КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04.09.2007
№ 22/91

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:           Моторного О.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кокольський С.І.,

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
10.04.2007

у справі № 22/91

за позовом                               Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сінтрейд"

до                                                   Суб"єкта
підприємницької діяльності - ОСОБА_1

про
стягнення 44996,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від
10.04.2007 позов задоволено. Стягнуто з Суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_1на користь Товариства з обмеженою відповідальністю
“Сінтрейд” 40 454,74 грн. основного боргу, 3 599,15 грн. інфляційних
нарахувань, 942,52 грн. суми трьох процентів річних, 449,96 грн. державного
мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не
погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу до
Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати
та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Також відповідач
в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення було прийняте з порушеннями
норм матеріального та процесуального права.

Позивач
відзиву на апеляційну скаргу не надав, але представник у судовому засіданні
просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення від 10.04.2007
без змін.

Апеляційна
інстанція переглядає справу відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний
господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не
зв'язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Між
позивачем та відповідачем 12.01.2005 було укладено договір на реалізацію товару
№ 1, згідно п. 1.2 якого позивач зобов'язаний передати, а відповідач прийняти
та оплатити товар.

Строк
дії договору № 1 було встановлено з моменту його підписання і до 12.01.2006.

13.01.2006
сторонами було укладено договір на реалізацію товару № 4, згідно якого позивач
зобов'язаний поставляти і передавати у власність відповідача товар, а
відповідач у свою чергу приймати цей товар та своєчасно здійснювати оплату за
нього відповідно до умов вказаного договору.

Строк
дії договору № 4 було встановлено з моменту його підписання і до 13.01.2007.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на суму 5
916,25 грн., що підтверджується накладними № 13 від 31.08.2005, № 17 від
15.12.2005 на суму 25 404,82 грн., № 03 від 15.02.2006 на суму 19 949,40 грн.,
тобто товару було поставлено на загальну суму 51 270,47 грн.

Вищевказаний
товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується засвідченими печаткою
підписами на накладних з боку відповідача.

Крім
того, відповідачем було повернуто позивачу товар за накладними № 18 від
21.12.2005 на суму 4 207,94 грн., № 4 від 06.03.2006 на суму 740,40 грн., тобто
товару було повернуто на загальну суму 4 948,34 грн.

Згідно
п. 3.1. вказаних договорів, відповідач зобов'язаний оплатити переданий товар за
цінами, вказаними у видаткових накладних, протягом 30 календарних днів з
моменту отримання партії товару.

Однак,
відповідачем було проведено лише частковий розрахунок на суму 5 867,79 грн., що
підтверджується виписками з розрахункового рахунку позивача, а доказів повної
оплати вартості прийнятого відповідачем товару не надано, а також відповідачем
не заперечувалась заборгованість перед позивачем за товар в сумі 40 454,74 грн.

Статтею
526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно
до ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно
ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських
відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів, договору.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої
зобов'язання за договором, однак відповідач ухилявся від виконання свого
обов'язку по сплаті визначеної договором суми у встановлений строк.

Згідно
ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

За
таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції
про те, що, вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних
у сумі 942,53 грн., нарахованих за період з 1.04.2006 по 31.12.2006, а також
вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 599,15 грн. інфляційних
нарахувань, обчислених за період з квітня 2006 року по грудень 2006 року, є
обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Але,
в матеріалах справи, в порушення приписів ст. 81-1 ГПК України, відсутній
протокол судового засідання.

У
зв'язку з чим, згідно ст. 104 ГПК України, порушено норми процесуального права,
що й тягне за собою скасування рішення.

Однак,
по суті рішення було прийнято без порушення норм матеріального права.

Враховуючи
викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення
апеляційної скарги Суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1,
а рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2007 у справі № 22/91
підлягає залишенню без змін.

Керуючись
ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи ОСОБА_1залишити без задоволення.

Рішення
Господарського суду міста Києва від 10.04.2007 у справі № 22/91 - без змін.

Матеріали
справи № 22/91 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді