ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
м.Сімферополь, вул.Р.Люксембург/Речна, 29/11, к. 315
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.11.2007

Справа
№2-5/11232-2007А

Господарський
суд АР Крим у складі:

Головуючого
судді - Гаврилюк М.П.,

за
участю: секретаря Кузьмицької Г.В.

представників
сторін:

від
позивача -ОСОБА_2, представник, дов. від 26.12.2006р.

від
відповідача -  Душенчук Т.Б.,
представник, дов. № 22219/10-0 від 22.03.2007р.

у
відкритому судовому засіданні, розглянувши
адміністративну справу:

За
позовом -  СПД ОСОБА_1, Сімферопольський
район, с. Білоглінка.

До
відповідача -  Державної податкової
інспекції у Сімферопольському району, м. Сімферопольський район, с. Мірне.

Про
визнання недійсним податкових повідомлень-рішень.

Сутність
спору:

Позивач - суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_1, Сімферопольський район, с. Білоглінка  звернувся до Господарського суду АР Крим з
адміністративним позовом, у якому просить суд визнати нечинними податкові повідомлення-рішення
ДПІ у Сімферопольському район  №
1/3 від 19.07.2007р., яким позивачу визначена сума податкового  зобов'язання
у розмірі 1527,09грн.  та
/3 від 19.07.2007р., яким позивачу визначена сума податкового
зобов'язання на суму 17047,00грн., у тому числі 2222,00грн. основного платежу
та 14825,00грн. штрафних санкцій.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що
відповідачем вказані податкові повідомлення-рішення винесені з порушенням вимог
чинного законодавства

Відповідач позов не визнав, вважає, що
штрафні санкції до позивача були застосовані обґрунтовано, оскільки порушення з
боку позивача, документально підтверджуються фактами, викладеними в акті
перевірки.

Розглянувши  в порядку ст. 138 Кодексу адміністративного
судочинства України  матеріали справи,
дослідивши представлені докази,
заслухавши  у відповідності зі ст.
139 КАСУ  представників сторін, суд
-

ВСТАНОВИВ:

В
період з 13.11.2006р. по 01.12.2006р. на підставі направлень, виданих  ДПІ у Сімферопольському районі від
13.11.2006року № 256/1701 та від 27.11.2006 року № 261/1701, останнім  була проведена комплексна планова виїзна
документальна перевірка дотримання вимог податкового й іншого законодавства СПД
ОСОБА_1 за період з 14.09.2004р. по 30.09.2006р., за результатами якої,
01.12.2006року був складений акт № 46/311/17-01/.

19.07.2007року
на підставі Акту перевірки від 01.12.2006 року відповідачем на адресу позивача
спрямовані податкові повідомлення-рішення № 1/3 і  № /3, відповідно до  яких, позивачу нараховані податкові
зобов'язання, а саме: по податку з доходів фізичних осіб - 1527,09грн.
основного платежу; по податку на додану вартість - 17047,00грн., у тому числі
2222,00грн. основного платежу та
14825,00грн. штрафних санкцій.

Позивач
вважає, що нарахування недоїмки й штрафних санкцій здійснено з істотним
порушенням положень чинного законодавства України,  у зв'язку з чим просить визнати їх нечинними.

Суд
вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме у частині
визнання нечинним  податкового
повідомлення - рішення ДПІ у Сімферопольському районі   № 1/3 від 19.07.2007р. повністю,
та нечинним податкового повідомлення - рішення ДПІ в Сімферопольському
районі   №  /3 в частині  визначення податкового зобов'язання на суму
13714,00грн., з огляду на наступне:

Щодо
податкового повідомлення рішення № 1/3 від 19.07.2007р.

Податковим
повідомленням-рішенням від 19.07.2007року № 1/3 позивачу  нараховане податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі
1527,09грн. за порушення ст. 13 Декрету КМУ «Про прибутковий податок з
громадян» № 13-92 від 26.12.1992року, п. 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподатковування, обліку й звітності суб'єктів малого
підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року та п. 5 Постанови Верховної Ради
Автономної Республіки Крим «Про деякі питання, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків в Автономній Республіці Крим» №124-3/02 від 19.06.2002 року.

Суд
вважає, що нарахування податкових
зобов'язань по податку з доходів фізичних осіб у сумі 1527,09грн.
суперечить положенням чинного законодавства України, з огляду на наступне:

Як
підтверджується матеріалами справи, позивач дійсно у другому кварталі 2006
року  на 200937,35грн. перевищив розмір
виручки від реалізації товарів (робіт, послуг), встановлений п. 1 Указу
Президента України «Про спрощену систему оподатковування, обліку й звітності
суб'єктів малого підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року на рівні в
500000,00грн.

Відповідно
до п. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему оподатковування, обліку
й звітності суб'єктів малого підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року у
випадку порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну систему оподатковування, обліку й
звітності, починаючи  з наступного
звітного періоду (кварталу)».

Тобто
позивач, повинен  перейти на загальну
систему оподатковування, обліку й звітності, починаючи  із третього кварталу 2006 року, оскільки цей
квартал є наступним за кварталом (звітним періодом), у якому позивачем допущене
перевищення.

Як
випливає з акту перевірки, висновки відповідача засновані на положенні п. 5
Постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим «Про деякі питання,
пов'язані з обчисленням і сплатою податків в Автономній Республіці Крим»
№124-3/02 від 19.06.2002 року, відповідно до якого встановлено,  що
у  випадку  перевищення
господарюючими суб'єктами
граничного   розміру   виторгу
(500,0  тис.  грн), установленого Указом Президента  України
від  3  липня
1998  року № 727/98 «Про спрощену
систему оподатковування,  обліку й   звітності
суб'єктів   малого   підприємництва», як необхідної  умови
для  сплати  ними
єдиного податку весь розмір виручки, отриманої даними суб'єктами малого
підприємництва, що перевищує
граничний  розмір,  з
урахуванням сум валових видатків, безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, обкладається податком по ставці,
визначеною  пунктом  7.1
статті  7  Закону
України «Про податок з доходів фізичних осіб», позивач повинен був
сплатити податок з доходів по ставці 13% (загальна система оподатковування) із
суми чистого доходу, обчисленої у другому кварталі 2006 року від суми (періоду)
перевищення (валові доходи (200937,35грн.) мінус валові видатки (186842,35грн.)
= чистий доход).

Суд
не може погодитися з такими висновками відповідача, з огляду на те, що така
позиція суперечить п. 5 Указу Президента України «Про спрощену систему
оподатковування, обліку й звітності суб'єктів малого підприємництва» №727/98
від 03.07.1998 року, яка чітко визначає період, з якого платникові єдиного
податку необхідно переходити на загальну систему оподатковування.

Державна
податкова адміністрація України у своєму листі від 18.10.2006року №826/10/31-106
так само підтвердила дану норму, вказавши, що «вся виручка від реалізації
товарів (робіт, послуг) за звітний (податковий) період, у якому здійснено
перевищення суми виручки понад норму, встановлену ст. 1 Указу № 727 (746),
оподатковується за ставкою єдиного податку. Однак з наступного звітного
(податкового) періоду (кварталу) суб'єкт підприємництва вже не має права
сплачувати єдиний податок, тобто він зобов'язаний перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності та застосовувати правила ведення податкового
обліку, визначені нормами Закону України «Про оподаткування прибутку
підприємств».

Застосована
відповідачем норма п. 5 Постанови Верховної Ради Автономної Республіки Крим
«Про деякі питання, пов'язані з обчисленням і сплатою податків в Автономній
Республіці Крим» №124-3/02 від 19.06.2002 року не може бути застосована до
позивача, з огляду на наступне:

Відповідно
до частини третьої ст. 1 Закону України
«Про систему оподатковування» ставки, механізм  стягнення
податків  і  зборів
(обов'язкових платежів),  за  виключенням
особливих  видів  мита,
і збору у вигляді  цільової  надбавки
до  чинного тарифу на електричну й
теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ для споживачів всіх форм власності й пільги по оподатковуванню не
можуть установлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів
про оподатковування.

Згідно
п п. 4  п. 1 ст. 14 Закону України «Про
систему оподатковування» податок на доходи фізичних осіб відноситься до загальнодержавних
податків і зборів (обов'язкових платежів). Пункт 2 цієї ж статті визначає, що
загальнодержавні податки й збори (обов'язкові платежі) встановлюються Верховною
Радою України й стягуються на всій території України. Пункт 4 ст. 14 ЗУ «Про
систему оподатковування» не відносить податок на доходи фізичних осіб до
податків, які на території АР Крим встановлюються Верховною Радою АР Крим.

Щодо
податкового повідомлення рішення № /3 від 19.07.2007р.:

Податковим
повідомленням-рішенням від 19.07.2007 року № /3 позивачу нараховане
податкове зобов'язання по податку на додану вартість у сумі 17047,00грн.
(2222,00грн. основного платежу й 14789,50грн. штрафних (фінансових) санкцій) за
порушення п.п. 7.4.4.  п. 7.4 ст. 17
Закону України «Про податок на додану вартість», а  саме, включення до податкового кредиту  2221,64грн. сплачених за придбання
матеріальних активів  - вугілля, які  не призначалися для використання у
господарській діяльності.

Як
відображено в акті перевірки  та визнано представником
позивача, за договором оренди № 29/9 від 29.09.2004р. позивач орендує магазин з
централізованим опаленням.

За
безпідставне включення до податкового кредиту вищевказаної суми до позивача
застосований штраф у розмірі 50% - 1111,00грн. - відповідно до п.п. 17.1.2 п.
17.1 ст. 17 Закону України «Про податок на додану вартість».

Суд
вважає, що у цієї частині рішення відповідача є таким що відповідає вимогам
законодавства.

Щодо
застосування до відповідача штрафних санкцій за порушення п. 7.8.1 п. 7.8 ст. 7
Закону України «Про податок на додану вартість»
яким визначено, що «… податковим періодом є один календарний місяць, а у
випадках особливо визначених цим законом - календарний квартал» та п.п. 7.8.2.
п. 7.8. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», згідно якої
«…платник податку, обсяг оподаткованих операцій якого за минулі дванадцять
місячних податкових періодів не перевищував суми, зазначеної у підпункті 2.3.1
пункту 2.3 статті  2 цього Закону, може
вибрати квартальний податковий період. Заява про вибір квартального податкового
періоду подається податковому органу разом з декларацією за наслідками
останнього податкового періоду календарного року. При цьому квартальний
податковий період починає застосовуватися з першого податкового періоду
наступного календарного року. У разі якщо протягом будь-якого періоду з початку
застосування квартального податкового періоду обсяг оподатковуваних операцій
платника податку перевищує суму, зазначену у підпункті 2.3.1 пункту 2.3 ст. 2
цього Закону, такий платник податку зобов'язаний самостійно перейти на місячний
податковий період, починаючи з місяця, на який припадає таке перевищення, що
зазначається у відповідній податковій декларації за наслідками такого
місяця»,  суд бере до уваги наступне:

Позивач
є платником єдиного податку.

Відповідно
до Указу Президента України «Про спрощену систему оподатковування, обліку й
звітності суб'єктів малого підприємництва» №727/98 від 03.07.1998 року (у
редакції Указу Президента України №746/99 від 28.06.1999 року) платник єдиного
податку має право застосовувати квартальний звітний (податковий) період подання
звітності, у тому числі  і по податку на
додану вартість,  незалежно від обсягу оподатковуваних
операцій по поставці товарів (робіт, послуг) за попередній календарний рік.

Як
убачається з акту перевірки, відповідач вказує на те, що  оскільки в липні 2005 року позивач по обсягу
оподатковуваних операцій перевищив 300.000,00грн., то йому  необхідно було перейти на місячний податковий
період.

Такий
висновок відповідача суперечить Указу Президента України «Про спрощену систему
оподатковування, обліку й звітності суб'єктів малого підприємництва» №727/98
від 03.07.1998 року (у редакції Указу Президента України №746/99 від 28.06.1999
року).

Крім
того, Державна податкова адміністрація України у своєму листі від 09.01.2004
року №23/Л/17-3115 вказала: «Указом Президента України «Про внесення змін до
Указу Президента України від 3 липня 1998 р. N 727 «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва»  усім платникам єдиного податку, у тому числі
й тим, які одночасно є платниками ПДВ, дозволено застосовувати квартальний
податковий період подання звітності, у тому числі і з ПДВ.

Отже,
навіть у випадку коли обсяг оподатковуваних операцій з продажу товарів (робіт,
послуг) за попередній календарний рік перевищує 7200 неоподаткованих мінімумів
доходів громадян, платник ПДВ, який сплачує єдиний податок, має право подавати
декларації з ПДВ не щомісячно, а щоквартально (про своє рішення платник повинен
надати відповідне повідомлення органу ДПС під час оформлення документів на
перехід на спрощену систему оподаткування)».

У
листі від 23.03.2006 року №2725/7/16-1515-26 Державна податкова адміністрація
України вказала, що «Указом Президента України від 28 червня 1999 року N 746/99
«Про внесення змін до Указу Президента України від 3 липня 1998 року N 727 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» усім платникам єдиного податку, у тому числі і тим, які одночасно
є платниками ПДВ, дозволено застосовувати квартальний податковий період подання
звітності, у тому числі і з ПДВ».

Таким
чином, незалежно від обсягів оподатковуваних операцій з поставки товарів
(послуг) за попередній календарний рік, платник ПДВ, який сплачує єдиний
податок, має право застосовувати квартальний податковий (звітний період).

Про
своє рішення платник винний надати відповідне повідомлення органу державної
податкової служби під година оформлення документів на перехід на спрощену
систему оподаткування.».

Аналогічна
зазначеної, норма вміститься й у п.5.3 «Податкові періоди» Методичних
рекомендацій до застосування нормативно-правових актів про стягнення ПДВ із
операцій,  здійснюваних суб'єктами
підприємницької діяльності, які перейшли на спрощену систему оподатковування,
обліку й звітності, викладених у листі ДПА України №11563/7/16-1117 від
27.08.2001 року. Той же підхід до даного питання відображений у листі ДПА
України                  №
867/7/16-1517-26 від 19.01.2006 року.

Вищевказані
документи ГНА України  є податковими
роз'ясненнями відповідно до положень п.п. «г» п.п. 4.4.2. п. 4.4. ст. 4  Закону
України від  21.12.2000  р.  №
2181-III «Про  порядок   погашення зобов'язань    платників
податків    перед    бюджетами й державними цільовими фондами» -
податкове роз'яснення  є
оприлюдненням  офіційного   розуміння
окремих    положень податкового
законодавства контролюючими органами в межах їхньої компетенції, що
використовується при обґрунтуванні їхніх
рішень  при проведенні апеляційних
процедур. Податковими роз'ясненнями вважаються будь-які відповіді контролюючого
органа на запити зацікавлених осіб з питань оподатковування. Податкове
роз'яснення, надане контролюючим  органом  вищого
рівня,  має  пріоритет над податковими роз'ясненнями
підлеглих йому  контролюючих  органів. Податкове роз'яснення  центрального
податкового   органа має пріоритет
над податковими роз'ясненнями, наданими іншими контролюючими органами.  При цьому необхідно врахувати положення п.п.
4.4.1 п. 4.4 ст. 4  Закону  України від
21.12.2000р.  № 2181-III «Про  порядок
погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами й державними
цільовими фондами».

У
судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини постанови.
Постанова оформлена у відповідності зі ст. 162 Кодексу адміністративного
судочинства України та підписана 12 грудня 2007 року.

З
огляду на викладене  та керуючись   ст. ст.
161-163, 167 КАС України, суд -

П О С
Т А Н О В И В  :

1.          Позов задовольнити частково.

2.           Визнати  нечинним
податкове повідомлення - рішення Державної податкової  інспекції в Сімферопольському районі   № 1/3 від 19.07.2007р.
повністю.

3.          Визнати нечинним податкове
повідомлення - рішення Державної податкової
інспекції в Сімферопольському районі
№  /3 в частині  визначення податкового зобов'язання на суму
13714,00грн.

4.          В решті частині позову
відмовити.

Сторони
мають право на апеляційне оскарження даної постанови протягом 10 днів з дня її
проголошення  в апеляційному порядку (в
разі складення постанови в повному обсязі
- протягом 10 днів  з  дня складення постанови в повному
обсязі).

Постанова набирає законної
сили  через 10 днів після   закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано у відповідності зі ст.
186 КАС України.

Суддя
Господарського суду

Автономної
Республіки Крим
Гаврилюк М.П.