КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.06.2007                                                                                           № 22/227

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Лосєва  А.М.

суддів:                                          Гарник Л.Л.

Зубець Л.П.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Дунець О.Я. (довіреність від 21.12.2006р. № 01-70);

від відповідача представники не зявились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне казначейство України

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.02.2007

у справі № 22/227 (Шкурат А.М.)

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Нафтохімік Прикарпаттяобленерго"

до                                                   Відділ державної виконавчої служби Печерського району

Державне казначейство України

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 41571,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.02.2007р. у справі №22/227 позов Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" до Відділу державної виконавчої служби Печерського району міста Києва й Державного казначейства України про стягнення 41 571,31  грн. задоволений.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне казначейство України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом положень  статті 1173 Цивільного кодексу України, порушенням вимог статей 32, 43, пункту 3 частини 1 статті 84 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що у рішенні не вказано в чому виразилося зменшення майна позивача внаслідок невиконання судового рішення, не наведено обставин, які вказують, що рішення суду не виконане у зв’язку із неправомірними діями відповідача-1, а також не доведена втрата можливості виконання означеного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу Відкрите акціонерне товариство "Нафтохімік Прикарпаття" просить повернути апеляційну скаргу на підставі пункту 4 статті 97 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач-1 відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання апеляційної інстанції представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив. Враховуючи те, що позивач та відповідач-1 про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд рішення місцевого господарського суду в даній справі за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідача-1.

Заслухавши пояснення представника відповідача-2, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом                            при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відкритим акціонерним товариством "Нафтохімік Прикарпаття" (далі по тексту – позивач) пред’явлено позов про стягнення з Відділу державної виконавчої служби Печерського району міста Києва (далі по тексту – відповідач-1) збитків у розмірі                        41 571,31  грн., завданих невиконанням виданого на підставі рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2003р. № 22/147 наказу та прийнятої  в означеній справі ухвали господарського суду міста Києва від 29.10.2003р. про задоволення поданої в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги.

У ході судового провадження місцевий господарський суд згідно ухвали                               від 17.01.2007р. залучив до участі у справі в якості іншого відповідача Державне казначейство України.

Задовольняючи позов Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття", місцевий господарський суд, посилаючись на норми статті 86 Закону України „Про виконавче провадження” й статті 1173 Цивільного кодексу України встановив, що внаслідок невиконання відповідачем-1 виданого на виконання рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2003р. № 22/147 наказу позивач не отримав                 грошові кошти у розмірі 41 571,31  грн., які мали бути стягнені. При цьому місцевий господарський суд виходив з наступних обставин:

- відповідач-1 не спростував доводи позивача та не надав належні докази вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду,

- позивачем доведений факт неправомірної бездіяльності відповідача-1, наявність стягуваних збитків й причинно-наслідковий зв’язок між неправомірною бездіяльністю відповідача-1 та наявними збитками.

Враховуючи наведене й ту обставину, що відшкодування шкоди в порядку відповідальності держави за шкоду, заподіяну державними органами, до системи яких входить і відповідач №1, здійснюється за рахунок бюджетних коштів,  місцевий господарський суд задовольнив позовні вимоги в повному обсязі та присудив до відшкодування позивачу з Державного бюджету України 41 571,31  грн. шкоди.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване судове рішення прийняте при неповно встановлених обставинах справи                 та без здійснення  належної оцінки тих обставин, які були встановлені судом.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, згідно постанови від 21.04.2003р. державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Печерського району міста Києва було відкрите виконавче провадження з виконання наказу господарського суду                  міста Києва від 11.03.2003р. про примусове виконання  рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2003р. у справі  № 22147 про стягнення з Малого приватного підприємства „Брестам” на користь Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" коштів у загальному розмірі 41 571,31  грн.

За наслідками розгляду скарги, поданої в порядку статті 121-2 Господарського процесуального кодексу Відкритим акціонерним товариством "Нафтохімік Прикарпаття" на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського району міста Києва, господарський суд міста Києва прийняв ухвалу, якою зобов’язав відділ вжити заходи щодо примусового виконання наказу  господарського суду міста Києва  від 11.03.2003р.                    у справі  № 22147.

В контексті викладеного місцевий господарський суд дійшов висновку про те,                       що внаслідок бездіяльності відповідача-1 у ході виконавчого провадження, відкритого на підставі наказу, виданого згідно рішення господарського суду міста Києва від 25.02.2003р. № 22/147, позивач не отримав грошові кошти у розмірі 41 571,31  грн., внаслідок чого зазнав відповідну шкоду.

Проте з таким висновком погодитись не можна з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов’язковими для виконання на всій території України. Згідно статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрало законної сили, виконуються у порядку, встановленому цим кодексом і  Законом України „Про виконавче провадження”.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону України „Про виконавче провадження”               від 21.04.1999р. № 606-ХІV збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, якими є наявність шкоди, протиправність поведінки її заподіювача, причинний зв’язок між протиправною  поведінкою і наявною шкодою, а також вина заподіювача шкоди.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено,                                                             що для застосування відповідальності  посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов’язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов’язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов’язковими                  для доказування у спорах про стягнення збитків.

Предметом доказування у справах про відшкодування шкоди, завданої невиконанням рішення суду, є факти пред’явлення стягувачем виконавчого документа до виконання, невжиття державним виконавцем заходів, передбачених у виконавчому документі,                         в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження”, а також факти виникнення шкоди, причинного зв’язку між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця та виникненням шкоди.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов’язок довести, що протиправна бездіяльність               відповідача-1 є причиною, а збитки, які виникли, є наслідком таких протиправних дій, покладається на позивача.

Із долучених до справи матеріалів вбачається, що факт неправомірної бездіяльності відповідача-1 підтверджується раніше згаданою ухвалою господарського суду міста Києва                                                          від 11.03.2003р. у справі  № 22147. Факт невиконання рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2003р. у справі  № 22147 сторонами не заперечується і з цього приводу спір між ними відсутній.

Втім, місцевий господарський задовольняючи позов суд не встановив у передбаченому законом порядку причинний зв’язок між неправомірною бездіяльністю відповідача-1 та виникненням шкоди позивача.

Посилання позивача згідно наданих під час розгляду справи судом першої інстанції додаткових пояснень до позову (а.с. 46) на ухвалу господарського суду міста Києва                                                          від 11.03.2003р. у справі  № 22147 і на факт заподіяння йому збитків в сумі 9 980,04 грн. не може бути таким доказом.

Отже, наявні в матеріалах справи докази не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідача-1 до відповідальності, а отже, не дають достатніх правових підстав для задоволення позову.

При таких обставинах, коли позов заявлено без надання переконливих та достатніх доказів, які б свідчили про обґрунтованість і законність заявлених вимог, підстав для задоволення позову  у місцевого суду не було. Тому рішення суду підлягає скасуванню,                 з прийняттям відповідно до вимог пункту 2 статті 103 Господарського процесуального кодексу України нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду м. Києвавід 26.02.2007р. у справі № 22/227 скасувати.

У задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" до Відділу державної виконавчої служби Печерського району міста Києва                й Державного казначейства України про стягнення 41 571,31 грн. відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" (78400 Івано-Франківська обламсть, м. Надвірна, вул. Майданська, 5, р/р 051 в КБ «Приватбанк» в м. Івано-Франківськ, МФО 336677, ід. Код 00152230) до Державного бюджету України 207,86 грн. (двісті сім грн. 86 коп.) витрат з оплати державного мита                                     за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя                                                                      Лосєв  А.М.

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

Зубець Л.П.

07.06.07 (відправлено)