ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

29.05.07р.

Справа № А15/61-07

За позовом  Управління Пенсійного фонду України в м. Марганець

до  Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Марганець

про прийняття до заліку пенсійної справи

Суддя  Петренко Н.Е.

Представники сторін:

від позивача: - Алієва Г.Р., представник УПФУ в м.Марганець, довіреність № 1552/07-25

від 23.04.07.

від відповідача: Ткачук Ю.А., представник ВВД ФССНВУ в м. Марганець, довіреність №б/н від 26.12.06р

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до Відповідача і згідно уточнених позовних вимог просить суд прийняти рішення яким зобов"язати відділення виконавчої дирекції ФССВНВ прийняти до заліку суму пенсії у розмірі 7 716,86 грн., виплачену громадянину Процькому М.І., каліцтво, якого сталося на території колишнього СРСР та країн СНД.

Також Позивачем подана заява про поновлення строку позовної давності. Заява обгрунтована тим, що сумісну Постанову про порядок відшкодування збитків на централізованому рівні, якою були визначені певні правовідносини між сторонами, було затверджено в 2003 році. У судовому засіданні представник Позивача обгрунтованих пояснень щодо причини пропуску строку позовної давності не надав.

Відповідач проти задоволення позовних вимог Позивача заперечує, вказуючи на їх безпідставність та пропуск Позивачем строку позовної давності.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 22.05.07р. по 29.05.07р.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійне забезпечення громадян України здійснюється органами ПФУ. Стаття 81 вказаного Закону передбачає, що призначення та виплата пенсій, в тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання здійснюється органами ПФУ.

З набранням чинності Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" обов"язок відшкодування  шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров"я або в разі його смерті при настанні страхового випадку, зокрема виплата йому або особам , які перебувають на його утриманні пенсій по інвалідності в зв"язку із втратою годувальника покладено на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно п. 2 ст. 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов"язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку па виробництві та професійного

захворювання , які спричинили втрату працездатності" Фонд соціального страхування від нещасних випадків сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги працівникам (членам їх сімей), які потерпіли на виробництві до 01.04.2001 р., з того часу, коли відповідні підприємства передали в установленому порядку Фонду соціального страхування від нещасних випадків документи, що підтверджують право цих працівників ( членів їх сімей ) на такі страхові виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку.

Потерпілі, документи яких не передані до Фонду соціального страхування від нещасних випадків, продовжують отримувати належні виплати та соціальні послуги від свого роботодавця, Пенсійного фонду України та Фонду соціального страхування України. При цьому кошти, виплачені потерпілому страхувальником, зараховуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків у рахунок його страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, а між страховиками з інших видів страхування і Фонду соціального страхування від нещасних випадків в подальшому відбуваються  відповідні розрахунки.

16.05.2003 р. Міністерством юстиції України зареєстрована постанова правління Пенсійного фонду України та правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.03р. №5-4/4, якою затверджено „Порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків па виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання" ( надалі - Порядок).

Згідно п. 2 вказаного Порядку, останній визначає механізм відшкодування па централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захіюрюла”ь України (надалі-Фонд) Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою відповідних пенсій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що органи Пенсійного фонду щомісяця проводять з відділенням виконавчої дирекції Фонду звірку витрат по особових справах потерпілих, складають акт щомісячної звірки , в якому визначають загальну суму витрат, що підлягають відшкодуванню, та до 15 числа місяця наступного за звітним , подають його відповідно головним управлінням Пенсійного фонду і управлінням виконавчої дирекції Фонду на місцях.

Позивач просить суд прийняти рішення яким зобов"язати відділення виконавчої дирекції ФССВНВ прийняти до заліку суму пенсії у розмірі 7 716,86 грн., виплачену громадянину Процькому М.І., каліцтво, якого сталося на території колишнього СРСР та країн СНД.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у

задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визначає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Позовні заяви приймаються до розгляду адміністративним судом незалежно від закінчення строку звернення до адміністративного суду (ст. 100 КАС України).

Зазначені Позивачем обставини не є поважними причинами пропущення строку звернення до суду.

Позивачем   пропущений   без   поважних   причин   не   лише   строк   звернення   до адміністративного суду, але і загальний строк позовної давності.

На той час діяв ЦК УРСР.

Ст. 71 ЦК УРСР передбачала загальний сірок для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), який встановлюється в три роки.

Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР, позовна давність повинна була застосовуватися судом, арбітражем   або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Перебіг строку позовної давності, згідно зі ст. 76 ЦК УРСР починався з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Таким чином, право на позов у Позивача щодо відшкодування зпричинених Відповідачем йому збитків виник вже на наступний місяць після першої сплати пенсії вказаному громадянину.

Згідно зі ст. 80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову було підставою для відмови в позові.

Цивільний Кодекс України ( далі ЦК України ) набрав чинності з 01.01.2004 р. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України - ЦК Української РСР втратив чинність з 01.01.2004 р.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України також застосовується до цивільних відносин, що продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п. 6. Положення, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Строк позовної давності щодо позовних вимог пов'язаних зі стягненням вказаних коштів встановлений ЦК УРСР, що діяв раніше, не сплив до набрання чинності ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України).

У Позивача за вказаними у позові позовними вимогами перебіг позовної давності почався ще у 2002 р.

Згідно із ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Господарським судом по справі   застосовується позовна  давність, оскільки про її застосування заявив як Позивач так і Відповідач.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги закінчення строку позовної   давності,    про застосування якої заявлено стороною у спорі, господарський суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог викладених у позові.

Керуючись ст.ст. 87, 94, 98, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Н.Е. Петренко

вик. Гануляк О.А.