ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

28.11.07
Справа №1/1д/06-8/44д/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського
суду у складі:

Головуючий суддя Колодій Н.А. судді  Колодій Н.А.    , Кричмаржевський В.А.  , Яценко О.М.

при секретарі Шерник О.В.

за участю представників:

позивача:
Шевченко С.А., довіреність № 2554/27-19 від 08.05.2007р.;

позивача:
Михайлова О.В., довіреність № 289/27-18 від 18.01.2007р.;

позивача:
Маціпанов О.В., довіреність № 1-14/750-19 від 02.04.2007р.;

відповідача:
ОСОБА_2, довіреність ВСТ № 382868 від 29.05.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну
скаргу Суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області від
04.05.2007р. у справі №1/1д/06-8/44д/06

За позовом: Концерну “Міські теплові мережі” в особі
філії Концерну “Міські теплові мережі Ленінського району» м. Запоріжжя

до відповідача: Суб'єкту підприємницької діяльності
ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про спонукання до укладення договору

Розпорядженням голови Запорізького апеляційного господарського суду №
3112 від 28.11.2007 року справу передано на розгляд колегії суддів: головуючий
суддя - Колодій Н.А. (доповідач), судді - Кричмаржевський В.А.,  Яценко О.М.

Концерн «Міські теплові мережі»  в особі філії Концерну «Міські теплові мережі
Ленінського району» звернувся до господарського суду Запорізької області з
позовом  до приватного підприємця
ОСОБА_1, в якому, з урахуванням  заяви
про зміну предмету позову, просить спонукати відповідача укласти договір
купівлі-продажу теплової енергії, обґрунтовуючи тим, що споживання теплової
енергії можливе лише на підставі відповідного договору. Крім того, позивач
зазначає, що  нежитлове приміщення №38,
яке розташоване в АДРЕСА_1 (магазин «Лаура») і в яке подається тепло, є власністю
відповідача, його неможливо відокремити від єдиної системи теплопостачання
будинку.

Рішенням господарського суду Запорізької області від
04.05.2007 р. у справі №
1/1д/06-8/44д/06 (суддя  Попова
І.А.) позовні вимоги задоволено. Рішення обґрунтовано приписами Законів України
«Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 202,179 ГК
України, відповідністю умов, викладених позивачем у  проекті договору № 101750 від 01.11.2006 року
з урахуванням висновку спеціаліста, доданого до справи 27.04.2007 року                 ( а.с. 54 том 2).

Не погоджуючись із прийнятим судовим актом, приватний
підприємець                   ОСОБА_1
(відповідач)  звернулась до Запорізького
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити
рішення господарського суду в частини прийнятої судом умови спірного
договору  щодо обсягів теплової енергії,
яка  відпускається споживачу (
відповідачу у справі), зменшивши  цей
розмір з 11,85 Гкал на рік  на інший
розмір, застосувати до спірних відносин приписи ст.179 ч.4 Господарського кодексу
України. Апелянт не погоджується також з розподілом судових витрат в
частини  оплати за експертизу.

Проаналізувавши зміст апеляційної скарги, колегія суддів  дійшла висновку, що відповідач не
погоджується з визначенням у проекті договору обсягів теплового споживання на
об'єкті  споживача (відповідача у справі)
та вважає, що договором між споживачем та виробником послуг з теплопостачання
мають бути визначені для розрахунків обсяги теплоспоживання конкретного
об'єкта, а не теплового навантаження.

Позивач - Концерн «Міські теплові мережі»  в особі філії Концерну «Міські теплові мережі
Ленінського району»  вважає рішення
господарського суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін а
апеляційну скаргу відповідача - без задоволення ( письмовий відзив додано до
справи).

За клопотанням
представників сторін судовий процес проводився без застосування технічних
засобів запису судового процесу.

За згодою представників сторін в судовому засіданні
28.11.2007 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Відповідно до ст. 99 ГПК України апеляційний
господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується
правами,  наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу
України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у
справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному
обсязі.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та
апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, встановила
наступне.

Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № 38, розташованого на першому
поверсі багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1.  Балансоутримувачем будинку  є КП "ВРЕЖО № 13".

На адресу
відповідача 10.11.2006 р. позивачем направлено проект договору купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді № 101750 від 01.11.2006 р. Відповідачем проект
договору отримано 13.11.2006 р., про що свідчать докази, які містяться  в матеріалах справи (повідомлення про
вручення  проекту договору та складений
відповідачем  протокол розбіжностей).

Як свідчать матеріали справи, проект договору приватним
підприємцем не був  підписаний та
повернутий позивачу, не було також направлено на адресу  позивача
протокол розбіжностей у зв'язку з незгодою з умовами договору.

На думку колегії суддів такі  дії відповідача щодо повернення не
підписаного проекту договору не відповідають
приписам закону, що регламентує порядок укладення господарських
договорів ( глава 20 ГК України)

Зазначені обставини стали підставою
для звернення Концерну «Міські теплові мережі»  в особі філії Концерну «Міські теплові мережі
Ленінського району» до господарського суду
з метою вирішення переддоговірного спору.

Колегія суддів,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши на підставі фактичних обставин справи та поданих сторонами
доказів  застосування господарським судом
норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного
рішення,  знаходить  апеляційну скаргу  такою, що не підлягає   задоволенню з огляду на наступне:

Статтею
179 Господарського кодексу  України
передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін,
якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим
для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій
суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до ст. 2  Закону
України «Про теплопостачання», цей закон регулює  відносини,
що  виникають  у
зв'язку  з виробництвом,  транспортуванням,   постачанням
і   використанням теплової   енергії,
державним  наглядом  за
режимами  споживання  теплової
енергії,  безпечною   експлуатацією   теплоенергетичного  обладнання
та  безпечним  виконанням
робіт  на  об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами
господарської діяльності незалежно  від
форм власності.

Теплогенеруюча організація
-     суб'єкт   господарської діяльності,  який
має  у   своїй
власності   або   користуванні теплогенеруюче обладнання та
виробляє теплову енергію; теплопостачальна організація    -
суб'єкт    господарської
діяльності з постачання споживачам теплової енергії ( ст. 1 наведеного вище
Закону).

Статтею
19   вказаного Закону передбачено,
що  теплогенеруюча організація має право
постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором
купівлі-продажу.

Відповідно до
Рішення № 372  виконавчого
комітету Запорізької міської ради  від 21.11.2003
р. виробником послуг з постачання теплової енергії визнано Концерн "Міські
теплові мережі". В наведеному рішенні також зазначено, що використання
теплової енергії допускається лише на підставі договору, укладеного між
Концерном та споживачем чи виконавцем послуг.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради
від 22.09.2005 № 327 комунальні підприємства «ВРЕЖО» визначені виконавцями
послуг з теплопостачання лише  для  населення у житловому фонді міста  Запоріжжя.

Матеріали справи свідчать, що  відповідач ( ПП ОСОБА_1)  отримує теплову енергію як суб'єкт
підприємницької  діяльності  при здійсненні господарської діяльності  у нежитловому
приміщенні.

За  таких обставин
колегія суддів  погоджується з висновком
господарського суду щодо правильності визначеного позивачем у спірному  договорі предмету договору саме як  купівлі-продажу теплової енергії  та помилковості посилання відповідача на
приписи Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної
та гарячої води і водовідведення, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, оскільки
ці  Правила регулюють взаємовідносини між
суб'єктом господарювання, предметом якого є надання ( а не виробництво)  житло-комунальних  послуг (виконавцем) і фізичною чи юридичною
особою, що має намір отримувати зазначені
послуги.

Позивач,  як
сторона у спірному договорі  є  виробником,
а не виконавцем послуг.

Згідно
зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,  плата
за   житлово-комунальні   послуги ( в тому числі за опалення)
нараховується щомісячно відповідно до умов договору; розмір плати за надані
комунальні  послуги розраховується
виходячи  з  розміру затверджених  цін/тарифів
та показань  засобів обліку  або  за
нормами,  затвердженими  в
установленому порядку .

У пункті
5.1 спірного проекту договору № 101750
передбачено, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення та
гарячого водопостачання проводиться
приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Зазначена умова
договору  не суперечить приписам
законодавчих актів України, в тому числі наведеним вище, які регулюють
спірні  відносини.

Розділом 6 проекту договору
«Розрахунки за теплову енергію» визначено, що при наявності приладів
комерційного обліку обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними
показниками приладів обліку, якщо прилади обліку відсутні - обсяги фактично
спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими
навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря,
холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання
споживача у розрахунковому періоді.

У Додатку № 1 до проекту договору позивачем  було визначено обсяги річного теплового навантаження
у розмірі  9.774 Гкал., з яким не  погодився
відповідач.

Матеріали справи свідчать, що господарським судом, з
метою  вирішення переддоговірного спору
та встановлення нормативної (планової) річної потреби в тепловій енергії на
опалення приміщення відповідача,  було
призначено судову технічну експертизу, проведення якої доручено спеціалістам
ДПІ "Запоріжцивільпроект". З причин відсутності у проектного
інституту повноважень на проведення  саме
судових експертиз,  виконавцем зроблено
висновок спеціаліста з розрахунку потреби тепла по фактичному теплоспоживанню
відповідно до діючих  СНТП (стандартів).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на вимогу відповідача проектним
інститутом "Запоріжцивільпроект" проведено додатково огляд приміщення
відповідача та здійснено розрахунок теплового навантаження і фактичного
теплопостачання. За уточненими висновками спеціаліста теплове навантаження
приміщення відповідача складає 6163 Гкал/годину, відповідно, плановий річний
обсяг тепла складає 11,85 Гкал/рік.

Господарським судом
висновок спеціалістів ДПІ "Запоріжцивільпроект" прийнято  в якості допустимого та належного доказу по
справі  та покладено в основу договірних
взаємовідносин між сторонами у спорі при визначенні  обсягу постачання теплової енергії .

Відповідно до приписів ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких  господарський суд у визначеному законом
порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги
і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського спору.

Прийняття господарським судом наведеного вище висновку
спеціаліста як належного та допустимого доказу
при розгляді та вирішення  даного
спору  не суперечить приписам  закону, в томі числі положенням розділу V
господарського процесуального кодексу України.

Виходячи зі змісту спірних відносин та враховуючи  приписів ст. 187 Господарського кодексу
України, спірний договір має бути укладений за рішенням суду, як результат розгляду
переддоговірного спору.

За наведених обставин господарський суд прийняв
обґрунтоване рішення, яким узгодив
Договір №101750 від 01.11.2006 року купівлі-продажу теплової енергії в
гарячій воді між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 і  Концерном «Міські теплові мережі» в особі
філії Концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району, виклавши в
резолютивній частині рішення його умови, відповідність яких нормам діючого
законодавства перевірена судом.

При вирішенні спору господарським судом  дотримані норми чинного  законодавства, не порушені приписи
матеріального або процесуального права.

Колегія суддів зауважує, що господарський суд
обґрунтовано не прийняв до уваги
заперечення відповідача щодо іншого порядку розрахунку  і обсягу теплоспоживання , нібито
встановленого  Антимонопольним  комітетом,
так як, по-перше,  Антимонопольний
комітет України не є тим органом, який
уповноважений законом  регулювати
правовідносини сторін та встановлювати умови договірних зобов'язань сторін.
Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів ( висновків
Антимонопольного комітету України)  щодо
порушення Концерном "Міські теплові мережі" антимонопольного
законодавства у даних спірних правовідносинах. Не надавалися такі докази і суду
апеляційної інстанції.

З огляду на
встановлені обставини справи господарський суд також дійшов правильного
висновку, з яким погоджується колегія суддів, що правовідносини між ЗАТ
"Ленінське підприємство теплових мереж" та ПП ОСОБА_1  за договором №618 від 27.03.2000 року
припинились з визначених законом та проаналізованих у рішенні  підстав.

Клопотання відповідача
щодо залучення до участі у справі прокурора області ( для порушення
кримінальної справи) не відповідає приписам
господарського процессуального кодексу України і  колегією суддів не задовольняється.  Відповідно до
ст.ст. 2  та 29 ГПК,   прокурор
самостійно визначає   та
обґрунтовує  необхідність захисту  інтересів
держави чи громадян  і  має право
вступити  у   справу
на  будь-якій  стадії
її розгляду. Тобто  участь  у
справі ,  порушеній  не  за
позовом прокурора, є правом  останнього,
а не його  обов'язком.

Судові витрати господарським судом розподілені
відповідно до приписів ст.. 49 ГПК України.

Доводи заявника апеляційної скарги спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Запорізький апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача -  суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1,
м. Запоріжжя, на рішення господарського суду Запорізької області від
04..05.2007 року  у справі
№1/1д/06-8/44д/06 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької  області від 04..05.2007 року  у справі №1/1д/06-8/44д/06    - без змін.

Головуючий суддя Колодій Н.А.

судді  Колодій Н.А.

Кричмаржевський
В.А.  Яценко О.М.