КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.12.2007
№ 31/469-27/344

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової  Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача ОСОБА_2 - адвокат за дов. № 8555
від 11.12.2006р.;

від відповідача -Харченко В.В. - представник
за дов. № 120 від 14.03.2007р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкт підприємницької діяльності - фізична особа
ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
03.10.2007

у справі № 31/469-27/344

за позовом                               Суб"єкт
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1

до                                                   Відкрите
акціонерне товариство Трест "Київміськбуд №1"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про
стягнення 9000,00 грн.

Суб'єкт підприємницької діяльності ОСОБА_1в
жовтні 2006 року звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до
Відкритого акціонерного товариства Трест „Київміськбуд -1” про стягнення з
останнього 9000 грн. витрат на адвокатську допомогу, що була надана по справі №
6/847 господарського суду міста Києва.

Справа
неодноразово розглядалась різними судовими інстанціями.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 31.01.2007р. у справі № 31/469 у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.07.2007р. було скасовано рішення господарського суду
міста Києва від 31.01.2007 р. та прийнято нове рішення про задоволення позовних
вимог повністю.

Постановою Вищого господарського Суду
України від 16.07.2007р. скасовано постанову Київського апеляційного
господарського суду від 12.04.2007 р. та рішення господарського суду міста
Києва від 31.01.2007р. і передано справу до господарського суду міста Києва на
новий розгляд.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.08.2007 р. присвоєно справі номер 31/469-27/344.

Позивач у судовому засіданні
12.09.2007 р. звернувся до суду з заявою про зміну підстав позову, відповідно
до якої позивач просив стягнути суму витрат на адвокатську допомогу в якості
збитків, а не суму судових витрат, понесених внаслідок неналежного виконання
зобов'язання іншою стороною.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.10.2007р. у справі № 31/469-27/344 у задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що за
квитанцією № 10 від 21.11.2005 року позивач перерахував ОСОБА_2 (як фізичній
особі - підприємцю) 9000,00 грн. ОСОБА_2. надавались послуги позивачу, як
фізичною особою - підприємцем, а не як адвокатом, у зв'язку з чим суд не
прийняв до уваги доводи позивача, що ним понесені збитки саме на юридичні
послуги адвоката щодо здійснення представництва. Витрати позивача на юридичні
послуги адвоката ОСОБА_2. зі здійснення представництва за висновком суду першої
інстанції не є об'єктивним зменшенням майнових благ позивача та не може
відноситись до збитків, які настають в наслідок порушення відповідачем
зобов'язань в розумінні ст. 22 ЦК України, внаслідок відсутності
причинно-наслідкового зв'язку. Дані витрати не мають обов'язкового характеру і
факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв'язку з невиконанням
відповідачем договірних зобов'язань.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить
Київський апеляційний господарський суд його скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовну заяву позивача та стягнути з відповідача
9000,00 грн. збитків, як витрат на адвокатську допомогу по справі № 6/847
господарського суду міста Києва.

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2007 р. по справі №
31/469-27/344 скарга прийнята до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Підстави
апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник
вказує, що під час розгляду справи № 31/469-27/344 господарським судом міста
Києва було допущено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;
невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду,
обставинам справи; порушення та неправильне застосування норм матеріального
права, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.

Також
апелянт зазначає, що жодний нормативний акт, у тому числі, Закон України „Про
адвокатуру”, не забороняє адвокату займатися адвокатською діяльністю. Таким
чином, адвокат ОСОБА_2., маючи свідоцтво про право на зайняття адвокатською
діяльністю, зареєстрований також як фізична особа-підприємець. Жодних порушень
вимог нормативних актів ним при цьому не допущено.

Крім того, апелянт зазначив, що
жодного значення не має клас рахунку, на який перераховано кошти за надану
адвокатську допомогу, тому вважав позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню.

У
відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів апеляційної
скарги, посилаючись на те, що суд всебічно і повно з'ясував всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінив докази, що мають юридичне значення для
вирішення спору по суті, правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні
правовідносини сторін та визначає їх права і обов'язки в цих відносинах, і
прийняв законне судове рішення, оскільки позивачем не доведено, що послуги
адвоката ОСОБА_2., які пов'язані з розглядом даної справи є адвокатськими, а не
юридичними послугами, якими позивач користується в процесі здійснення своєї
діяльності, в розумінні норм процесуального права (ст. ст. 33, 34 ГПК України).

Так,
відповідач вказав, що договір про адвокатську допомогу № 1001Г/05 не містить
умов про надання адвокатських послуг при розгляді конкретного спору з
конкретним клієнтом, тому плата за них не може бути стягнена з відповідача,
оскільки послуги, надані адвокатом ОСОБА_2. за цим договором, мають бути
пов'язані тільки із розглядом справи 6/847, про що повинно бути зазначено у вищевказаному
договорі.

Крім
того відповідач вказав, що віднесення позивачем витрат у розмірі 9000,00 грн.
до збитків суперечить ст. 623 ЦК України, оскільки ці витрати не мають
обов'язкового характеру і факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному
зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань.

11.12.2007
р. оголошувалася перерва у розгляді справи до 18.12.2007 р., тому постанову
ухвалено 18.12.2007 р.

В
судовому засіданні 18.12.2007 р., враховуючи складність виготовлення повного тексту
постанови суду, та, виходячи з вимог ч. 2 ст. 85 ГПК України, оголошено лише
вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши
апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників
сторін та враховуючи їх доводи, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням господарського суду міста Києва від 19.12.2005 р. у справі № 6/847,
залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від
13.03.2006 р., було задоволено позовні вимоги Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства
Тресту „Київміськбуд № 1” та стягнуто з відповідача на користь позивача
основний борг з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 77732 грн. 84
коп., 3% річних у сумі 1114 грн. 18 коп., державне мито в сумі 788 грн. 47 коп.
та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 118
грн. 00 коп. Судові витрати, понесені позивачем на послуги адвоката у розмірі 9000,00
грн., суд першої інстанції визнав недоведеними, оскільки позивачем не було
надано суду відповідного договору про надання адвокатської допомоги, а
квитанцію № 10 про сплату 9000,00 грн. ОСОБА_2 господарський суд визнав
недопустимим доказом понесення витрат, оскільки вона не містить даних щодо
того, за які послуги позивачем сплачувались кошти.

Ч. 1
ст. 32 ГПК України вказує, що доказами у справі є будь які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору.

Відповідно
до ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти встановлені рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не
доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі
сторони.

Ч. 1
ст. 43 ГПК України вказує, що господарський суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись
законом.

Як
правильно зазначено судом першої інстанції в рішенні по справі № 31/469-27/344,
між Суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особоюОСОБА_1та адвокатом
ОСОБА_2 (далі - адвокат) було укладено договір про адвокатську допомогу №
1001Г/05 від 02.11.2005 року (арк. справи 18).

Квитанцією
№ 10 від 21.11.2005 р. позивач на підставі договору № 1001Г/05 від 02.11.2005
р. сплатив адвокату ОСОБА_2 9000,00 грн.

З
зазначеної вище квитанції судом вбачається, щоОСОБА_1. перерахував 9000,00 грн.
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2, а не адвокату, як того вимагає чинне
законодавство.

Судом
першої інстанції вірно встановлено, що в квитанції № 10 від 21.11.2005 року
зазначено рахунок адвоката „НОМЕР_1”, зміст символів якого не відповідає
порядку, встановленому для застосування рахунків адвокатів.

Згідно
п. 4.5 Інструкції „Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у
національній та іноземній валютах”, затвердженої постановою Правління
Національного банку України № 492 від 12.11.2003 р. встановлено окремий порядок
відкриття поточних рахунків адвокатам для здійснення їх професійної діяльності.
Відповідно до п. 11 Інструкції „Про застосування плану рахунків бухгалтерського
обліку банків України”, затвердженої постановою Правління Національного банку
України № 208 від 17.06.2004 р., кошти адвокатів відображаються у класі 2 плану
рахунків і обліковуються за балансовим рахунком 2620.

Отже,
з квитанції № 10 від 21.11.2005 р. вбачається, що сума перерахована на рахунок
2600.

Відповідно
до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу,
також, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному
обсязі.

Так,
з матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення з відповідача
9000,00 грн. витрат на адвокатську допомогу по справі № 6/847 була подана до
господарського суду міста Києва 21.10.2005 р., а договір № 1001Г/05 про
адвокатську допомогу був складений 02.11.2005 р., тобто після написання та
подання позовної заяви до суду.

Згідно
п. 2.1. договору № 1001Г/05 позивач надає завдання-доручення, а адвокат
зобов'язується відповідно до завдання-доручення позивача надати йому за плату
юридичні послуги адвоката щодо здійснення представництва (правової допомоги)
прав та інтересів позивача в судах України, у тому числі господарському суді
міста Києва, в інших державних органах та установах та перед громадянами по
господарській справі про стягнення боргу з ВАТ трест „Київміськбуд -1” ім. М.П.
Загороднього.

З
огляду на викладене, умови договору № 1001Г/05 від 21.10.2005 р. не конкретизує
надання адвокатських послуг саме по справі № 6/847, отже, даний договір не може
вважатися належним доказом сплати 9000,00 грн. за послуги адвоката саме по
справі № 6/847.

Окрім
того, як вбачається з матеріалів справи, зазначений вище договір було укладено
після звернення позивача з позовом до суду у справі 6/847, провадження у якій
було порушено 31.10.2005 р., як і проведено оплату на виконання його умов.

Згідно
п. 8 вищевказаного договору, ОСОБА_2. в реквізитах для перерахування коштів (п.
2.5 договору) зазначив рахунок саме фізичної особи - підприємця, а не фізичної
особи.

Таким
чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду
першої інстанції, що одержувачем коштів є фізична особа - підприємець, а не
адвокат, в зв'язку з цим суд також не приймає до уваги доводи позивача, що ним
понесені збитки саме на оплату послуг адвоката щодо здійснення представництва.

Конституція
України визначає конституційні завдання адвокатури України.

Так,
ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на правову допомогу.
У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є
вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від
обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших
державних органах в Україні діє адвокатура.

Організаційні
форми діяльності адвокатури встановлені в ст. 4 Закону України “Про
адвокатуру”, серед яких відсутня така форма, як підприємці (суб'єкти
господарювання).

Відповідно
до ст. 1 Закону України „Про адвокатуру” адвокатура України є добровільним
професійним громадським об'єднанням, покликаним згідно з Конституцією України
сприяти захисту прав, свобод та представляти законні інтереси громадян України,
іноземних громадян, осіб без громадянства, юридичних осіб, подавати їм іншу
юридичну допомогу. Ст. 12 цього ж Закону встановлює, що оплата праці адвоката
здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і
адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Згідно
ст. 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення
економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно
до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією
адвокатури при Кабінеті Міністрів України 1 жовтня 1999 року (протокол від 1 -
2 жовтня 1999 р.6/VI), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди
за надання правової допомоги клієнту є - гонорар. Гонорар, отримуваний
адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і
порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром.

Таким
чином, виходячи з аналізу змісту вказаних норм матеріального права,  Київський апеляційний господарський суд
дійшов висновку, що оплата праці адвоката (гонорар) не співвідноситься з
принципами підприємницької діяльності щодо одержанням прибутку підприємцями
(суб'єктами господарювання).

Отже,
виплата гонорару адвокату, з огляду на викладене, також не може розцінюватись
як понесення збитків стороною в розумінні ст. ст. 22, 611, 623 Цивільного
кодексу України, ст. 224 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК
України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання
або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого
порушено.

Таким чином витрати на юридичні послуги адвоката ОСОБА_2. не можуть бути
відшкодовані на користь позивача за рахунок відповідача, як збитки відповідно
до ст.ст. 22, 611, 623 ЦК України, оскільки збитки - це об'єктивне зменшення
будь-яких майнових благ кредитора, які він поніс внаслідок неналежного
виконання боржником свого зобов'язання та які знаходяться у
причинно-наслідковому зв'язку з неправомірною поведінкою боржника; віднесення
до складу збитків таких витрат суперечить закону, зокрема положенням ст.ст. 22,
611, 623 ЦК України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру і
факт їх наявності та розмір не знаходяться у необхідному зв'язку з оспорюваною
сумою.

Відповідно
до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що
підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх
знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних
з розглядом справи.

Витрати
позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів,
адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з
надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді,
розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою
статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг
щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої
стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату відповідних послуг (аналогічна позиція
міститься в  п. 1 роз'ясненні Вищого
Арбітражного Суду України від 04.03.1998 р. N 02-5/78 „Про деякі питання
практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу
України”).

Сума 9000,00 грн. за послуги
адвоката, яка була предметом розгляду (судові витрати) у справі 6/847, не була
доведено стороною в розумінні ст. ст. 44, 49 ГПК України.

Отже, негативні наслідки для такої
особи з огляду на викладене, як правило, охоплюються покладенням на неї судових
витрат, відповідно до вимог процесуального законодавства.

Таким
чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що судом не можуть бути
задоволені вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 9000,00 грн. збитків,
які полягають у витратах позивача на адвокатські послуги, пов'язані з розглядом
справи № 6/847 в господарському суді міста Києва, у зв'язку з недоведеністю та
безпідставністю.

З
огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК
України. Судові витати за розгляд апеляційної скарги по даній справі у зв'язку
з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на
апелянта.

За таких обставин, апеляційна скарга
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на рішення
господарського суду міста Києва від 03.10.2007 не підлягає задоволенню.

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва  від 03.10.2007 у справі  № 31/469-27/344 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 31/469-27/344
повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом місяця.

Головуючий суддя

Судді