ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 203
РІШЕННЯ

Іменем України

10.07.2007

Справа
№2-29/4366-2007

За
позовом - Відкритого акціонерного товариства «Кримпобутрадіотехніка»,
м.Сімферополь.

До
відповідачів:

1.          Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Ялта;

2.          Ялтинського дочірнього підприємства
«Побутрадіотехніка» ВАТ «Кримпобутрадіртехніка», м.Ялта.

Про
визнання недійсним договору оренди.

Суддя О.І. Башилашвілі

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від
позивача - Сироватський О.С.  -
представник, довіреність від 02.02.07р. б/н.

Від
відповідачів - 1. ОСОБА_2. - представник по нот. довіреності;

2. не з'явився.

Суть
спору: ВАТ «Кримпобутрадіотехніка» звернулось до господарського суду АР Крим з
позовом до відповідачів: 1. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1., 2. Ялтинського
ДП «Побут радіотехніка» ВАТ «Кримпобутрадіотехніка» про визнання договору
оренди нежитлового приміщення площею 57,6 кв.м., розташованого за адресою:
м.Ялта, вул.Місхорська,1, укладеного між Ялтинським ДП «Побут радіотехніка» ВАТ
«Кримпобутрадіотехніка» та СПД ОСОБА_1. недійсним.

Позовні
вимоги мотивовані тим, що власником майна за спірним договором є ВАТ
««Кримпобутрадіотехніка», яке у свою чергу не укладало спірний договір та не
давало згоду на його укладення, у зв'язку з чим спірний договір не відповідає
вимогам ст. 203 ЦК України.

Крім
того, позивач посилається не те, що спірний договір нотаріально не посвідчений,
що у свою чергу робить його нікчемним.

Відповідач
- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1. у відзиві на позовну заяву проти позову
заперечує з тих підстав, що Ялтинське ДП «Побутрадіотехніка» ВАТ
«Кримпобутрадіртехніка» має право укладати угоди, не пов'язані з відчуженням
майна, що знаходиться у нього в оперативному управління, від свого імені та без
згоди на це позивача.

Відповідач
- Ялтинське ДП «Побутрадіотехніка» ВАТ «Кримпобутрадіртехніка» в судове
засідання не з'явився, відзив на позов не представив, про дату та місце
розгляду справи, повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією.
Про причини неявки суд не повідомив.

За
клопотанням сторін, строк вирішення спору продовжувався відповідно до ст. 69
ГПК України.

Справа
розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розгляд
справи відкладався відповідно до ст. 77 ГПК України.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши позивача та відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2003р.
між Ялтинським дочірнім підприємством «Побутрадіотехніка» ВАТ
«Кримпобутрадіртехніка» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1., укладений
договір оренди нежитлових приміщень площею 57,6 кв.м., розташованих у м. Ялта
по вул. Мисхорська,1 (код 61-12), (а.с. 12-16 далі договір).

Відповідно
до п. 3.2 договору, розмір орендної плати складає 500,00 грн. з урахування ПДВ
на місяць.

Розділом
4 договору встановлено, що строк договору складає 10 років, та діє до 2013
року.

Суд
вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На
момент укладення спірного договору діяв Цивільний Кодекс УРСР. Орендні
правовідносини регулювалися главою 25 «Майновий найом».

Стаття
257 ЦК УРСР передбачала, що договір майнового найму між громадянами на строк
більше одного року повинен бути укладений у письмовій формі.

Договір
найму майна державних, кооперативних та інших громадських організацій повинен
бути укладений у письмовій формі, за винятком випадків, передбачених окремими
правилами.

Таким
чином, на момент укладення спірного договору, закон не вимагав нотаріального
посвідчення договорів оренди та лише передбачав обов'язкову письмову форму.

Викладене
свідчить про необґрунтованість посилання позивача, на те, що спірний договір
повинен був бути нотаріально посвідчений, оскільки закон на момент його
укладення не передбачав обов'язкового нотаріального посвідчення такого виду
договору, відповідно - відсутні підстави для визнання спірного договору
недійсним з цих підстав.

Згідно
ст. 58 ЦК України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної
дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Ніхто
не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як
правопорушення.

Таким
чином відсутні підстави вважати спірний договір нікчемним відповідно до ч. 220
ЦК Країни.

Пунктами
4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України та
Господарського Кодексу України, встановлено, що щодо цивільних та господарських
відносин, яки виникли до вступу у силу вказаних кодексів, положення ЦК України
та ГК України застосовуються до тих прав та обов'язків, які виникли або
продовжують існувати після вступу у силу цих кодексів.

Договірні
відносини між сторонами виникли на підставі договору оренди від 10.03.2003р. і
продовжують існувати після набрання чинності ЦК України та ГК України, а тому
до них слід застосовувати положення цих Кодексів щодо найму.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та
шостою  статті  203
цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам  цивільного законодавства, а також  моральним засадам суспільства.

Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин
має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин
має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно
з Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними” N 3 від 28.04.1978р., угода може бути визнана
недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в кожній
справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих
обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

Відповідно до наказу ВАТ
«Кримпобутрадіотехніка» від 22.05.2002р. №21 Ялтинська філія «Кримпобутрадіотехніка»
перетворена в Дочірнє підприємство «Кримпобутрадіотехніка»з правом юридичної
особи та виділенням на самосійний баланс.

Зміст
цього наказу відображений в п. 1.1 статуту Ялтинського дочірнього підприємства
«Побутрадіотехніка» ВАТ «Кримпобутрадіртехніка» (а.с. 41-52).

Відповідно
до п. 1.3 статуту, Ялтинське ДП «Побутрадіотехніка» ВАТ «Кримпобутрадіртехніка»
є юридичною особою, має самостійний баланс.

Пунктом
1.5 договору встановлено, що підприємство може від свого імені укладати
договори, вчиняти будь-які незаборонені законом цивільно-правові угоди,
придбавати майнові права та нести обов'язки.

Пунктом
1.6 статуту встановлено, що підприємству передано в оперативне управління майно
ВАТ «Кримпобутрадіртехніка». Підприємство здійснює користування майном, що знаходиться
у нього в оперативному управлінні, відповідно до закону та цілям своєї
статутної діяльності. Розпорядження майном здійснюється з письмового дозволу
ВАТ «Кримпобутрадіотехніка».

Відповідно
до розділу 3 статуту, Ялтинське ДП «Побутрадіотехніка» ВАТ
«Кримпобутрадіртехніка» має право самостійно укладати договори, контракти та
інші правочини не заборонені законом, сума яких не перевищує 5000,00 грн.;
реалізовувати державі, підприємствам, установам організаціям, кооперативам,
товариствам, громадянам, обмінювати або надавати в оренду, надавати безоплатно
або в тимчасове користування споруди та обладнання, матеріальні цінності та
ресурси, а також у необхідних випадках списувати їх з балансу.

Відповідно
до ст. 133 ГК України, основу правового режиму майна суб'єктів господарювання,
на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та
інші  речові права - право господарського
відання, право оперативного управління.

Господарська  діяльність може здійснюватися також на основі
інших речових прав (права володіння, права користування  тощо), передбачених Цивільним кодексом
України.

Майно
суб'єктів господарювання може бути закріплено на іншому праві відповідно до
умов договору з власником майна.

Держава
забезпечує рівний захист майнових прав усіх суб'єктів господарювання.

Згідно
ст. 137 ГК України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається
речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом)
для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених
цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним
органом).

Власник
майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання,
здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне
управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право
вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не
використовується,  та майно, що
використовується ним не за призначенням.

Право
оперативного управління захищається законом відповідно до положень,
встановлених для захисту права власності.

Суд
встановив, що позивач як власник майна за спірним договором, не вилучав це
майно у Ялтинського ДП «Побутрадіотехніка» ВАТ «Кримпобутрадіртехніка», що по
своєї суті є першим заходом припинення порушення, у разі його наявності, з боку
особи у якої таке майно знаходиться в оперативному управлінні.

Враховуючи наведені положення статуту
відповідача, щодо правового режиму користування, майном, що знаходиться у нього
в оперативному управлінні, наведені норми ГК України, та зміст правоздатності
юридичної особи (ст. 91 ЦК України), суд приходить до висновку, що посилання
позивача на порушення його прав власника не відповідає дійсності, оскільки
спірний договір не яким чином не позбавляє позивача права розпоряджатися майном
за спірним договором, оскільки спірний договір не є за своєю природою та видом,
правочином направленим на відчуження майна та відповідно, не має наслідком
перехід права власності.

При цьому суд вважає, за необхідне
зазначити, що спірний договір, не яким чином не позбавляє позивача,
використовувати своє право власності на майно за спірним договором, зокрема
відчужувати, передавати в заставу, дарувати.

Зі змісту спірного договору
вбачається, що його сторони домовилися, щодо усіх істотних умов, передбачених
законом для договорів найму, таких як: строк договору, сума орендної плати та
строки її сплати, порядок передачі та повернення майна.

Укладаючи спірний договір, Ялтинське
ДП «Побутрадіотехніка» ВАТ «Кримпобутрадіртехніка» цілком відповідно статуту та
закону використало своє право на укладення договору.

За
викладених обставин, суд вважає, що спірний договір цілком відповідає вимогам
ст. 203 ЦК України, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Вступна
та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 10.07.2007р.

Повний
текст рішення оформлений та підписаний 16.07.2007р.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України

ВИРIШИВ:

В
задоволенні позову - відмовити.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Башилашвілі О.І.