КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12.11.2007
№ 26/486

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_2. (довіреність від
26.02.2007р. № 1079);

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Приватний підприємець ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
19.04.2007

у справі № 26/486

за позовом                               Українське
державне підприємство "Укрхімтрансаміак"

до                                                   Приватний
підприємець ОСОБА_1

третя особа відповідача

третя особа позивача

про
витребування майна з чужого незаконного володіння грошових коштів в сумі
70494,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від
19.04.2007р. у справі                                       № 26/486
позов Українського державного підприємства „Укрхімтрансаміак”                                до приватного підприємця
ОСОБА_1про витребування з чужого незаконного володіння грошових коштів в сумі
70 494,20 грн. задоволено; стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_1на користь
Українського державного підприємства „Укрхімтрансаміак” 70 494,20 грн. боргу,
704,94 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, приватний підприємець ОСОБА_1 звернулась до
Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення,  яким відмовити у задоволенні позову.

Скарга
мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідністю викладених в оскарженому рішенні
висновків обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для
справи. Посилаючись на неправильне застосування місцевим господарським
судом  положень статті 387 Цивільного
кодексу України, скаржник зазначає, що спірні грошові кошти були добровільно
перераховані відповідачем у вигляді орендної плати на підставі укладеного
сторонами договору оренди квартири від 26.12.2002р. № 16. Посилаючись на
положення статі 526 Цивільного кодексу України скаржник зазначає, що за умовами
договору оренди до кола його обов'язків не віднесено здійснення  контролю за цільовим використанням
орендованого майна, у зв'язку з чим встановлений місцевим господарським судом
факт використання орендованої квартири не за призначенням не може тягнути за
собою негативні наслідки для орендодавця.
Крім того, скаржник наголошує на тій обставині, що орендар не скористувався
встановленим пунктом 4.3 договору оренди правом відмовитися від договору,
попередивши орендаря за 14 днів.

Українське
державне підприємство „Укрхімтрансаміак” відзив на апеляційну скаргу не надало,
в судове засідання апеляційної інстанції свого представника не направило, про
причини неприбуття суд не повідомило. Враховуючи те, що Українське державне
підприємство „Укрхімтрансаміак” про дату, час та місце слухання справи
повідомлялося належним чином, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд
ухвали місцевого господарського суду в даній справі за наявними матеріалами
справи та без участі його представників.

В
судовому засіданні апеляційної інстанції представник скаржника висловився за
задоволення апеляційної скарги.

Колегія
суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення
представника скаржника, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність
застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм
матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Українським
державним підприємством „Укрхімтрансаміак” (далі по тексту - позивач)
пред'явлено позов про витребування з чужого незаконного володіння приватного
підприємця ОСОБА_1(далі по тексту - відповідач) грошових коштів в сумі 70
494,20 грн.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що на підставі укладеного сторонами договору оренди від
26.12.2002р. № 16 позивач оплатив відповідачу вартість оренди за друге півріччя
2004-го року, але до кінця 2004-го року орендовану квартиру за призначенням не
використовував.

Викладені
обставини позивач розглядає як підставу застосування до спірних відносин сторін
статті 400 Цивільного кодексу України, якою передбачено обов'язок
недобросовісного володільця повернути майно особі, яка має на нього право
власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є
добросовісним володільцем цього майна.

Задовольняючи
позов Українського державного підприємства „Укрхімтрансаміак”, місцевий
господарський суд встановив, що 26.12.2002р. був укладений договір оренди
квартири № 16 (далі по тексту - договір оренди) (а.с. 9-11), предметом
регулювання якого стали відносини сторін з приводу передачі відповідачем у
тимчасове володіння та користування позивача квартири загальною площею 70, 83
кв. м з наявним  у ній майном за
адресою:  АДРЕСА_1

На
виконання умов названого договору оренди сторони в 2002 році сторони склали акт
приймання-передачі квартири та майна (а.с. 13).

Згідно
укладеної 26.12.2003р. додаткової угоди про зміни та доповнення до договору №
16 від 26.12.2002р. сторони визначили строк оренди - до 31.12.2004р. (а.с. 12).

На
підставі зазначеної додаткової угоди сторони повторно склали акти приймання
-передачі об'єкту оренди 31.01.2004р., 29.02.2004р., 31.03.2004р.,
30.04.2004р., 31.05.2004р., 30.06.2004р. (а.с. 14-19). У кожному із названих
актів сторони також погодили розмір орендної плати - 10 070,60 грн. без
урахування податку на додану вартість.

Згідно
платіжного доручення від 15.07.2004р. № 970 позивач перерахував відповідачу 70
494,20 грн. за призначенням - орендна плата за друге півріччя 2004-го року
згідно договору оренди квартири від 26.12.2002р. № 16 (а.с. 24).

За
насідками обстеження орендованої квартири комісією у складі представників
позивача 11.08.2004р. був складений акт (а.с. 21), згідно якого встановлено, що
квартира використовувалась не за призначенням; продовження оренди визнано
недоцільним.

В
контексті наведеного, з огляду на ту обставину, що співробітники позивача в
орендованій квартирі станом на 15.07.2004р. не проживали, місцевий
господарський суд, керуючись  положеннями
статей 387, 400 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про обґрунтованість
позовних вимог.

Колегія
суддів Київського апеляційного господарського суду з таким висновком  не погоджується, вважає його такими, що
здійснений без належної оцінки обставин, що мають значення для правильного
вирішення спору.

Відповідно
до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання
та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські  зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно
до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно
положень Господарського кодексу України підставою виникнення господарських
зобов'язань, зокрема, є господарський договір (частина 1 статті 174);  за договором оренди орендодавець передає
орендареві за плату на певний строк у користування майно для здійснення
господарської діяльності (частина 1 статті 283); істотною умовою договору
оренди є строк, на який укладається договір оренди;  строк договору оренди визначається за
погодженням сторін (частини 1, 4 статті 284); орендна плата сплачується
орендарем незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (частина 1
статті 286).

Як
встановлено місцевим господарським судом та підтверджується наявними
матеріалами справи, кінцевий термін дії договору оренди - до 31.12.2004р.,
сторони погодили шляхом укладення додаткової угоди до цього договору від
26.12.2002р.

Відповідно
до умов договору оренди розмір орендної плати складає 142,18 грн. за 1 кв. м
корисної площі (пункт 5.1); корисна площа орендованої квартири - 70,83 кв. м
(розділ 1).

Та
обставина, що спірні грошові кошти у розмірі 70 494,20 грн. перераховані
відповідачу як орендна плата за друге півріччя 2004-го року, підтверджується
наявними матеріалами справи і не заперечується позивачем.

Докази
дострокового припинення дії укладеного сторонами договору оренди, так само як
докази наявності у позивача перешкод у користуванні орендованим приміщенням, в
матеріалах справи відсутні й згідно пояснень сторін таких немає.

Та
обставини, що протягом дії договору оренди позивач не користувався орендованим
приміщенням, але не був позбавлений такої можливості, обумовлює наявність у
відповідача права вимоги виконання обов'язку в частині здійснення орендних
платежів.

З
урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого
господарського суду, який, погоджуючись з правовою позицією позивача,
неправильно застосував до спірних відносин сторін положення статей 387, 400
Цивільного кодексу України, що передбачають право власника витребувати своє
майно від незаконного володільця та обов'язок недобросовісного володільця таке
майно повернути.

Крім
того, задовольняючи позовні вимоги про витребування у відповідача спірних
грошових коштів, місцевий господарський суд не врахував, що зобов'язання  з безпідставного набуття або збереження майна
є одним з видів  позадоговірних
зобов'язань, які регулюються положеннями глави 83 Цивільного кодексу України.
Обов'язковою умовою, з якою законодавець пов'язує виникнення даного виду
зобов'язань, є відсутність правової підстави для набуття або збереження майна
однією особою  за рахунок іншої.
Відсутність правової підстави означає, що майно набуте чи збережене особою поза
підставою (юридичним фактом), передбаченою законом,  іншим правовим актом чи правочином.

Викладене
повною мірою стосується відносин сторін, які склалися навколо обставин
перерахування позивачем на користь відповідача грошових коштів у сумі  70 494,20 грн.        в якості попередньої оплати на підставі
договору оренди квартири від 26.12.2002р. № 16 з урахуванням змін, внесених
додатковою угодою від 26.12.2003р.

Враховуючи
фактичні обставини справи, колегія суддів доходить висновку про відсутність
правових підстав для застосування до спірних відносин сторін положень статті
1212 Цивільного кодексу України, частиною 1 якої встановлено, що особа, яка
набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого)  без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

На
підставі частини 1 статі 33 Господарського процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 1 Господарського
процесуального кодексу України позивачами
є підприємства та організації, що подали позов про захист свого
порушеного   чи оспорюваного права або
охоронюваного законом інтересу.                                    Юридична
заінтересованість позивача у судовому процесі зобов'язує його довести  як наявність спірних матеріальних
правовідносин, так і ту суб'єктивну обставину, що його права порушені і на
відповідача має бути покладено відповідальність на передбачених законом
підставах.

При
таких обставинах, підстав для задоволення позову у місцевого господарського
суду не було.

Враховуючи
наведене, рішення господарського суду міста Києва                                від
19.04.2007р. у справі  № 26/486 підлягає
скасуванню в повному обсязі                                 з прийняттям
відповідно до вимог пункту 2 статті 103 Господарського процесуального кодексу
України нового рішення про залишення позову без задоволення.

Керуючись
ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення
господарського суду міста Києва від 19.04.2007р. у справі                                           №
26/486 скасувати.

Прийняти
нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Українського державного
підприємства „Укрхімтрансаміак” до приватного підприємця ОСОБА_1про
витребування з чужого незаконного володіння грошових коштів в сумі 70 494,20
грн.

Стягнути
з Українського державного підприємства „Укрхімтрансаміак” на користь приватного
підприємця ОСОБА_1352,47 грн. (триста п'ятдесят                  дві грн. 47 коп.) витрат з
оплати державного мита за розгляд апеляційної скарги.

Видачу
наказу доручити господарському суду міста Києва.

Справу
№ 26/486 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції
протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

14.11.07 (відправлено)