ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 24/8

08.11.07

За позовом                    Відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»в особі відокремленого підрозділу Підприємство по експлуатації водомірного господарства та збуту води «Водозбут»

До відповідача          Державного комунального підприємства «Господар»

Про                               стягнення 3997369,55 грн.

Суддя Ковтун С.А. (головуючий)

Суддя Кондратова І.Д.

Суддя Паламар П.І.

Представники сторін:

Від позивача           Троян О.В. (за дов. № 139 від 28.09.2007)

Від відповідача           Гавриловський О.С. (за дов. № 1543 від 09.07.2007)

Обставини справи:

До господарського суду міста Києва звернулося з позовом відкрите акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»(далі –«Київводоканал» до державного комунального підприємства (далі - ДКП) «Господар»про стягнення з останнього 3391665,82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови договору № 03991/1-5-09 від 11.12.1996 (далі - Договір) на відпуск води та послуги каналізації щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 2973908,48 грн., на яку позивачем здійснені нарахування (три проценти річних та інфляційні витрати). Вказана заборгованість утворилась за кодом 10-66 за період з 01.11.2000 по 01.11.2001 у розмірі 38987,62 грн. та за кодом 9-241 за період з 01.07.1999 по 91.11.2001 у розмірі 2934658,01 грн.

Під час розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог до 4007451,57 грн.

Відповідач позовні вимоги відхилив, не погоджуючись з розміром заборгованості. Відповідач зазначив, що позивачем не враховано проведені в період з 01.06.1999 по 01.01.2002 між сторонами «авізо»- взаємозаліки згідно з договорами на відшкодування витрат по технічному обслуговуванню внутрішньобудинкових водопровідних мереж на 1999-2001 роки, які передбачають зобов'язання позивача відшкодувати відповідачу витрати, пов'язані з технічним обслуговуванням і утриманням внутрішньобудинкових водопровідних мереж, а також пільги, субсидії та скасування.

Крім того, існуюча заборгованість є заборгованістю населення, оскільки згідно з рішенням Київської міської державної адміністрації та договором № 337 від 01.01.1999, укладеним між відповідачем та державним комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр Київської міської державної адміністрації»(далі - ГІОЦ), внаслідок розщеплення та перерахування комунальних платежів населення і нарахованих субсидій на розрахункові рахунки підприємств -постачальників комунальних послуг вартість сплачених населенням послуг водопостачання надходить на транзитний рахунок ГІОЦ, а звідти перераховується на розрахунковий рахунок позивача.

Рішенням суду від 18.02.2002 позов задоволено повністю та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 3260704,9 грн. основного боргу, 521671,97 грн. інфляційних втрат, три проценти річних в розмірі 142335,1 грн., а також 1700 грн. та 69 грн. судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2003 рішення господарського суду міста Києва змінено. Зокрема, вирішено стягнути 746708,02 грн. основаного боргу, 521671,97 грн. інфляційних втрат, три проценти річних у розмірі 142335,1 грн., 1700 грн. державного мита та 69 грн. судових витрат.

Постановою Вищого господарського суду України від 12.11.2003 постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2003 та рішення господарського суду міста Києва від 18.02.2002 у справі № 24/8 скасовані, справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Підставою для скасування рішення та постанови першої та другої судової інстанції стало неправильне застосування положень ст. 214 ЦК УРСР та норм цивільно-правового інституту «Позовна давність».

Під час нового розгляду позивач в черговий раз уточнив розмір позовних вимог і просить стягнути з відповідача 3567018,78 грн. основного боргу, які складаються з заборгованості за кодом 2-241 у розмірі 3435653,54 грн. за період з 01.06.1999 по 01.03.2002, та заборгованості за кодом 10-66 у розмірі 131365,24 грн. за період з 01.10.2001 по 01.11.2001. У той же час, наданий до заяви розрахунок заборгованості у розмірі 131365,24 грн. за кодом 10-66 (4-66) становить період з 01.03.2001 по 01.03.2002. З огляду на це, підстави його виникнення пов’язані саме з даним періодом, а тому предметом дослідження є дії позивача та відповідача щодо виконання договору саме у вказаний період (з 01.03.2001 по 01.03.2002).

Крім того, позивач просить стягнути 329726,35 грн. інфляційних витрат та три проценти річних у розмірі 100624,42 грн.

Відповідач позов визнав частково у розмірі 322772,49 грн. основного боргу.

Ухвалою суду від 23.06.2005 у справі було призначено судово-бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз. Провадження у справі було зупинено, а витрати на проведення експертизи покладено на позивача.

07.06.2005 Київський науково-дослідний інститут судових експертиз повернув матеріали справи № 24/8 до суду без виконання експертизи, оскільки позивачем не проведено попередньої оплати вартості експертизи.

Розпорядженням голови господарського суду міста Києва від 15.06.2005 розгляд справи доручено здійснювати колегіально у наступному складі суддів: Ковтун С.А. (головуючий), Ващенко Т.М., Смірнова Л.Г.

Ухвалою суду від 06.07.2005 судом було повторно призначено експертизу у справі.

На адресу суду повернуто матеріали справи разом з висновком експерта, у зв'язку з чим розгляд справи підлягає поновленню.

У зв'язку з обранням судді Смірнової Л.Г. суддею Київського апеляційного господарського суду розпорядженням виконуючого обов'язки голови господарського суду міста Києва справу було передано на розгляд колегії суддів у складі: Ковтун С.А. (головуючий), Ващенко Т.М., Паламар П.І. Розгляд справи було відкладено на 10.07.2007.

Судове засідання 10.07.2007 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Ващенко Т.М. у відпустці.

Розпорядженням голови господарського суду міста Києва від 12.07.2007 було визначено склад колегії суддів для подальшого розгляду справи: Ковтун С.А. (головуючий), Паламар П.І., Якименко М.М.

Ухвалою від 20.07.2007 розгляд справи було призначено на 27.09.2007.

Розпорядженням виконуючого обов'язки заступника голови господарського суду міста Києва від 24.09.2007 до складу суду було включено суддю Кондратову І.Д. замість Якименка М.М., у зв'язку з закінченням у останнього повноважень судді господарського суду міста Києва.

Дослідивши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

11.12.1996 між державним комунальним об'єднанням «Київводоканал»в особі відокремленого підрозділу підприємство по експлуатації водомірного господарства та збуту води «Водозбут»(постачальником) та державним комунальним підприємством «Господар»було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 03991/1-5-09 (далі - Договір).

Державне комунальне підприємство «Київводоканал»було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Київводоканал»- наказ № 359 від 20.07.2001.

Предметом Договору є зобов'язання постачальника забезпечити постачання питної води абоненту (відповідачу) та прийняття від нього каналізаційних стоків, за що абонент зобов'язаний сплатити на умовах, які зазначені договором та правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України № 65 від 01.07.1994 (далі - Правила)

Відповідно до п. 3 пп. 3.1, 3.4 договору № 03991/1-5-09, кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального проводу та інших джерел водопостачання, згідно показників водолічильників, а при його відсутності за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водоспоживання, або іншим засобом.

Якщо водолічильник тимчасово знято представником постачальника, або їх зіпсовано не з вини абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників. Такий порядок зберігається до установки водолічильника і перерахунок за попередній час не провадиться (п. 3.2. Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відповідно до п. 3.1 та 3.2 Договору, первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують надання послуг за Договором, є складені позивачем спільно з відповідачем щомісячні (або за два останні місяці, коли працювали водолічильники) документи про зняття показань водолічильників.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доведення вказаних обставин, в силу ч. 1 ст. 33 ГПК України, покладається на позивача.

Вказаних документів позивачем суду надано не було.

У той же час, п. 3.6 Договору передбачено, що абонент розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника, шляхом зняття з його розрахункового рахунку сум, зазначених постачальником у платіжній вимозі.

Пунктом 3.8 Договору передбачено, що абонент зобов'язаний письмово повідомити постачальника, якщо він повністю або частково відмовляється оплатити платіжну вимогу, а також додати документи, що обґрунтовують таку відмову, у 3-денний строк.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем протягом спірного періоду надавались відповідачу послуги з постачання питної води та прийняття каналізаційних стоків, стосовно чого останній не заперечує, і відповідач приймав надіслані позивачем платіжні вимоги та доказів відмови від їх оплати у порядку, передбаченому п. 3.8 Договору, суду не надав, при визначенні вартості наданих послуг суд виходить з даних, наведених у вказаних платіжних вимогах-дорученнях.

Зокрема, позивачем надані платіжні вимоги-доручення за період з січня 2000 року по лютий 2002 року.

Відповідно до вказаних документів вартість наданих позивачем послуг відповідачу за Договором за період з грудня 1999 року по лютий 2002 року по коду 9-241 становить 4132256,11 грн.:

Січень 2000 року –210970,22 грн.,

Лютий 2000 року –226371,86 грн.,

Березень 2000 року –174951,62 грн.,

Квітень 2000 року –209909,27 грн.,

Травень 2000 року –188296,89 грн.,

Червень 2000 року –196824,53 грн.,

Липень 2000 року –173744,82 грн.,

Серпень 2000 року –172380,39 грн.,

Вересень 2000 року –210723,26 грн.,

Жовтень 2000 року –186863,37 грн.,

Листопад 2000 року –198885,72 грн.,

Грудень 2000 року –113852,08 грн.,

Січень 2001 року –112386,46 грн.,

Лютий 2001 року –121479,93 грн.,

Березень 2001 року –110235,35 грн.,

Квітень 2001 року –147665,69 грн.,

Травень 2001 року –125462,58 грн.,

Червень 2001 року –67948,01 грн.,

Липень 2001 року –161686,09 грн.,

Серпень 2001 року –170736,68 грн.,

Вересень 2001 року –156476,42 грн.,

Жовтень 2001 року –161526,31 грн.,

Листопад 2001 року –190658,46 грн.,

Грудень 2001 року –175510,56 грн.,

Січень 2002 року –197891 грн.,

Лютий 2002 року –215365,11 грн.

Вартість наданих послуг за кодом 10-66 відповідно до платіжних вимог-доручень за березень 2001 року –лютий 2002 року становить 37075,53 грн.

Березень 2001 року –2858,35 грн.,

Квітень 2001 року –2896,8 грн.,

Травень 2001 року –3334,62 грн.,

Червень 2001 року –3012,79 грн.,

Липень 2001 року –3872,55 грн.,

Серпень 2001 року –2581,72 грн.,

Вересень 2001 року –2658,51 грн.,

Жовтень 2001 року –2090,30 грн.,

Листопад 2001 року –3312,48 грн.,

Грудень 2001 року –2176,79 грн.,

Січень 2002 року –4758,71 грн.,

Лютий 2002 року –3521,91 грн.

Отже, позивачем документально доведено вартість наданих послуг, яка погоджена відповідачем, у розмірі 4415878,21 грн. (4378802,68 грн. + 37075,53 грн.)

Відповідно до висновку № 8276 судово-бухгалтерської від 28.03.2007 встановити розмір сплати відповідача вартості наданих послуг з постачання питної води та прийняття каналізаційних стоків за Договором за спірний період не видається за можливе, оскільки відсутні первинні документи, які підтверджують оплату та саму суму.

У той же час, експертом встановлено, що з 01.01.2000 по 01.03.2002 проведено взаємозаліки між сторонами на суму 1509740,6 грн., та за даними позивача за вказаний період надійшло коштів від відповідача у сумі 1796404,63 грн.

Виходячи з цього, оскільки відповідачем не надано доказів сплати коштів у іншому розмірі, визначення розміру боргу судом здійснюється виходячи з наявних даних позивача про стан розрахунків.

Борг становить 1109732,98 грн. (4415878,21 грн. –1509740,6 грн. –1796404,63 грн.)

Нараховані Дарницьким відділом субсидій м. Києва 126610,7 грн. субсидій не підлягають врахуванню у вартість оплати, оскілки докази їх сплати позивачу відсутні, а умовами Договору не передбачено зменшення вартості наданих послуг відповідачу на розмір пільг та субсидій, якими користуються мешканці, яким надає послуги відповідач.

Сторони визначили безакцептне списання коштів позивачем з рахунку відповідача (п. 3.6 Договору).

У той же час, визначений сторонами порядок розрахунку на час укладення Договору не відповідав законодавству, оскільки 16.10.1996 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення зміни до статті 24 Закону України «Про підприємства в Україні», пункт 4 якої викладено в наступній редакції: підприємства самостійно встановлюють черговість і напрями списання коштів з власних рахунків, яке здійснюється установами банків за дорученням таких підприємств, крім випадків, передбачених законами України. Розрахунки підприємств за своїми зобов'язаннями провадяться через установи банків у порядку, встановленому Національним банком України відповідно до законів України.

Сторони змін до Договору щодо встановлення нового порядку розрахунків за надані послуги не вносили.

З огляду на це, оскільки Договір носить оплатний характер і встановлює обов’язок відповідача оплатити використану електроенергію, підлягають застосуванню до спірних правовідносини положення цивільного законодавства, які передбачають порядок виконання зобов’язання, строк виконання якого не визначений.

Відповідно до п.п. 4, 10 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існували після набрання ним чинності, а правила про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення договору були допущенні після набраних чинності цим Кодексом.

Оскільки обов'язок щодо оплати наданих послуг продовжує існувати, то підлягає застосуванню ЦК України. Щодо підстав виникнення зобов'язання та відповідальності за порушення договору суд застосовує правила ЦК Української РСР.

Статтею 525 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Частиною 2 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

Вимоги про оплату містяться у надісланих вимогах-дорученнях.

Отже, позов в частині стягнення 1109732,98 грн. є обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 Цивільного Кодексу Української РСР боржник, який прострочив виконання зобов'язання повинен сплатити за час прострочення 3% річних з простроченої суми, якщо законом не встановлений розмір процентів. Однак прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення зміни до статті 214 Цивільного кодексу Української РСР»передбачено, що він не поширюється на правовідносини, що виникають з прострочення виконання грошового зобов'язання, пов'язаного з оплатою населенням комунальних послуг. Оскільки оплата послуг, які надає позивач, здійснюється населенням, вимоги щодо оплати інфляційних витрат та трьох відсотків річних не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Зокрема, з відповідача підлягає стягненню 471,92 грн. державного мита та 32,76 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Господар»(03057, м. Київ, вул. Заслонова, 3, рахунок 260072300 в 4-й Київській філії АППБ «Аваль», МФО 322971, код 14315687) на користь відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»(01015 м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, рахунок 434 в КБ «Хрещатик», МФО 300670, код 03327,98 грн. боргу, 471,92 грн. державного мита та 32,76 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В іншій частині позову відмовити.

Суддя                                                            С.А. Ковтун (головуючий)

Суддя                                                            І.Д. Кондратова

Суддя                                                            П.І. Паламар