ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

Суддя , ., розглянувши позовні матеріали ( вх.
№ 4657(н) від 22.11.2007 р.) за позовом гр. ОСОБА_1,   який проживає   у АДРЕСА_1до Відповідача:  Товариства
власників  „Поділля”, с. В.
Гаї  Тернопільського району  Тернопільської області,   про
витребування  частки майна  у натурі
згідно майнового  сертифіката  серії ТР-ХУ
на   майновий пай в ТВ „Поділля”,
на суму    17 459, 00 грн.,    за рахунок
приміщення  телятника,
розташованого у с. В. Березовиця,  вул.
Подільська, 31,

встановив:

даний
спір  є непідвідомчим господарським   судам України  , з огляду на таке.

За
змістом  статей 1,  4-1,
12 ГПК України   господарські
суди  розглядають справи в порядку
позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1
ГПК,  а правовідносини,  з яких виник спір, мають господарський
характер.

Відповідно
до ст. ст. 1, 21 ГПК України сторонами в господарському процесі (позивачами,
відповідачами) можуть бути підприємства, установи, організації, інші юридичні
особи (в тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної особи і у встановленому порядку набули
статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Між
тим,   Законом України  від 15.12.2006  № v0254667-06 „ Про внесення змін до
деяких законодавчих актів   України щодо
визначення підсудності справ з питань
приватизації та з корпоративних спорів”
віднесено  до підсудності
господарських  судів    справи, що виникають з корпоративних
відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником,
акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства,
крім трудових спорів ,  внаслідок  чого
статтю  12  Господарського  процесуального  Кодексу України ( 1798-12 )  доповнено частиною  4 .

Таким
чином,  справи, що виникають з
корпоративних відносин, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК підвідомчі
господарським судам незалежно від того, які особи - юридичні чи фізичні - є
учасниками корпоративних відносин, з яких виник спір.

Тому,
якщо стороною у справі є фізична особа, вирішального значення при  розмежуванні юрисдикцій набуває питання, чи є
дана справа такою, що виникає з корпоративних відносин,  і
чи  спір виник  між цією
особою  та господарським  товариством.

Корпоративними   є
відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних
прав ( ч. 3 ст. 167 Господарського
Кодексу  України)  .

Частина
1 ст. 167 Господарського
Кодексу України    корпоративні
права  розглядає   як
права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської
організації, що визначають правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською організацією, отримання певної частини прибутку
(дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно
до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними
документами. Отже, учасниками корпоративних відносин є насамперед ті суб'єкти
господарювання, у статутному фонді (майні) яких є частки осіб (фізичних,
юридичних, держави) як учасників такого об'єднання.

До
господарських організацій  Господарський
кодекс України     відносить юридичних
осіб,  які  створені відповідно до Цивільного кодексу
України ,     державні, комунальні та
інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні
особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому
законом порядку( п. 1 ч. 1 ст.  55 ГК
України)

Між тим,   до
підвідомчості    господарським
судам   віднесено  лише
спори , які виникають  у сфері   корпоративних відносин , але    між господарським товариством та
його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а
також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств,
що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності
цього товариства .

Частинами    1  та
2     статті  113
Цивільного  Кодексу України   надається визначення  господарським
товариством  як     юридичної особи,  статутний (складений ) капітал якої поділений
на частки  між учасниками.
Господарські  товариства  можуть бути
створені у формі  повного  товариства,
командитного  товариства,  товариства з обмеженою  або додатковою відповідальністю,  акціонерного
товариства.

У
той  час,
як   за визначенням   Кабінету Міністрів України у  постанові
від 28 лютого 2001 р. N 177 „Про врегулювання питань щодо
забезпечення   захисту майнових прав селян
у процесі   реформування аграрного
сектору економіки” ,   майновий пай
є  часткою  майна
члена  підприємства  у
пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру
пайового фонду  ,      майна
членів    колективних
сільськогосподарських підприємств, а
співвласниками майнових паїв
визнаються      члени    підприємства,    в
тому   числі реорганізованого, за
якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які
не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду
правонаступника реорганізованого
колективного
сільськогосподарського підприємства.

Відповідно
до    частини  третьої
статті 22 Закону України "Про судоустрій України"  місцеві
господарські   суди  розглядають
справи  у  спорах,
що виникають з господарських
правовідносин,  а  також
інші  справи, віднесені  процесуальним
законом  до  їх
підсудності.

При таких обставинах справи,  до врегулювання на законодавчому рівні
питання, чи підлягають розгляду господарським судом справи, що пов'язані із
створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших суб'єктів
господарювання, які не є господарськими товариствами, якщо стороною у справі є
фізична особа,    відсутні підстави
виходити за межі підвідомчості господарських судів, визначених ст. 12
процесуального  закону, яким  є
Господарський процесуальний
Кодекс України.

Згідно
із    ст.  61  ГПК
України  питання про прийняття позовної заяви
вирішується суддею.   Відповідно до   ч. 1
п. 1  ст. 2 ГПК України  суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви,
якщо  заява не підлягає розгляду в
господарських судах України.

За
правилами цієї  статті ухвала про
відмову  у  прийнятті
позовної заяви   надсилається
сторонам, прокурору чи його заступнику, якщо вони є заявниками, не пізніше
п'яти днів з дня надходження заяви , а
до  ухвали, що надсилається
заявникові, додаються позовні матеріали.

З огляду на наведене, керуючись ч. 3   статті 22 Закону  України
„Про судоустрій України”,  ст. ст
1, 2,  12,  16 , ст.
61, п. 1  ч 1  ст. 62, 86 ГПК України, суддя

Ухвалив:

1. Відмовити  гр. ОСОБА_1,
який проживає   у АДРЕСА_1,  у прийнятті  позовної
заяви ( вх. № 4657(н) від 22.11.2007 р.) з доданими до неї
матеріалами  ( всього на 9 арк. .)до  Товариства
власників  „Поділля” , с. В. Гаї  Тернопільського району  Тернопільської області  ,
про  витребування  частки майна
у натурі за рахунок
приміщення  телятника,
розташованого у с. В. Бере зовиця,  вул.
Подільська, 31 ,    згідно майнового  сертифіката
серії ТР-ХУ   на   майновий пай в ТВ „Поділля”, на суму    17 459, 00 грн..

2.
Повернути позовні матеріали
ОСОБА_1,   який проживає   у АДРЕСА_1

Ухвала
набирає чинності з дня її ухвалення і може бути оскаржена  до
Львівського апеляційного господарського
суду   протягом  10 днів
з дня  її ухвалення.

Суддя