ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №

За позовом
Відкритого акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо»

До

Третя особа
Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»
Державного підприємства «Свердловантрацит»

Про
стягнення 1862,00 грн.

Суддя Кондратова І.Д.

В судових засіданнях приймали участь представники сторін:

Від позивача Підлужняк С.О.- представник за довіреністю № 273 від 12.10.2007 року

Від відповідача  Недошитка Р.Ю.- представник за довіреністю № 3007-НСО від 26.11.2007 року; Костерний Д.О.- представник за довіреністю № 3009-НСО від 26.11.2007 року;

Від третьої особи : не з’явився;

Обставини справи :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Вінницяоблпаливо» до Державного територіально-галузевого об’єднання «Південно-Західна залізниця»  про стягнення 1862,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2007 р. порушено провадження у справі № 37/553. Розгляд справи було призначено на 28.11.2007 року о 10-30, а також було залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача  - Державне підприємство «Свердловантрацит».

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2007 року надав суду уточнення позовних вимог, відповідно до якого просить стягнути з відповідача 260, 40 грн. недостачі.

Представники відповідача в судовому засіданні 28.11.2007 року надали суду відзив на позовні вимоги, відповідно до якого просять в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вантажовідправником частково застосовані заходи по збереженню вантажу при завантаженніі, оскільки вантаж було розрівняно та ущільнено скребковим розрівнювачем, а заходів щодо ущільнення конструктивних зазорів вагонів проведено не було, а отже у відповідності до ст. 27 Статуту відправник несе відповідальність за втрату або пошкодження вантажу. Крім того, відповідач посилається на те, що розрахунок вартості втраченого вугілля є неправомірним, оскільки вартість нестачі, розраховується позивачем на підставі документів посередника ТОВ «ВДСК», який не є відправником і не має ніякого відношення до цього перевезення.

Представник третьої особи 28.11.2007 р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/553 від 06.11.2007 р. не виконав, але на адресу Господарського суд міста Києва надіслав телеграму, в якій просить суд відкласти розгляд справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2007 р. на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено до 11.12.2007 р. на 15-30.

Представник позивача в судовому засіданні 11.12.2007 року зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі в розмірі 260,40 грн., 102 грн. сплаченого державного мита та 118 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Представник відповідача  в судовому засіданні 11.12.2007 року зазначив, що проти позову заперечує та просить суд у задоволенні позовних вимог щодо ДТГО «Південно-Західна залізниця»відмовити повністю.

Представник третьої особи в судове засідання 11.12.2007 р. не з'явився,  про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами за відсутності представника вантажовідправника.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.12.2007 року за згодою представників сторін судом оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши представників позивача та матеріали справи та заслухавши сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2006 року між ВАТ «Вінницяобленерго» (надалі –покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тера Нова»(надалі - постачальник) був укладений договір № 1.146 (надалі- договір),  згідно якого постачальник зобов’язався відвантажити, а покупець прийняти та оплатити вугілля марки ДГР в кількості 2000 тон та марки АМ в кількості  3000 тон.

Сторони узгодили, що відповідно до п. 2.2 Договору, покупець розраховується з постачальником за отримане вугілля шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника з відстрочкою платежу 10 банківських днів з моменту прибуття вугілля на станцію призначення, підтвердження постачальником права власності, отримання рахунку та податкової накладної в оригіналі.

25.04.2007 року по залізничній накладній № 49522304 зі станції Довжанська -  Дон. 500908  ДП «Свердловантрацит»(надалі –відправник), було відвантажено  на адресу Могилів-Подільського районного паливного складу ВАТ «Вінницяоблпаливо»(надалі –одержувач) вантаж –вугілля марки Антрацит в кількості 69 тон. Вантажовідправник даного вантажу згідно накладної є Державне підприємство  «Свердловантрацит».

На виконання умов договору  позивач, на підставі виставленого рахунку № СФ-0000031 від 28.04.2007 року, в порядку календарної черговості перерахував на розрахунковий рахунок постачальника грошові кошти на загальну суму 37100,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 997 від 27.04.2007 року.

Як вбачається з матеріалів  справи, під час пересування вагону № 67587857 на станції Знам’янка було здійснено комісійне перевантаження вагону на 150 т вагах залізниці, яким встановлено, що маса нетто вантажу становить 88000 кг, що менше маси, зазначеної в залізничній накладній, на 2000кг. Зазначені обставини зафіксовані в комерційному акті АЄ № 878952/302/6 від 25.04.2007 року, оригінал якого залучено до матеріалів справи.

При перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів, комерційні акти складаються для засвідчення певних обставин, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах;  псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу. Дані в комерційних актах зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

Зі змісту вказаного вище комерційного акту вбачається, що на підставі актів загальної форми станції Знам’янка Одеської залізниці № 5377,5375 від 24.04.2007 року виявлені поглиблення на поверхні вантажу вагону, який поданий на ваги на перевірку.

Судом встановлено, що при перевірці  виявлено, що завантаження рівномірне нижче бортів 200 мм. В документах значиться вантаж завантажений навалом нижче бортів, розмір завантаження відносно висоти бортів не зазначений. На поверхні вантажу наявні поглиблення справа по ходу потягу: над  1,2,3,4,5 люками довжиною 7500 мм, шириною 1500 мм, глибиною 400 мм., над 6,7 люками довжиною 2500 мм на всю ширину вагону глибиною 400 мм; зліва по ходу потягу : над 1 люками довжиною 1000 мм, шириною 1000 мм, глибиною 300 мм, між 2-3 люками довжиною 1500 мм, шириною 1000 мм, глибиною 300 мм. Течі вантажу немає. Люки та двері закрити щільно. Фактично вантаж прибув в технічно та комерційно справному вагоні. Наявне захисне маркування вапном, в місцях поглиблення маркування відсутнє. Встановлено факт доступу до вантажу. Каток не застосовувався.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, норма природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить 2% маси нетто вугілля, тобто в даному перевезенні –0,60 тон.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач вважаючи, що недостача вугілля виникла з вини перевізника, обраховує втрату вантажу з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження в масі вантажу та нараховує вартість втраченого вантажу у розмірі 260,40 грн. і вимагає стягнути її з перевізника.

На підтвердження розміру заявлених до стягнення збитків позивач додає до матеріалів справи копію договору № 1.146 від 13.12.2006 року, рахунок  ТОВ «Східно-донбаська торгівельна компанія» № 486/У від 24.04.2007 року  та копію платіжного доручення № 997 від 28.04.2007 року.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі і завантаженому засобами відправника, та якщо не має ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.

Частина 1 статті 314 ГК України передбачає, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

Відповідно до ч.2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно статті 113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Додана до матеріалів справи накладна № 49522304 свідчить про те, що завантаження вантажу проводилось засобами вантажовідправника –третьої особи, а на відповідача було покладено обов’язок надати вагон у справному технічному та комерційному стані.

Згідно п. 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України N 542 від 20.08.2001 року з метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Частина 3 ст. 27 Статуту залізниць України передбачає, що під час перевезення вантажів, які змерзаються і здуваються, відправник зобов'язаний вжити відповідних профілактичних заходів. Залізниця може відмовити в перевезенні у разі невжиття відправником зазначених заходів. У разі невиконання зазначених вимог відповідальність за втрату або пошкодження вантажу, що виникли з цієї причини, несе відправник.

Із зазначених у залізничній накладній № 49522304 /графа 1,4/ даних вбачається, що відправником були застосовані додаткові заходи по збереженню при перевезенні вугілля і вказано, що вантаж розміщено і закріплено згідно Технічних умов правильно (графа 1); вантаж марковано вапном (графа 4), що також підтверджено залізницею на станції відправлення.

У пункті 3.2 Роз’яснення ВГСУ «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею»№ 04-5/601 від 29.05.2002 року зазначено, що у відповідності до статті 34 ГПК України обставини справи,  які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника та вантажоодержувача при перевезенні вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми,  які складають станції залізниць (частина 3 п.3.2).

Як вже було встановлено судом, спірний вантаж був маркований вапном. Проте, з дослідженого комерційного акту вбачається, що  в місцях поглиблення маркування відсутнє.

Такий опис стану вантажу свідчить про явно видимий характер недостачі останнього, який може бути виявлений візуально та без застосування додаткових вимірювальних пристроїв чи дій.

В комерційному акті АЭ 878952/302/6 від 25.04.2007 року не вказано про причину утворення поглиблення.

Таким чином, наявність поглиблення та порушення захисного маркування у місці поглиблення свідчить про виїмку вугілля при транспортуванні, тому недостача вугілля виникла з вини перевізника.

Судом не приймаються до уваги посилання Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно–західна залізниця»на те, що «наявність поглиблення та відсутність захисного маркування у місці поглиблення  свідчить не про виїмку вугілля при транспортування, а підтверджує просипання, просідання та вивітрювання вугілля під час руху вагону», оскільки в судовому засіданні судом досліджений комерційний акт, який містить відомості про те, що в місці поглиблення відсутнє захисне маркування, течі вантажу немає.

Вищевикладеними обставинами встановлюється та підтверджується, що виїмка та нестача вантажу відбулась саме під час перевезення та з вини перевізника.

Згідно ст.113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження)  прийнятого до перевезення вантажу,  багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Проте, в супереч зазначеній статті Статуту відповідач  не довів належними та допустимими доказами того, що нестача прийнятого до перевезення вантажу виникла не з його вини.

Пунктом а ст. 114 Статут передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу –у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Обов'язок відшкодування збитків є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування  збитків  може  бути  покладено  на відповідача лише  при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до статті 623  Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неправомірних дій, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв’язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Відповідно до статті 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

У відповідності до роз’яснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» від 29.05.02 № 04-5/601 у разі коли договори купівлі-продажу або поставки укладаються між посередниками, а договір перевезення укладається між першим продавцем-вантажовідправником і залізницею на доставку вантажу кінцевому покупцеві - вантажоодержувачу, документи посередників про кількість та ціну, за якими вони продали продукцію, не можуть визнаватись належними доказами вартості і ціни відвантаженої продукції, оскільки залізниця несе відповідальність виходячи з вартості вантажу, визначеної на підставі документа вантажовідправника

Згідно  листа вантажовідправника  № а-1610 від 20.09.2007 року відповідач  не формує ціну на вугілля по даній відправці та не є власником даного вугілля, а тому вартість вантажу визначається на підставі першочергового власника - ТОВ «Східно-донбаська торгівельна компанія».

Як вбачається з матеріалів справи, ціна однієї тони вугілля на підставі виставленого ТОВ «Східно –донбаська торгова компанія» рахунку  № 486/у від 28.04.2007 року становить 420,00 грн. в т.ч. ПДВ. (169050т : 483,00 х 1,2 грн. = 420,00 грн.).

Загальна сума недостачі з урахуванням суми норм природної втрати і граничного розходження визначення маси нетто становить: 420,00 грн. х 0,62 т. = 260,40 грн.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов’язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не передбачено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Отже, проаналізувавши вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено безпосередній причинний зв’язок між понесеними збитками у вигляді дійсної вартості недостачі вантажу та  неналежним виконанням відповідачем  своїх обов’язків.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача  збитків у сумі 260,40 грн. підлягають задоволенню  згідно розрахунку позивача.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 110, 111, 113, 114 Статуту залізниць України, ст. ст. 623, 920  Цивільного кодексу України, ст. ст. 32,  33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, —

В И Р І Ш И В:

1.          Позов    задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Державного територіально –галузевого об’єднання «Південно–західна залізниця»(01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, код 04713033) на користь Відкритого акціонерного товариства «Вінницяоблпаливенерго» (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 122, код 01880670) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення збитки у розмірі 260 (двісті шістдесят) грн. 40 коп.,  102 (сто дві) грн.  витрат   по   сплаті   держмита   та    118   (сто   вісімнадцять)   грн.   витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу.

Суддя
І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 07.04.2008 року