П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13
листопада 2007 року                                                                                       м.Київ

Судова
палата у господарських справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:

Барбари В.П.,

суддів:

Гуля В.С., Карпечкіна П.Ф.,
Колесника П.І.,  Потильчака О.І.,
Черногуза Ф.Ф., Щотки С.О.,

розглянувши касаційну скаргу приватного підприємства “Сюрприз” на постанову
Вищого господарського суду України від 25.09.2007 року у справі за позовом
ліквідатора відкритого акціонерного товариства “Київське спеціалізоване
автотранспортне підприємство 1001” ОСОБА_1. до приватного підприємства
“Сюрприз” про визнання недійсним договору,

в с т
а н о в и л а :

У жовтні 2006 року ліквідатор ВАТ “Київське спеціалізоване підприємство
1001” ОСОБА_1. звернувся до господарського суду Київської області з позовом до
ПП “Сюрприз” про  визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.03.2004 року.

Позовні
вимоги обгрунтовані тим, що без згоди загальних зборів ЗАТ “КСАТП 1001” (далі -
Товариство) про зменшення статутного фонду та під час дії заборони, накладеної
ухвалами Світловодського місцевого суду Кіровоградської області від 17.12.2002
року та від 04.12.2003 року голова правління Товариства не мала повноважень на
відчуження майна.

Відповідач
проти позову заперечував, посилаючись на продаж майна за рішенням спостережної
ради Товариства і у відповідності до вимог Закону.

Рішенням господарського суду Київської області від 21.03.2007 року позов
задоволено. Рішення суду мотивовано тим, що спірний договір укладено з
порушенням ст.157 ЦК України та п.20. розділу 4 Положення про порядок
збільшення (зменшення) розміру статутного фонду акціонерного товариства без
проведення загальних зборів акціонерів.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
25.05.2007 року рішення суду першої інстанції скасовано та відмовлено у позові.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.09.2007 року скасовано
постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
25.05.2007 року та залишено без змін рішення господарського суду Київської
області від 21.03.2007 року.

25.10.2007 року Верховним Судом України порушено касаційне провадження за
касаційною скаргою ПП “Сюрприз” з перегляду постанови Вищого господарського
суду України від 25.09.2007 року з мотивів різного застосування одного й того ж
положення закону в аналогічних справах.

Заслухавши суддю-доповідача представників сторін, обговоривши доводи
касаційної скарги та перевіривши матеріали справи Верховний Суд України вважає,
що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено, що 20.03.2006 року господарським судом
Київської області порушено провадження у справі № 122/14Б-06 про банкрутство
Товариства, а 20.04.2006 року винесено постанову про визнання боржника банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру і призначено ліквідатора ОСОБА_1.

В ході проведення ліквідаційної процедури ліквідатором заявлено позов про
визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.03.2004
року (далі Договір) за умовами якого Товариство продало столову на 40 місць,
площею 269, 4 кв.м за адресою: м. Вишневе, вул. Механізаторів, 1, Київської
області ПП «Сюрприз» за 33266, 81 грн.

Апеляційний суд правильно вказав, що в результаті приватизації “Київське
державне спеціалізоване автотранспортне підприємство 1001” наказом
Регіонального відділення Фонду державного майна України  та Київській області перетворено у ВАТ
«Київське державне спеціалізоване автотранспортне підприємство 1001» яке стало
власником всього майна і правонаступником прав і обов'язків державного
підприємства.

Як власник майна Товариство на підставі ст. 12 Закону України «Про
Господарські товариства», ст.ст. 25, 30 Закону України «Про власність», ст. 85
ГК України та ст. 115 ЦК України самостійно володіє, користується та
розпоряджається об'єктами власності через свої органи управління.

Пунктом 6.7.2. Статуту Товариства до повноважень голови правління віднесено
укладення договорів по відчуженню об'єктів нерухомості за рішенням Спостережної
ради.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна
від 05.03.2004 року укладено на підставі протоколу загальних зборів
Товариства  від 05.09.2003 року та
протоколу засідання спостережної ради від 02.03.2004 року нотаріально
посвідченого державним нотаріусом Вишневої державної нотаріальної контори.

Згідно з Тимчасовим положенням  про
порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 Договір, зареєстрований
у Державному реєстрі 09.07.2004 року під № 4103739.

Нерухоме майно Товариство передало
покупцю по акту приймання-передачі і прийняло оплату, визначену
Договором.

Апеляційний суд прийшов до обгрунтованого висновку про укладення Договору
головою правління Товариства в межах його повноважень, визначених статутом і
цей факт позивачем не оспорюється.

Порядок, підстави та способи (шляхи) зменшення  статутного фонду визначаються  ст.39 Закону
України “Про господарські товариства”, ст.81 ГК України та ст.157 ЦК
України, Положенням про порядок збільшення (зменшення) розміру статутного фонду
акціонерного товариства, затвердженого Рішенням державної комісії з цінних
паперів та фондового ринку № 158 від 16 жовтня 2000 року.

Зменшення статутного фонду згідно з частиною 2 ст. 39 цього Закону
здійснюється шляхом зменшення номінальної вартості акцій або зменшенням
кількості акцій шляхом викупу частини акцій у їх власників з метою анулювання
цих акцій.

Апеляційний суд обгрунтовано визнав, що чинне законодавство не передбачає
обов'язкового зменшення статутного фонду при відчуженні нерухомого майна
Товариства.

Вимоги законодавства касаційний суд не врахував і прийшов до помилкового
висновку про неможливість укладення Договору без прийняття рішення загальних
зборів  Товариства про зменшення
статутного фонду на суму вартості відчужуваного майна.

Статтями 66, 67 ГПК України та ст.ст. 151, 152 ЦПК України передбачено, що
за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з своєї ініціативи суд має право
вжити заходів до забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на
майно із забороною його відчуження та обгрунтуванням цих заходів.

Ухвалами Світловодського міського районного суду  Кіровоградської області від 17.12.2002 року
та 04.12.2003 року застосовані заходи забезпечення позову  з накладенням арешту на все майно
Товариства  із забороною його відчуження
у справах за позовом фізичних осіб про відшкодування шкоди, заподіяною
дорожньо-транспортною пригодою при ціні позову в 248778 грн.

Суди першої і касаційної інстанцій не звернули увагу, що статутний фонд
Товариства становить 881724 грн., тому накладення арешту на все майно із
забороною його відчуження, поза ціною заявленого позову є втручанням у
господарську діяльність Товариства.

В порушення п.3 Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 31/5 від
09.06.1999 року (далі - Реєстр заборон) майно Товариства в алфавітну книгу  обліку заборон відчуження  і арештів нерухомого майна не вносилось і під
забороною у Реєстрі заборон не перебуває (а.с.66).

Ухвали суду від 17.12.2002 року та 04.12.2003 року на виконання Державної
виконавчої служби Києво-Святошинського району не надходили і через п'ять днів
після укладення Договору ухвалою Світловодського міського районного суду
Кіровоградської області від 10.03.2004 року скасовані.

Висновок апеляційного суду про відсутність правових підстав для задоволення
позову обгрунтований. Застосування господарським судом, з чим погодився і
касаційний суд, до спірних правовідносин
ст.215 ЦК України є помилковим.

Апеляційний суд правильно скасував незаконне рішення господарського суду і
відмовив у задоволенні позову.

Верховний Суд України в силу положень ст.ст. 6, 8 Конституції України не
вважає необхідним направити справу на новий розгляд суду першої інстанції,
оскільки це суперечило б положенням ст.125 Конституції України і ст.ст. 2, 39
Закону України “Про судоустрій України” в частині визначення статусу Верховного
Суду України та його завдання забезпечити законність в здійсненні правосуддя і
викликало б конституційно недопустиму необхідність скасування законного рішення
суду апеляційної інстанції. В зв'язку з цим наведений в ст.111-18
Господарського процесуального кодексу України перелік наслідків розгляду
касаційної скарги на постанову Вищого господарського суду України не вважається
правовою перешкодою для прийняття зазначеного рішення.

За таких обставин, постанова касаційного суду підлягає скасуванню, а
законна і обгрунтована постанова апеляційного суду - залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 11117 - 11119 Господарського процесуального
кодексу України, Судова палата

п о с
т а н о в и л а:

касаційну скаргу ПП “Сюрприз” задовольнити.

Постанову Вищого господарського суду України від 25.09.2007 року скасувати.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від
25.05.2007 року залишити в силі.

Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                      В.П. Барбара                      Судді:                                                                                  В.С. Гуль

П.Ф. Карпечкін

П.І. Колесник

О.І. Потильчак

Ф.Ф. Черногуз

С.О. Щотка