КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2007                                                                                           № 05-5-32/15391

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:            Гарник Л.Л.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача не з’явився

від відповідача не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватна виробничо-комерційна фірма "Імпторгсервіс"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 20.11.2007

у справі № 05-5-32/15391

за позовом                               Приватна виробничо-комерційна фірма "Імпторгсервіс"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Тридента Агро"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 232978,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва № 05-5-32/15391 від 20.11.2007р. матеріали за позовом Приватної виробничо-комерційної фірми „Імпторгсервіс”                              до Товариства з обмеженою відповідальністю „Тридента Агро” про стягнення                  232 978,31 грн. повернуто позивачу на підставі пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Приватна виробничо-комерційна фірма „Імпторгсервіс”, не погоджуючись з зазначеною ухвалою господарського суду, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій ставить питання про скасування ухвали.

Скарга мотивована невідповідністю оскарженої ухвали нормам процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції своїх представників не направили, про причини неприбуття суд не повідомили. Враховуючи те, що сторони про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд ухвали місцевого господарського суду в даній справі за наявними матеріалами справи та без участі їх представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм процесуального права, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи згідно оскарженої ухвали позовні матеріали Приватній виробничо-комерційній фірмі „Імпторгсервіс”, господарський суд міста Києва керувався                        пунктом 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України та обґрунтував свою ухвалу тим, що позивач не подав доказів сплати державного мита, оскільки згідно доданого до позовної заяви платіжного доручення від 12.12.2006р. № 319 державне мито сплаченj на інший рахунок, ніж той, що був встановлений листом Головного управління  Державного казначейства України у місті Києві від 09.02.2007р. № 61-08/1189.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду з таким висновком                не погоджується з наступних підстав.

Частиною 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави, коли суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України підставою для повернення позовної заяви є неподання доказів сплати державного мита                         у встановлених порядку та розмірі.

Згідно частини 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України державне мито сплачується чи стягується в дохід державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

При вирішенні питання про сплату чи стягнення державного мита в дохід державного бюджету України слід керуватись, зокрема, Декретом Кабінету Міністрів України "Про державне мито" № 7-93 від 21.01.1993р. із змінами та доповненнями                (далі по тексту-  Декрет) та Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93р.  N 15 (далі - Інструкція).

Пунктом 14 Інструкції, передбачено, що під час перерахування державного мита                      з рахунку платника до документа, щодо якого вчинюється відповідна дія, додається останній примірник платіжного доручення з написом (поміткою) кредитної установи такого змісту: "Зараховано в дохід бюджету грн. (дата)". Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском печатки кредитної установи з відміткою дати виконання платіжного доручення.

Як вбачається з матеріалів справи, разом з позовом місцевий господарський суд отримав оригінал платіжного доручення від 12.12.2006р. № 319 про сплату 2 632,00 грн. державного мита, на звороті якого вчинено відповідний напис про зарахування державного мита до Державного бюджету, скріплений першим та другим підписами посадових осіб та печаткою, як цього вимагає пункт 14 Інструкції.

Відповідно до визначення поняття доказів, що міститься у статті 32 Господарського процесуального кодексу України, надане скаржником платіжне доручення від 12.12.2006р. № 319 є доказом.

Згідно частини 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України,                     якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи               і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Оскільки однією з основних умов, за якої господарський суд приймає заяву до розгляду, є факт надходження державного мита до державного бюджету України, господарський суд, у разі виникнення сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до державного бюджету, вправі витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу казначейства, якому державне мито перераховано, про що зазначається в ухвалі про порушення провадження у справі.

При таких обставинах колегія суддів вважає передчасним викладений в оскарженій ухвалі  висновок місцевого господарського суду про неподання позивачем доказів сплати державного мита.

Позиція місцевого господарського суду відносно того, що позивач повинен був перерахувати державне мита на рахунок, встановлений листом Головного управління  Державного казначейства України у місті Києві від 09.02.2007р. № 61-08/1189,               позбавлена правового та логічного обґрунтування, оскільки платіж було здійснено 12.12.2006р.

З огляду на викладене, аналізуючи положення чинного законодавства, колегія суддів доходить висновку про те, що місцевий господарський суд необґрунтовано повернув позов Приватної виробничо-комерційної фірми „Імпторгсервіс” на підставі пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, у зв’язку з чим оскаржена ухвала господарського суду міста Києва  № 05-5-26/14425 від 23.10.2007р. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України,  Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду міста Києва № 05-5-32/15391 від 20.11.2007р. скасувати.

Справу № 05-5-32/15391 передати на розгляд господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

28.12.07 (відправлено)