ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

17.12.07            Справа № 17/369-07

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Автотур”, м. Київ

до Акціонерного товариства “Українська пожежно-страхова компанія”, м. Фастів

про стягнення компенсації страхового відшкодування в розмірі 24 990 грн.

Суддя Суховий В.Г.

Представники згідно протоколу судового засідання.

СУТЬ СПОРУ:

В господарський суд Київської області звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю “Автотур” (далі –Позивач) до Акціонерного товариства “Українська пожежно-страхова компанія” (далі –Відповідач) про стягнення компенсації страхового відшкодування в розмірі 24 990 грн.

Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.12.2005р. з вини водія позивача була скоєна дорожньо-транспортна пригода, у зв’язку з чим ВАТ УСК “Гарант-Авто” за страховим випадком було сплачено постраждалому гр. Бондар Ю.М. страхове відшкодування в розмірі 42 177,66 грн. Згідно ж рішення господарського суду м. Києва від 04.07.2007р. та постанови Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2006р. по справі 14/354 з позивача на користь ВАТ УСК “Гарант-Авто” в порядку регресу було стягнуто 42 177,66 грн.

Однак, у зв’язку з наявністю між позивачем та відповідачем договору страхування від 10.02.2005р. № 08/30, останній, на думку позивача, на підставі ст.ст. 1191, 1194 ЦК України та ст.ст. 9.2, 22, 37.4 Закону України “Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” зобов’язаний виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 24 990 грн (обов’язковий ліміт відповідальності страховика 25 500 грн –франшиза 510 грн).

В судовому засіданні 17.12.2007р. представник позивача позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, однак відзиву на позов не подав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд в с т а н о в и в:

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2006р. у справі 14/354 (копія в матеріалах справи) позов ВАТ УСК “Гарант-Авто” задоволено, стягнуто з позивача (ТОВ “Автотур”) в порядку регресу 42 177,66 грн.

Зазначене судове рішення прийнято з тих підстав, що в результаті скоєння 29.12.2005р. з вини водія позивача дорожньо-транспортної пригоди, за умовами полісу добровільного страхування транспортного засобу ВАТ УСК “Гарант-Авто” виплатило гр. Бондар Ю.М. страхове відшкодування в розмірі 41 877,66 грн.

Позов позивачем подано з тих підстав, що 10.02.2005р. між позивачем та відповідачем був укладений договір про порядок та умови здійснення обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 08/30 (далі –Договір).

За посиланням представника позивача, оскільки ТОВ “Автотур” на виконання рішення суду від 02.10.2006р. відшкодувало ВАТ УСК “Гарант-Авто” шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини позивача, що підтверджує платіжна вимога № 490/15 від 03.10.2007р. на суму 47 221,16 грн, відповідач, як страховик, на підставі Договору, ЦК України та Закону України “Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” зобов’язаний виплатити позивачу страхове відшкодування в розмірі 24 990 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

10 лютого 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про порядок та умови здійснення обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 08/30. Об’єктом обов’язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов’язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров’ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (п. 1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом України “Про обов’язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров’ю, майну третьої особи.

Тобто, згідно з умовами Договору № 08/30 від 10.02.2005р. між сторонами виникли відносини щодо страхування цивільно-правової відповідальності, які передбачають обов’язок страховика відшкодувати саме оцінену шкоду, заподіяну третій особі, у даному випадку –Бондар Ю.М.

Як вбачається зі змісту Договору, у відповідача, як страховика, не виникає обов’язку перед страхувальником (позивач) компенсувати страхове відшкодування, про що просить позивач у позові.

Вимогу про стягнення (відшкодування) шкоди (збитків), заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди Бондар Ю.М., позивач в даному позові не заявляв.

Посилання позивача, як на підставу позову, на ст. 1191 ЦК України є необґрунтованим, виходячи з такого.

Як вбачається з позовної заяви, позов заявлено в порядку регресу (ст. 1191 ЦК України).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов’язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов’язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В даному ж випадку відповідач не є винною особою, у розумінні ст. 1191 ЦК України, що підтвердили і представник позивача і представник відповідача в судовому засіданні, а відповідно і застосування до спірних правовідносин ст. 1191 ЦК України, як підстави для стягнення компенсації страхового відшкодування в порядку регресу, є необґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Судові (господарські) витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                          Суховий В. Г.