ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

22.11.2007

Справа №2-7/9059-2007А

За позовом Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної республіки Крим (96300, смт. Первомайське, пров. Садовий, 4)

до відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені М. І. Калініна (96314, Первомайський район, с. Калініно, вул. Шкільна, 18)

про стягнення 2202,58 грн.

Суддя господарського суду АР Крим І. І. Дворний

Секретар судового засідання В. Є. Євген’єва

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача – Джиджора Н. М., предст., дов. №1/05-05 від 02.01.2007 р.

Від відповідача – Трошина В. І., предст., дов. від 10.04.2007 р.

Сутність адміністративної справи:

Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної республіки Крим звернулось до господарського суду АР Крим з позовною заявою, в якій просить стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу імені М. І. Калініна витрати на виплату та доставку пільгових пенсій у розмірі 2202,58 грн.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України. Крім того, СВК імені М. І. Калініна зазначило, що рішенням ГС АР Крим від 25.04.2006 р. у справі №2-25/6501-2006 з відповідача вже була стягнута заборгованість з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за той самий період. Відповідач також звернув увагу на те, що позивачем надані різні дані про суми витрат відносно тих самих осіб та за той самий період.

Позивач проти тверджень СВК імені М. І. Калініна заперечувало з мотивів, викладених у листі №6084/0505 від 12.09.2007 р.

Слухання справи відкладалось у порядку ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив імені М. І. Калініна зареєстрований в Управлінні Пенсійного фонду України в Роздольненському районі Автономної республіки Крим як платник збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (реєстраційний номер 22100045).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов’язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначаються Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” №1058-ІУ від 09.07.2003 р.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вказаного Закону пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Процедура реєстрації та обліку платників внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, обчислення і сплати страхових внесків та інших платежів до бюджету Пенсійного фонду України підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності і господарювання та фізичними особами, нарахування і сплати фінансових санкцій та пені, подання страхувальниками звітності управлінням Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах визначена Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 р.

Відповідно до п. 6.1 цієї Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування до ПФУ» відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду України на виплату та доставку пільгових пенсій за списками №1 і № 2 – у розмірі 100%.

П. 6.4 Інструкції передбачено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається відділами доходів органів Пенсійного фонду України щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був направлений СВК імені М. І. Калініна розрахунок фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за 2005 рік, яким, у тому числі, призначено до сплати витрати по громадянам Мустафаєвій С. М., Сацкой Н. С., Митник Т. А., Кононенко Г. К. на суму 15306,38 грн.

Враховуючи те, що 85,61% заборгованості з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій було стягнуто за рішенням ГС АР Крим від 25.04.2006 р. у справі №2-25/6501-2006, позивач просить стягнути з СВК імені М. І. Калініна несплачені 14,39% заборгованості, що дорівнює 2202,58 грн. (15306,38 грн. х 14,39%).

Проте, з цього приводу суд вважає за необхідне повідомити наступне.

Відповідно до п. 6.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України у разі ліквідації або зміни власника підприємства суми витрат на виплату та доставку пільгових пенсій Пенсійному фонду вносять правонаступники.

Крім того, п. 4 ст. 59 Господарського кодексу України передбачено, що у разі поділу суб'єкта господарювання усі його майнові права і обов'язки переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частках до кожного з нових суб'єктів господарювання, що утворені внаслідок цього поділу. У разі виділення одного або кількох нових суб'єктів господарювання до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частках майнові права і обов'язки реорганізованого суб'єкта.

Відповідно до п. 10 Роз’яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із створенням, реорганізацією та ліквідацією підприємств» №02-5/334 від 12.09.1996 р., з наступними змінами та доповненнями, у разі злиття, поділу, приєднання підприємств момент переходу майна та відповідних прав і обов'язків до нових підприємств визначається, якщо інше не передбачено законом чи постановою про реорганізацію, днем підписання передаточного або розподільного акту чи балансу. Нові підприємства, до яких в результаті реорганізації перейшли майнові зобов'язання, несуть за ними матеріальну відповідальність і у випадку, якщо прийняте ними майно не покриває вимог кредиторів у межах, визначених установчими документами про реорганізацію правопопередника.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем по суті, при реорганізації Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Калініна було створено п’ять самостійних підприємств: СВК імені М. І. Калініна, СВК «Росток», СВК «Родник», СВК «Южний», СВК «Супер», які згідно статутних документів є правонаступниками КСП в частині долі майна, яка перейшла до низ внаслідок реорганізації КСП. Так, п. 2.1 Статуту СВК імені М. І. Калініна встановлено, що кооператив є юридичним правонаступником КСП ім. Калініна в розмірі частки майна, яка перейшла до кооперативу внаслідок реорганізації КСП.

У вищевказаних Роз’ясненнях №02-5/334 від 12.09.1996 р. Вищий арбітражний суд України зазначив, що вирішуючи питання про правонаступництво, потрібно мати на увазі, що запис в установчих документах про правонаступництво має істотне значення для визнання правонаступництва. Однак суттєве значення мають також фактично здійснені організаційно-економічні перетворення, з якими чинне законодавство пов'язує перехід майнових прав та обов'язків, а саме: рішення власника (власників), підписання передаточного або розподільного акта чи балансу. Отже у разі виникнення питань, пов'язаних з правонаступництвом, слід здійснювати аналіз документів, що стосуються переходу прав і обов'язків на майно (майнові права) чи його відповідну частину.

Згідно наявного в матеріалах справи розподільчого балансу, СВК імені М. І. Калініна прийняло на себе 85,61% майна колишнього КСП. Вказаний факт також підтверджується позивачем в розрахунку ціни позову (а. с. 4). Таким чином, Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної республіки Крим має право направляти СВК імені М. І. Калініна вимоги про відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах колишні працівникам КСП ім. Калініна, лише в розмірі 85,61% від суми таких витрат. Вказана позиція суду підтверджується також наявним в матеріалах справи листом Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим №6385/06-12 від 01.11.2006 р.

Отже, обов’язок щодо відшкодування позивачу понесених витрат з виплати та доставки пільгових пенсій в 2005 році в розмірі 14,39% від їх фактичного розміру лежить на СВК «Росток», СВК «Родник», СВК «Южний», СВК «Супер» пропорційно долі переданого їм майна за розподільчим балансом. Таким чином, враховуючи те, що предметом цієї справи є стягнення з відповідача саме 14,39% від суми понесених в 2005 році Управлінням ПФУ в Первомайському районі витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

У той же час, суд не може погодитися з твердженням відповідача про те, що вказаний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства з огляду на наступне.

Так, суд зазначає, що з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Ст. 1 вказаного кодексу передбачено, що кодекс адміністративного судочинства України визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Отже, справою адміністративною юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб’єктами стосовно їхніх прав та обов’язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб’єктів, а ці сіб’єкти зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб’єкта.

Відповідно до ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

4) спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом;

5) спори щодо правовідносин, пов’язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено статтею 3 КАС України, згідно з якою це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відтак необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 N 121/2001, Пенсійний фонд України (далі – Пенсійний фонд) є центральним органом виконавчої влади, що, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Згідно з пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 N 8-2 (далі - Положення про управління Пенсійного фонду), управління у районах, містах і районах у містах (далі - Управління) є органами Пенсійного фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду.

Відповідно до підпункту 6 пункту 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду Управління відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження страхових внесків та інших платежів до Пенсійного фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів Пенсійного фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про стягнення понесених витрат з виплати та доставки пільгових пенсій Управління Пенсійного фонду здійснює владні управлінські функції, через що розгляд таких справ повинен здійснюватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Не підлягає також задоволенню і клопотання відповідача про припинення провадження у справі.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Однак, як вже було зазначено раніше, рішенням ГС АР Крим від 25.04.2006 р. у справі №2-25/6501-2006 з відповідача була стягнута заборгованість з відшкодування понесених витрат з виплати та доставки пільгових пенсій у розмірі 85,61% від їх фактичної вартості, у той час як предметом цього спору є стягнення витрат у розмірі 14,39%, що залишилися несплаченими. Отже, предмет спору у справі №2-25/6501-2006 та у цій справі не є тотожними, через що провадження у справі закриттю не підлягає.

За таких обставин, всебічно та в повному обсязі дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи документи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Первомайському районі Автономної республіки Крим задоволенню не підлягають.

У порядку п. 3 ст. 160, п. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України вступна та резолютивна частини постанови оголошені та підписані у судовому засіданні 22.11.2007 р. Повний текст постанови складений та підписаний 27.11.2007 р.

Приймаючі до уваги викладене, керуючись ст. ст. 158 – 163, п. 4 ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Судом роз’яснено сторонам положення ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно якої Постанова суду, яка набрала законної сили, є обов’язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дійсну Постанову направити на адресу сторін рекомендованою кореспонденцією.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.