врахуванням вищевикладеного, у задоволенні позовних вимог щодо оскарження постанови ВДВС Ленінського РУЮ м. Луганська про арешт коштів від 29.01.07 № 13-676 слід відмовити, з віднесенням судового збору на позивача.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом п"ятиденного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 150, ст.ст.158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України,   суд

п о с т а н о в и в:

1. У задоволенні позовних вимог щодо скасування постанови про арешт коштів ЗАТ „Агротон” відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

3. Скасувати забезпечення позову щодо зупинення  постанови ВДВС Ленінського РУЮ від 29.01.07 № 13-676.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 20.02.07 у відповідності до вимог ст. 167 КАС України.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                           О.О.Седляр