ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

23.11.07                                                                                           Справа№ 25/325A

12 год. 30 хв.

79014, м.Львів вул.Личаківська,128.

Зал судових засідань № 310

Господарський суд Львівської області розглянувши в судовому засіданні справу:

за позовом :

Товариства з обмеженою відповідальністю „Парі-Матч” (м. Київ)

до відповідача :

Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова (м. Львів)

про :

зобов’язання Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова видати патенти Львівській філії № 2 ТзОВ „Парі-Матч” (м. Львів)

Головуючий суддя :

Пазичев В.М.

Секретар :

Люта Я.Я.

Представники сторін:

Від позивача:

Казанін Є.В. –представник (довіреність № б/н від 27.08.2007 р.)

Від відповідача :

Хома Т.І. –представник (довіреність № 32/10-0 від 01.06.2007 р.)

Присутнім в судовому засіданні, згідно ст. 130 КАС України, роз’яснено їхні процесуальні права та обов’язки, а також видано пам’ятки про їхні права та обов’язки.

Суть спору : До господарського суду Львівської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю „Парі-Матч” (м. Київ) до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова (м. Львів) про зобов’язання Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова видати патенти Львівській філії № 2 ТзОВ „Парі-Матч” (м. Львів)

Ухвалою суду про порушення провадження у справі від 05.09.2007 р. розгляд справи призначено на 01.10.2007 р. В судовому засіданні 01.10.2007 р., у зв’язку з неявкою представників сторін, розгляд справи відкладено на 11.10.2007 р. В судовому засіданні 11.10.2007 р. оголошено перерву до 16.10.2007 р. В судовому засіданні 16.10.2007 р., у зв’язку з неявкою представників сторін, розгляд справи відкладено на 22.10.2007 р. В судовому засіданні 22.10.2007 р. закінчено підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 30.10.2007 р. В судовому засіданні 30.10.2007 р., у зв’язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 09.11.2007 р. В судовому засіданні 09.11.2007 р., у зв’язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи відкладено на 23.11.2007 р.

Позивач вимог ухвал суду про порушення провадження у справі від 05.09.2007 р., про відкладення розгляду справи від 01.10.2007 р., від 16.10.2007 р., від 30.10.2007 р.,від 09.11.2007 р., про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду від 22.10.2007 р. в повному обсязі не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

16.10.2007 р. до суду за вх. № 22127 від представника позивача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 22.10.2007 р. представником позивача подано додаткові пояснення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задоволити позовні вимоги з підстав викладених у заявах та поясненнях.

Відповідач вимог ухвал суду про порушення провадження у справі від 05.09.2007 р., про відкладення розгляду справи від 01.10.2007 р., від 16.10.2007 р., від 30.10.2007 р.,від 09.11.2007 р., про закінчення підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду від 22.10.2007 р. в повному обсязі не виконав, відзив на позов подав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

16.10.2007 р. до суду за вх. № 22099 від представника відповідача поступило клопотання про відкладення розгляду справи.

12.11.2007 р. до суду за вх. № 24497 від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву.

23.11.2007 р. до суду за вх. № 25531 від представника відповідача поступила заява.

Представник відповідача позов заперечив повністю, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, наведених у матеріалах справи та поясненнях.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 23.11.2007 р., за узгодженим клопотанням представників сторін, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.11.2007 р.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV, справу розглянуто в порядку, встановленому цим Кодексом.

Розглянувши документи і матеріали, подані сторонами, заслухавши пояснення осіб, присутніх в судовому засіданні, всебічно та повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Львівська філія №2 ТОВ „Парі-Матч" здійснює господарську діяльність на підставі копії ліцензії АБ №124992 „Організація та утримання тоталізаторів, гральних закладів" виданої Львівською обласною держадміністрацією (строк дії ліцензії з 08.12.2006 по 08.12.2011)

Згідно ст. 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" №98/96- ВР від 23.03.1996 р. для кожного відокремленого підрозділу суб'єкта підприємницької діяльності патент придбавається окремо.

22 листопада 2006 року, 10 травня 2007 року Львівська філія №2 надала документи на видачу патентів (копії заяв додаються) згідно ст.5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" №98/96-ВР від 23.03.1996 (надалі Закон про патентування). Згідно приписам ч.2 ст.2 вищезазначеного закону єдиною підставою для придбання торгового патенту є заявка, оформлена відповідно до ч. 4 цієї статті. Всі документи для придбання патентів Львівська філія №2 ТОВ „Парі-Матч" надала, в тому числі і ліцензію АБ № 124992 „Організація та утримання тоталізаторів".

Позивач зазначає, що датою придбання торгового патенту є зазначена в ньому дата. Однак, в супереч п. 12 Положення про виготовлення, зберігання і реалізацію торгових патентів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1077 від 13 липня 1998 р. (далі Положення № 1077), де зазначено, що торговий патент видається суб'єкту підприємницької діяльності під розписку у триденний термін з дня подачі заявки, протягом цього терміну Львівська філія №2 ТОВ „Парі-Матч" не отримала торгового патенту.

ДШ у Галицькому районі м. Львова на Заяви на придбання торгових патентів від 22.11.2006 та 10.05.2007 Львівської філії ТОВ " Парі-Матч" надала відповіді (копії документів додаються), в яких зазначено, що питання видачі патенту буде переглянуто у випадку надання ТОВ "Парі-Матч" ліцензії на "організацію діяльності з проведення азартних ігор", яка видається Міністерством Фінансів України, що суперечить ч. 2 ст. 2 ЗУ "Про патентування деяких видів господарської діяльності", яка визначає єдиною підставою для видачі патенту заяву.

6 грудня 2006 року ТОВ "Парі-Матч" надало письмове пояснення Державній податковій інспекції у Галицькому районі м. Львова (копія додається) щодо відсутності у ТОВ "Парі-Матч" ліцензії на "організацію діяльності з проведення азартних ігор".

Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова своїм Листом № 27561/15-116 від 25.12.2006 (копія додається) повідомила, що питання видачі патенту буде розглянуто ДПА у Львівській області і тим самим ухилилася від своїх повноважень, що їх на неї покладає Закон.

Львівська філія №2 ТОВ „Парі-Матч" повторно подало 22.02.2007р. (вхідний ДПІ у Галицькому районі м.Львова №4374) до ДПІ у Галицькому районі м.Львова заявку на придбання торгового патенту на здійснення діяльності у сфері грального бізнесу (букмекерську контору) за адресою м.Львів, вул. Ів. Франка, 73. Доказів пред’явлення зауважень при прийнятті заявки під час здачі до податкового органу з боку останнього до позивача, суду не надано.

Спираючись на роз'яснення ДПА у Львівській області ДПІ у Галицькому районі м.Львова було надано відмову листом за №4209/15-116 від 27.02.2007 року.

Львівська філія №2 ТОВ „Парі-Матч" повторно подало 11.05.2007року (вхідний ДПІ у Галицькому районі мЛьвова №10661) до ДПІ у Галицькому районі м.Львова заявку на придбання торгових патентів на здійснення діяльності у сфері грального бізнесу (букмекерські контори) за адресами м.Львів, вул.Пекарська,6, вул.Костюшка,16/14, вул.Сихівська,26/38. Доказів пред’явлення зауважень при прийнятті заявки під час здачі до податкового органу з боку останнього до позивача, суду не надано.

Спираючись на вищенаведене роз'яснення ДПА у Львівській області ДПІ у Галицькому районі м.Львова було надано відмову у видачі торгових патентів листом за №10493/15-116 від 22.05.2007 року.

Таким чином, Львівська філія №2 ТОВ „Парі-Матч" не має можливості здійснювати підприємницьку діяльність, що завдає збитків підприємству, а органи податкової інспекції, на думку позивача, перевищують свої повноваження.

Відповідач у своєму відзиві та наступних поясненнях вказує, що підставами відмови позивачу у наданні патенту є відсутність зазначення у поданій заявці ліцензії Мінфіну України на здійснення діяльності з проведення азартних ігор, яка, на думку відповідача є необхідною для такої діяльності, а також відсутність зазначення у поданій заявці найменування документа про сплату вартості торгового патенту, в зв’язку з чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.

При прийнятті постанови, суд виходив з наступного :

Згідно ст.2 Закону України " Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" № 98/96- ВР від 23.03.1996 р. (із змінами та доповненнями), єдиною підставою для придбання торгового патенту є заявка, оформлена відповідно до ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ст. 5 Закону України " Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" № 98/96- ВР від 23.03.1996 р. (із змінами та доповненнями), для кожного відокремленого підрозділу суб'єкта підприємницької діяльності патент придбавається окремо.

Згідно п. 29 ст. 9 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” від 01.06.2000р. № 1775-ІІІ (із змінами та доповненнями), ліцензуванню підлягає організація та утримання тоталізаторів, гральних закладів, випуск та проведення лотерей, організація діяльності з проведення азартних ігор.

Ліцензійні умови провадження організації діяльності з проведення азартних ігор затверджені Наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва та міністерства фінансів України від 18.04.2006р.№ 40/374, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.2006 р. № 622/12496. У пункті 1.2 Ліцензійних умов терміни використовуються у такому значенні:

- азартна гра - гра, участь у якій дає змогу отримати приз (виграш), результат якої визначається діями (подіями), цілком або частково залежними від випадковості, і умовою участі в якій є внесення гравцем ставки;

- букмекерська діяльність - діяльність з проведення парі та ігор в тоталізатор, у тому числі із застосуванням засобів телекомунікаційних мереж, спрямована на формування переліку подій, які мають відбутися в майбутньому, прийняття ставок на ці події, зберігання ставок, відстеження результатів подій, визначення та видача призів (виграшів);

- гра в тоталізатор - азартна гра, у якій гравці роблять ставки на події з наперед невідомим результатом, а ліцензіат за комісійну винагороду приймає і зберігає ставки, а також розподіляє і виплачує суму призу (виграшу) згідно з правилами азартної гри одразу після закінчення події безпосередньо в місці її проведення.

Як вбачається з п. 29 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»від 01.06.2000р. №1775 (із змінами та доповненнями), організація та утримання тоталізаторів, гральних закладів та організація діяльності з проведення азартних ігор є видами господарської діяльності, для провадження яких необхідно отримати ліцензії у відповідних органах ліцензування.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про державний бюджет України на 2005 рік" та деяких законодавчих актів України" внесені зміни до пункту 29 статті 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності" від 01.06.2000 р. №1775-ІІІ, відповідно до яких доповнився ще один вид господарської діяльності, який потребує ліцензування. Це організація діяльності з проведення азартних ігор, яка охоплює азартні ігри, які не підпадали під існуючі види, а саме насамперед ігор на гральних автоматах.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1254 „Про внесення змін до деяких Постанов Кабінету Міністрів України", органом ліцензування з організації діяльності з проведення азартних ігор є Міністерство фінансів України (дата набрання Постанови чинності - 12 квітня 2006 р.).

Державний комітет з питань регуляторної політики та підприємництва, як спеціально уповноважений орган з питань ліцензування своїм листом надав тлумачення і визначив що, організація та утримання тоталізаторів, гральних закладів та організація діяльності з проведення азартних ігор це зовсім різні види підприємницької діяльності, у яких і органи ліцензування теж різні.

В ст. 14 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»від 01.06.2000р. № 1775-ІІІ (із змінами та доповненнями), передбачено механізм видачі ліцензії для кожної філії та кожного відокремленого підрозділу ліцензіата.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 р. № 1254 „Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" (постанова набрала чинності 12.04.2006 р.) зазначено, що органом ліцензування організації діяльності з проведення азартних ігор визначено Міністерство фінансів України. Органом ліцензування з організації та утримання тоталізаторів, гральних закладів є Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації.

Орган ліцензування видає та переоформлює ліцензії, видає дублікати ліцензій на певний вид господарської діяльності, приймає рішення про визнання ліцензій недійсними; затверджує спільно із спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування ліцензійні умови провадження певного виду господарської діяльності та порядок контролю за їх додержанням відповідно до ст. 6 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»від 01.06.2000р. № 1775-ІІІ (із змінами та доповненнями).

Згідно ч.3 ст. 43 Господарського кодексу України, перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

Закон України “Про ліцензування певних видів діяльності”, як встановлено судом вище, розрізняє такі два види господарської діяльності, як організація та утримання тоталізаторів та організація діяльності з проведення азартних ігор. Зазначене дає змогу зробити висновок про те, що в разі зайняття суб’єктом господарювання тільки букмекерською діяльністю, необхідності в отриманні ліцензії і на організацію діяльності з проведення азартних ігор немає. Вказані обставини також встановлені Постановою господарського суду міста Києва від 18.12.2006 р. по справі № 21/476-А, яка набрала законної сили.

Згідно ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно ст. 14 Господарського кодексу України, ліцензування, патентування певних видів господарської діяльності та квотування є засобами державного регулювання у сфері господарювання, спрямованими на забезпечення єдиної державної політики у цій сфері та захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів. Ліцензія - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання - ліцензіата на провадження зазначеного в ньому виду господарської діяльності протягом визначеного строку за умови виконання ліцензійних умов. Відносини, пов'язані з ліцензуванням певних видів господарської діяльності, регулюються законом.

Як встановлено в судовому засіданні, Львівська філія №2 ТОВ „Парі-Матч" здійснює господарську діяльність на підставі копії ліцензії АБ №124992 „Організація та утримання тоталізаторів, гральних закладів" виданої Львівською обласною держадміністрацією (строк дії ліцензії з 08.12.2006 по 08.12.2011). Ніякої іншою діяльністю, крім тої, що зазначена в ліцензії позивач не займається. Термін дії ліцензії АБ № 124992 закінчується 08.12.2011 р., а отримання ліцензіатом двох ліцензій на здійснення одного і того ж виду господарської діяльності не передбачено Законами України.

Крім того, у сферах, пов'язаних із торгівлею за грошові кошти (готівку, чеки, а рівно з використанням інших форм розрахунків та платіжних карток на території України), обміном готівкових валютних цінностей (у тому числі операції з готівковими платіжними засобами, вираженими в іноземній валюті, та з платіжними картками), у сфері грального бізнесу та побутових послуг, інших сферах, визначених законом, може здійснюватися патентування підприємницької діяльності суб'єктів господарювання. Торговий патент - це державне свідоцтво, яке засвідчує право суб'єкта господарювання займатися певними видами підприємницької діяльності впродовж встановленого строку. Порядок патентування певних видів підприємницької діяльності встановлюється законом.

Згідно преамбули Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” від 23 березня 1996 року N 99/96-ВР (із змінами і доповненнями), цей Закон визначає порядок патентування торговельної діяльності за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток, діяльності у сфері торгівлі іноземною валютою, діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг, що провадиться суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно ст.1 Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” від 23 березня 1996 року N 99/96-ВР (із змінами і доповненнями), об'єктом правового регулювання згідно з цим Законом є торговельна діяльність за готівкові кошти, а також з використанням інших форм розрахунків та кредитних карток на території України, діяльність з обміну готівкових валютних цінностей (включаючи операції з готівковими платіжними засобами, вираженими в іноземній валюті, та з кредитними картками), а також діяльність з надання послуг у сфері грального бізнесу та побутових послуг.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” від 23 березня 1996 року N 99/96-ВР (із змінами і доповненнями), патентуванню підлягають операції з надання послуг у сфері грального бізнесу, які здійснюються суб'єктами підприємницької діяльності або їх структурними (відокремленими) підрозділами.

Згідно ч.2 ст.5 Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” від 23 березня 1996 року N 99/96-ВР (із змінами і доповненнями), під гральним бізнесом у цьому Законі слід розуміти діяльність, пов'язану з влаштуванням казино, інших гральних місць (домів), гральних автоматів з грошовим або майновим виграшем, проведенням лотерей (крім державних) та розиграшів з видачею грошових виграшів у готівковій або майновій формі. Казино, інші гральні місця (дома) повинні займати окремі приміщення або будівлі та мати гральний зал для відвідувачів (крім гральних автоматів та більярдних столів). У разі коли суб'єкт підприємницької діяльності має структурні (відокремлені) підрозділи, торговий патент придбавається окремо для кожного структурного (відокремленого) підрозділу (грального місця).

Згідно ч.2 ст.2 Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” від 23 березня 1996 року N 99/96-ВР (із змінами і доповненнями), торговий патент придбавається суб'єктами підприємницької діяльності, предметом діяльності яких є види, зазначені у частині першій статті 1 цього Закону. Підставою для придбання торгового патенту є заявка, оформлена відповідно до частини четвертої цієї статті. Встановлення будь-яких додаткових умов щодо придбання торгового патенту не дозволяється.

Згідно ч.3 ст.2 Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” від 23 березня 1996 року N 99/96-ВР (із змінами і доповненнями), торговий патент видається за плату суб'єктам підприємницької діяльності державними податковими органами за місцезнаходженням цих суб'єктів або місцезнаходженням їх структурних (відокремлених) підрозділів, суб'єктам підприємницької діяльності, що провадять торговельну діяльність або надають побутові послуги (крім пересувної торговельної мережі), - за місцезнаходженням пункту продажу товарів або пункту з надання побутових послуг, а суб'єктам підприємницької діяльності, що здійснюють торгівлю через пересувну торговельну мережу, - за місцем реєстрації цих суб'єктів.

Згідно ч.4 ст.2 Закону України “Про патентування деяких видів підприємницької діяльності” від 23 березня 1996 року N 99/96-ВР (із змінами і доповненнями), заявка на придбання торгового патенту повинна містити такі реквізити:

найменування суб'єкта підприємницької діяльності;

витяг з установчих документів щодо юридичної адреси суб'єкта підприємницької діяльності, а у випадках, якщо патент придбавається для структурного (відокремленого) підрозділу, - довідка органу, який погодив місцезнаходження структурного (відокремленого) підрозділу, із зазначенням цього місця;

вид підприємницької діяльності, здійснення якої потребує придбання торгового патенту;

найменування документа про повну або часткову сплату вартості торгового патенту.

вартості торгового патенту у разі, якщо прийнятими після сплати повної вартості торгових патентів на наступні роки нормативно-правовими актами буде збільшена вартість торгового патенту.

Згідно Положення про виготовлення, зберігання і реалізацію торгових патентів (із змінами і доповненнями), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 липня 1998 р. N 1077, підставою для придбання торгового патенту є заявка суб'єкта підприємницької діяльності, складена за формою згідно з додатком. Відомості, наведені в поданій суб'єктом підприємницької діяльності заявці, посадова особа органу державної податкової служби звіряє з оригіналами первинних документів, на підставі яких заповнюється ця заявка, реєструє її в журналі обліку заявок і заповнює бланк торгового патенту. Торговий патент видається суб'єкту підприємницької діяльності під розписку у триденний термін з дня подачі заявки. Датою придбання торгового патенту є зазначена в ньому дата. Щомісячне (щоквартальне) внесення плати за торговий патент відображається органом державної податкової служби за місцем його придбання в особовому рахунку платника.

Датою внесення чергового платежу за торговий патент є дата перерахування зазначених коштів до бюджету.

Статтею 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.90 № 509 (із змінами та доповненнями), органам Державної податкової адміністрації України надано право здійснювати контроль за наявністю свідоцтв про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, з наступною передачею матеріалів про виявлені порушення органам, які видали ці документи, торгових патентів.

Таким чином, органи податкової служби України не наділені правом відмовляти у видачі торгових патентів, а повинні повідомляти про відсутність ліцензій до органів ліцензування. При цьому, згідно абзацу другого пункту 2 статті 11 цього Закону, органи податкової служби України мають право контролю за вже виданими ліцензіями. А право органів податкової служби України відмовити у видачі торгового патенту за відсутності ліцензії чинним законодавством України не передбачено.

Згідно статті 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Державні контролюючи органи та органи місцевого самоврядування у разі виявлення порушень ліцензійних умов зобов'язані повідомити про ці порушення орган ліцензування (стаття 20 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності" від 01.06.2000 р. №1775-ІІІ). Тільки після цього орган ліцензування на підставі статті 6 вищезазначеного Закону приймає рішення та застосовує до ліцензіата відповідні санкції в межах своїх повноважень.

Згідно Акту про результати планової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ "Парі-Матч" за період з 01.07.2004 р. по 01.10.2006 р., підтверджується відсутність безліцензійної діяльності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 3 ст. 9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову. Однак, відповідач у встановленому законом порядку не довів правомірність своєї оспорюваної поведінки та своїх вимог.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені сторонами докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, згідно роз‘яснень Пленуму Верховного Суду України, вказаних у пункті 1 Постанови від 29 грудня 1976 року № 11 “Про судові рішення”, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Парі-Матч” (м. Київ) до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова (м. Львів) про зобов‘язання Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова (м. Львів) видати патенти Львівській філії № 2 ТзОВ “Парі-Матч” (м. Львів).є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Згідно ст. 87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать:

1) витрати на правову допомогу;

2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду;

3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Сплата витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу нормами Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено.

Згідно п.п. 1, 2 ч.3 р.VІІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору:

судовий збір при зверненні до адміністративного суду сплачується у порядку, встановленому законодавством для державного мита;

розмір судового збору визначається відповідно до підпункту "б" пункту 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", та становить 0,2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, тобто 3,4 грн.

Позивачем в якості доказу сплати держмита представлено квитанцію № 2475 від 16.08.2007 р. про сплату держмита в сумі 85 грн. 00 коп., що на 81 грн. 60 коп. більше.

Згідно ч.2 ст. 89 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила. Клопотання від позивача, щодо повернення зайво сплаченого судового збору, до суду не поступало.

Згідно ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі наведеного, а також, в зв’язку з тим, що спір виник з вини відповідача, судові витрати підлягають віднесенню за рахунок Державного бюджету України відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст.ст.19, 55, 58 Конституції України, ст. ст. 1, 9, 14 Закону України “Про ліцензування певних видів господарської діяльності” від 01.06.2000р. № 1775-ІІІ (із змінами та доповненнями), ст.ст. 2, 5 Закону України "Про патентування деяких видів підприємницької діяльності" № 98/96- ВР від 23.03.1996 р. (із змінами та доповненнями),ст. 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.90 № 509 (із змінами та доповненнями), ст.ст. 17, 48, 69, 71, 87, 89, 94, 122, 123, 124, 138, 139, 140, 151, 152, 153, 154, 162, 163, п. 3 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Позовні вимоги задоволити.

2.          Зобов‘язати Державну податкову інспекцію у Галицькому районі м.Львова (м. Львів) видати у встановленому Законом порядку патенти Львівській філії № 2 ТзОВ “Парі-Матч” (м. Львів), згідно поданих заявок.

3.          Стягнути з Державного бюджету України у встановленому законом порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Парі-Матч” (04123, вул. Червонопільська, 2-в, м. Київ; ; р/р в АБ “Синтез”, МФО 322711) –3 (три) грн. 40 коп. сплаченого державного мита.

4.          Виконавчі листи видати відповідно до ст. ст. 258, 259 КАС України.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя