КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2007                                                                                           № 6/630

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Вербицької О.В.

суддів:                                          Коваленка В.М.

Розваляєвої  Т.С.

при секретарі:                              Котелянець О.О.

За участю представників:

від позивача - Кутченко О.М. (дов. від 10.06.2006 р. № 32);

від відповідача - Петренко Ю.О. (дов. від 05.02.2007 р., б/н)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи "70 Управління начальника робіт"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 08.11.2006

у справі № 6/630 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний металоцентр "Леман-Україна"

до                                                   Державної установи "70 Управління начальника робіт"

про                                                  стягнення 141395,76 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.09.2006 р. по справі № 6/630 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервісний металоцентр “Леман Україна” (далі – позивач, ТОВ “Сервісний метало центр “Леман Україна”) до Державної установи “70 Управління начальника робіт” (далі – відповідач, ДУ “70 Управління начальника робіт”) про стягнення 141 395,76 грн. клопотання позивача задоволено повністю. Так, з метою забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти Державної установи “70 Управління начальника робіт” в розмірі 282 478,81 грн.

Державна установа “70 Управління начальника робіт”, не погоджуючись з прийняттям судом такої ухвали у справі, подала апеляційну скаргу, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування апеляційних вимог, відповідач зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме, суд не врахував, що Державна установа “70 Управління начальника робіт” не ухиляється від виконання взятих на себе за договором зобов’язань, а, отже, небезпеки щодо того, що майно відповідача може зникнути або зменшитись немає.

Ухвалою від 26.12.2006 року Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Державної установи “70 Управління начальника робіт” до провадження та призначив її розгляд на 19.02.2007 року.

В судове засідання з’явились представники позивача та відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю “Сервісний металоцентр “Леман Україна” письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача не надало, але усно в судовому засіданні його представник повністю спростував доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив залишити ухвалу господарського суду м. Києва від 08.11.2006 року без змін, а скаргу – без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту – ГПК України) апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно ст. 106 ГПК України, ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю “Сервісний металоцентр “Леман Україна” звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Державної установи “70 Управління начальника робіт” про стягнення 282 478,81 грн.

Одночасно із позовом Товариство з обмеженою відповідальністю “Сервісний металоцентр “Леман Україна” подало також до суду першої інстанції письмове клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

В обґрунтування зазначеного клопотання позивач стверджує, що у зв’язку із невиконанням договору поставки від 08.02.2006 року № 23/02/06-ДПП, відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 282 478,81 грн. Будь-які намагання позивача врегулювати спір позасудовим шляхом відповідачем ігнорувались. Однак, позивач має інформацію, що Державна установа “70 Управління начальника робіт” має великі суми заборгованості і перед іншими постачальниками та не розраховується з ними протягом тривалого часу. Крім того, відповідачеві відомо (зокрема, із засобів масової інформації), про скорочення об’ємів фінансування державних установ Міністерства оборони України.

Керуючись такими обставинами, позивач вважає, що невжиття запобіжних заходів по забезпеченню позову зробить неможливим його виконання у майбутньому.

Відповідно до ст.. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Стаття 67 ГПК встановлює, що позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред’явлення до нього позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Аналізуючи матеріали справи, зокрема, розмір суми позовних вимог, відсутність доказів платоспроможності відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий господарський суд обґрунтовано зробив припущення, що майно, грошові кошти, наявні у відповідача на момент пред’явлення позову, можуть зникнути або зменшитись, що ускладнить виконання рішення суду в майбутньому, а, отже, правомірно наклав арешт, виходячи із суми позову.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.. 34 ГПК України, на підтвердження того, що Державна установа “70 Управління начальника робіт” здійснює господарську діяльність і не ухиляється від виконання взятих на себе за договором зобов’язань відповідач не надав.

Не заслуговує на увагу і посилання Державної установи “70 Управління начальника робіт” на те, що внаслідок накладення арешту його господарська діяльність повністю паралізована., оскільки, по-перше, арешт накладено лише на грошові кошти в сумі 282 478,81 грн., а не на всі кошти, що знаходяться на рахунках підприємства, а, отже, арешт коштів в сумі 282 478,81 грн. не може заважати господарській діяльності відповідача, по-друге, арешт коштів в межах суми позову – це один із заходів забезпечення позову, а тому певні негативні наслідки арешту для відповідачів випливають з самої правової природи такого засобу забезпечення і не є підставою для скасування накладеного арешту.

За таких обставин, на думку судової колегії Київського апеляційного господарського суду, судом першої інстанції вірно встановлено, що існують підстави для вжиття запобіжних заходів по забезпеченню позову, оскільки невжиття відповідних заходів зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду у майбутньому в разі задоволення позову.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На думку апеляційної інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю “Сервісний металоцентр “Леман Україна” повністю довело свої вимоги, викладені в клопотанні про вжиття заходів дол. забезпечення позову, а тому вони підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд повно з’ясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування ухвали у справі, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 101-106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Ухвалу господарського суду м. Києва від 08.11.2006 року у справі№ 6/630 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Сервісний металоцентр “Леман Україна” до Державної установи “70 Управління начальника робіт” про стягнення 282 478,81 грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної установи “70 Управління начальника робіт”  – без задоволення.

2.          Справу № 6/630 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя                                                                      Вербицька О.В.

Судді                                                                                          Коваленко В.М.

Розваляєва  Т.С.

24.02.07 (відправлено)