ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" грудня 2007 р.

Справа № 8/510/07

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Бєляновського В.В., Мирошниченко М.А.

при секретарі судового засідання: Волощук О. О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Приватного підприємства „Реквієм”, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 18 жовтня 2007 року

у справі № 8/510/07

за позовом Приватного підприємства „Реквієм”, м. Миколаїв

до Бюро судово-медичної експертизи управління охорони здоров’я Миколаївської обласної державної адміністрації, м. Миколаїв

про зобов’язання передати орендоване майно

В С Т А Н О В И Л А:

04.09.2007 р. Приватне підприємство „Реквієм” (далі позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Бюро судово-медичної експертизи управління охорони здоров’я Миколаївської обласної державної адміністрації (далі відповідач) про зобов’язання передати орендоване майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов’язань за укладеним договором оренди від 07.06.2007 р. щодо передачі позивачеві орендованого майна –нежилого приміщення площею 25 кв. м., розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Володарського, 4, у зв’язку з чим порушені права позивача підлягають судовому захисту на підставі ст. ст. 526, 530, 765, 766 ЦК України.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 18.10.2007 р. (суддя Гриньова Т.В.) у задоволенні позову відмовлено. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України нікчемний договір оренди нерухомого майна від 07.06.2007 р. визнаний недійсним з моменту його укладення.

Рішення суду мотивовано тим, що договір оренди нерухомого майна від 07.06.2007 р., всупереч вимогам ст. 793 ЦК України, нотаріально не засвідчений, а тому, згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, є нікчемним та не породжує для сторін будь-яких прав та обов’язків, у зв’язку з чим підстави для задоволення позову відсутні. За клопотанням відповідача, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, судом нікчемний договір оренди нерухомого майна від 07.06.2007 р. визнаний недійсним з моменту його укладення.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно прийнято без достатніх на це підстав, не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Про день, час і місце розгляду справи сторони були своєчасно та належним чином повідомлені, але їх представники в судове засідання не з’явилися та не скористалися своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 07.06.2007р. між сторонами у справі в простій письмовій формі підписаний договір оренди за умовами якого відповідач зобов’язався передати, а позивач прийняти у платне, тимчасове, строком на три роки (з 07.06.2007 р. по 07.06.2010 р. включно –п. 10.1 договору) користування нежиле приміщення площею 25 кв. м., розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Володарського, 4.

Назване нерухоме майно знаходиться на балансі у відповідача та є комунальною власністю області і закріплено за відповідачем на праві оперативного управління (п. 5.2 Статуту відповідача).

Ретельно дослідивши матеріали справи, місцевий суд дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що підписаний в простій письмовій формі договір оренди нерухомого майна від 07.06.2007 р. строком на 3 роки є нікчемним з моменту його укладення та не породжує для сторін будь-яких прав та обов’язків, у зв’язку з чим підстави для задоволення позову відсутні виходячи з наступного.

З договору оренди нерухомого майна від 07.06.2007 р. вбачається, що він укладений сторонами в простій письмовій формі строком на 3 роки з 07.06.2007 р. по 07.06.2010 р. включно.

Згідно ч. 2 ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

На підставі ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

При викладений обставинах місцевий суд дійшов до вірного висновку про те, що укладений між сторонами договір є нікчемним правочином та не створює будь-яких юридичних наслідків, а тому підставне залишив позовні вимоги позивача без задоволення, оскільки вимоги про зобов’язання передати орендоване майно ґрунтуються на правочині, який є нікчемним.

Крім того, відповідно до п. 5.7 свого Статуту відповідач має право здавати нежитлові приміщення в оренду за погодженням з власником або уповноваженим ним органом.

З тексту договору від 07.06.2007 р. вбачається, що жодних погоджень з власником майна відповідач не здійснив, у зв’язку з чим місцевий суд дійшов до правомірного висновку щодо перевищення відповідачем наданих йому Статутом повноважень при укладанні договору оренди нерухомого майна.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов’язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, чинне законодавство України і не забороняє визнання нікчемного правочину –недійсним правочином в судовому порядку, у зв’язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, визнав нікчемний правочин –недійсним з моменту його укладення.

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують вищенаведені обґрунтовані та правильні висновки суду першої інстанції, внаслідок чого колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101–105 ГПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 18.10.2007 року у справі № 8/510/07 –залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства „Реквієм”, м. Миколаїв –без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В. В. Шевченко

Судді В. В. Бєляновський

М. А. Мирошниченко

Постанову підписано 26.12.2007 р.