КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2007                                                                                           № 32/446

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Зоря Р. (довіреність б/н від 20.07.2007 року);

від відповідача - Нацевич О.П. (довіреність № 11.1/1723 від 27.02.2007 року);

від третьої особи-1: Руденко О.П. (довіреність б/н від 19.10.2007 року);

Мінко А.В. (довіреність б/н від 19.10.2007 року);

від третьої особи-2: Солодко Є.В. (довіреність № 77 від 23.10.2007 року);

Безсмертна І.В. (довіреність № 57 від 10.09.2007 року);

Григор’єв А.М. директор (паспорт СО 271151, виданий Жовтневим РУГУ МВС України в м. Києві 23.11.1999 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фінської компанії "САЛТЕКС"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.09.2007

у справі № 32/446

за позовом                               Фінської компанії "САЛТЕКС"

до                                                   Міністерства України у справах сім"ї, молоді та спорту

третя особа           1.Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр дитячого та спортивного обладнання"

2. Товариство з обмеженою відповідальністю"Укрспецтрейд"

про                                                  відміну торгів

Суть рішення і скарги:

Рішенням господарського суду м. Києва від 14вересня 2007 року, яке прийняте у справі № 32/446 (суддя – Хрипун О.О.), у позові фінської компанії “САЛТЕКС” (надалі – Позивач, Компанія) до Міністерства України у справах сім’ї, молоді та спорту (надалі – Відповідач, Міністерство) за участю третіх осіб товариства з обмеженою відповідальністю “Центр дитячого та спортивного обладнання” (надалі – Третя особа-1) та товариства з обмеженою відповідальністю “Укрспецтрейд” (надалі – Третя особа-2) про відміну торгів відмовлено повністю (а.с. 114-117).

Фінська компанії “САЛТЕКС”, не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та доповненнями до неї, в яких просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Компанії задовольнити у повному обсязі, а судові витрати по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги покласти на Відповідача (а.с. 120-123, 143-145).

У судовому засіданні 24.10.2007 р. була оголошена перерва до 10 г. 00 хв. 31.10.2007 р. (а.с. 156-157).

Представники Міністерства України у справах сім’ї, молоді та спорту, товариства з обмеженою відповідальністю “Центр дитячого та спортивного обладнання” та товариства з обмеженою відповідальністю “Укрспецтрейд” у судовому засіданні 31.10.2007 року не погоджуються з вимогами, що викладені Позивачем в апеляційній скарзі, а тому просять залишити рішення господарського суду м. Києва від 14 вересня 2007 року у даній справі без змін, а апеляційну скаргу Позивача – без задоволення з підстав, викладених у відзивах на апеляційну скаргу № 24-10/07 від 24.10.2007 року (а.с. 163-164, 165-166) та наданих поясненнях (а.с. 173-174).

Заслухавши усні пояснення представників Позивача, Відповідача, Третьої особи-1 та Третьої особи-2 у судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Фінська компанії “САЛТЕКС” звернулась до господарського суду м. Києваіз позовною заявою № 1863/FI від 14.08.2007 року, в якій просила відмінити відкриті торги, проведені Міністерством України у справах сім’ї, молоді та спорту на закупівлю синтетичної трави (з монтажем) та спеціального обладнання (з монтажем) для облаштування майданчиків з ігрових видів спорту розміром 42*22 м, зобов’язати Міністерство внести зміни в тендерну документацію, які забезпечать можливість участі в процесі закупівлі нерезидента (Компанії) та усунути порушення Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, а судові витрати по справі покласти на Відповідача. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що тендерна документація містила вимоги, що суперечили чинному законодавству України в сфері державних закупівель, у зв’язку з чим Компанія звернулась з офіційним листом до Міністерства, в якому просила надати роз’яснення та внести відповідні зміни до тендерної документації, на який Відповідач не надав відповіді, а відкриті торги були проведені Міністерством з порушенням чинного законодавства у сфері державних закупівель. Компанія вважає, що проведені Міністерством відкриті торги мають бути відмінені згідно ст.ст. 1, 2-1, 5, 10, 19, 20, 22, 28, 36, 37 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” та ст.ст. 1, 2, 12, 22, 27, 54-57, 82 Господарського процесуального кодексу України (а.с. 3-8).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.09.2007 року до участі у справі залучено товариство з обмеженою відповідальністю “Центр дитячого та спортивного обладнання” та товариство з обмеженою відповідальністю “Укрспецтрейд” як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору (а.с. 103).

Рішенням господарського суду м. Києва від 14 вересня 2007 року Компанії у позові було відмовлено повністю.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що тендерна документація не містить дискримінаційних умов та складена у відповідності до вимог чинного законодавства, що регулює відносини у сфері державних закупівель, а отже, не порушує права Позивача на участь у процедурі закупівлі на рівних умовах з іншими учасниками. При цьому, матеріалами справи підтверджується надання Відповідачем у передбачені законом строки відповіді на запит Компанії щодо надання роз’яснень, а також те, що при продовженні строку подання тендерних пропозицій Міністерством не було допущено порушень чинного законодавства. При цьому, місцевий господарський суд керувався нормами ст. 629 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), ст.ст. 10, 21, 22, 23, 24 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” та ст.ст. 33, 44, 49, 80, 82-84 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) (а.с. 114-117).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача, Третьої особи-1 та Третьої особи-2 у відкритому судовому засіданні, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 14 вересня 2007 року, яке прийнято у даній справі, є законним і обґрунтованим, у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, відповідністю висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За таких умов, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Компанії без задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що Позивач, в порушення вимог статті 33 ГПК України, не довів ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному провадженні.

Так, скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного ним рішення було порушено норми процесуального права, оскільки справа була розглянута за відсутністю представника Позивача, що позбавило його можливості надати обґрунтовані пояснення по суті спору та є порушенням ст. 22 ГПК України. При цьому, Позивачем 11.09.2007 року було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю забезпечити присутність його представника у судовому засіданні, а місцевий господарський суд не зафіксував факт подання такого клопотання ані в протоколі судового засідання, ані у самому рішенні.

З приводу наведених посилань апеляційної скарги апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Зокрема, такими обставинами є: нез’явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 2) неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта. Таким чином, ст. 77 ГПК України не зобов’язує, а дає право господарському суду відкладати розгляд справи за наявності вказаних у даній статті обставин за умови неможливості вирішення спору у даному засіданні. При цьому, з положень ст. 77 ГПК України не випливає, що наявність клопотання сторони про відкладення розгляду справи є обставиною, що унеможливлює розгляд спору, та обов’язок господарського суду задовольняти таке клопотання.

Згідно частини 1 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Продовження строку вирішення спору, відповідно до ч. 4 ст. 69 ГПК України, можливе за клопотанням обох сторін чи клопотанням однієї сторони, погодженим з другою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява Компанії була одержана господарським судом м. Києва 15.08.2007 року та прийнята до розгляду суддею з порушенням провадження по ній 17.08.2007 року. Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 69 ГПК України, господарський суд мав вирішити даний спір у строк до 17.10.2007 року. У клопотанні Позивача про відкладення розгляду справи за підписом представника Компанії Зорі Р. викладено прохання призначити судове засідання “в термін не раніше 5 листопада” (а.с. 104). Таким чином, при зверненні до суду з таким клопотанням, Позивачем не враховані вимоги ч. 1 ст. 69 ГПК України щодо строків вирішення спору. При цьому, відповідно до пояснень представника Компанії, які він надав у судовому засіданні 31.10.2007 року при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, заява про продовження строків розгляду справи Позивачем до суду не подавалася (а.с. 173-174). За таких обставин, апеляційна інстанція зазначає. що у суду першої інстанції не було законних підстав про відкладення розгляду справи з порушенням положень господарського процесуального законодавства в частині вимог щодо строків вирішення спору, а відповідно, і для задоволення клопотання Компанії.

З приводу невідображення місцевим судом вищезгаданого клопотання у протоколі судового засідання, слід зазначити, що Компанією не було використане її право, передбачене ст. 81-1 ГПК України, на подання письмових зауважень з приводу допущених у протоколах неправильностей або неповноти протоколу, які у всіх випадках долучаються до матеріалів справи. Матеріали справи не містять таких зауважень Позивача до протоколу судового засідання від 14.09.2007 року по даній справі, що підтверджується також поясненнями представника Компанії у судовому засіданні 31.10.2007 року у апеляційному суді, згідно яких зауваження на протокол судового засідання від 14.09.2007 року у даній справі Позивачем не подавалися(а.с. 173-174).

Крім того, на думку Позивача, оскільки у матеріалах справи відсутня довіреність представника Третьої особи-1 Цюп’як Л.В., що була присутня у судовому засіданні 14.09.2007 року, то у судовому розгляді справи приймала участь особа, яка не мала на те належних повноважень, що є порушенням норм ст. 28 ГПК України.

Відповідно до ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

З положень вищенаведеної статті ГПК України не випливає, що довіреність, видана особі на представництво інтересів підприємства чи організації в господарському суді, обов’язково повинна міститися у матеріалах справи.

У зв’язку із вищевикладеним, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було порушено норми процесуального права, а посилання скаржника в цій частині є такими, що суперечать матеріалам справи та чинному господарському процесуальному законодавству.

Компанія також вважає, що судом першої інстанції було прийнято як доказ копію листа від 12.07.2007 року, яким Відповідач підтверджує факт надання відповіді Позивачу на запит останнього щодо роз’яснень, проте даний лист не може вважатися належним, у розумінні ГПК України, доказом, оскільки на ньому відсутня адреса, на яку він надсилався, а у матеріалах справи відсутні докази його відправлення на адресу Позивача.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані, у відповідності до положень вищезазначеної статті встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Згідно ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

З огляду на положення наведених норм процесуального права, апеляційний господарський суд констатує, що вищезгаданий лист № 10.3/7138 від 12.07.2007 року (а.с. 68), наданий Відповідачем, є належним доказом, у розумінні ст. 34 ГПК України, на підтвердження обставини надання Відповідачем відповіді Позивачу на його запит. Таким чином, твердження Компанії, що Міністерство в порушення вимог ст. 22 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” не надало відповіді на звернення Позивача за роз’ясненням спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Позивач зазначає у апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не була врахована обставина, що Відповідач провів відкриті торги 19.07.2007 року з порушенням вимог ч. 3 ст. 19 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”, оскільки будь-яких обґрунтувань з приводу необхідності скорочення строку для подачі заявок замовником не надавалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” строк для подання тендерних пропозицій має становити 30 календарних днів від дати опублікування оголошення про проведення торгів в інформаційному бюлетені, що видає Тендерна палата України, чи відправлення запрошення до участі в них. В окремих випадках цей строк може бути скорочено до 15 календарних днів (до 10 календарних днів - у разі проведення процедури торгів з обмеженою участю). Причини скорочення строку викладаються у звіті; вони не повинні свідчити про наміри замовника послабити конкуренцію між учасниками.

При цьому апеляційна інстанція звертає увагу не те, що позовна заява Компанії не містить зауважень щодо безпідставного скорочення строку для подачі заявок, а навпаки, Позивач наголошує на продовженні строку для подачі тендерних пропозицій без офіційних письмових повідомлень та обґрунтувань в порушення норм Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” замовник має право до закінчення встановленого строку подання тендерних пропозицій прийняти рішення про його продовження у разі, якщо один чи більше учасників не можуть подати свої тендерні пропозиції до зазначеного строку через об'єктивні причини. Повідомлення про продовження строку, можливі зміни місця та процедури розкриття тендерних пропозицій негайно надсилається кожному учаснику, якому було надано тендерну документацію.

Факт повідомлення учасників про продовження строку подання тендерних пропозицій підтверджується наявним у матеріалах справи листом Міністерства № 10.3/7204 від 13.07.2007 року (а.с. 69).

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи скаржника щодо порушення Міністерством вимог статті 10 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” в частині використання іноземної мови під час здійснення процедури закупівлі з наступних підстав.

Статтею 10 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” передбачено, що оголошення про здійснення процедури закупівлі, запрошення до участі у процедурах закупівлі, повідомлення про проведення попередньої кваліфікації учасників, а також тендерна документація готуються українською мовою та однією з іноземних мов, що використовуються у міжнародній торгівлі, у випадках, передбачених цим Законом. Тексти повинні бути автентичними, визначальним є україномовний текст.

Твердження Позивача у цій частині спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме – витягом з інформаційного видання Тендерної палати “International edition Ukrainian public procurements” від 02.07.2007 року № 27 (50) (а.с. 70), в якому Відповідачем іноземною мовою опубліковано оголошення № М-27-047 07 про проведення торгів.

Апеляційна інстанція також зауважує, що посилання скаржника на допущені Міністерством порушення при проведенні процедури торгів щодо кількості учасників та кількості пропозицій, які були допущені до оцінки, відсутні у його позовній заяві, а відтак, дані обставини не могли бути предметом розгляду у суді першої інстанції, який розглядає спір у межах позовних вимог та їх обґрунтувань.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог Позивача та відсутністю у зв’язку з цим підстав для їх задоволення та констатує, що прийняте судом першої інстанції рішення є правомірним та обґрунтованим, а Компанією не доведено неправомірність його прийняття та відхилення її позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст.ст. 10, 19, 24 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” та ст.ст. 22, 32, 33, 34, 36, 69, 77, 81-1, 91, 94, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу фінської компанії “САЛТЕКС” залишити без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 14 вересня 2007 року у справі № 32/446 без змін.

2.Справу № 32/446 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді