ПОСТАНОВА

"06" грудня 2007 р.

Справа № 17/185-3247

15:40

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Грохольській В.В.

Розглянув справу:

за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль

до відповідача Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод”, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області

За участю представників:

позивача: Гафтко Н.Л., головний спеціаліст, доручення № 04-81/648 від 04.07.2007 р.

відповідача: Кузнєцова М.І., уповноважена, довіреність без номеру від 12.06.2007р.

В процесі розгляду справи представникам сторін роз’яснено належні їм права та обов’язки, передбачені статтями 49, 51, 59, 130 КАС України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

Позивач - Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль 23.07.2007р. звернувся до господарського суду з позовом до Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод”, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області, про стягнення адміністративно-господарських санкцій на суму 49702,80 грн., в тому числі 923,72 грн. пені, нарахованої за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у відповідності до ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Обґрунтовуючи позов, Позивач посилається на те, що підприємство не виконало встановленого відповідно до статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчать дані „Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” (форма № 10-ПІ), поданого державним підприємством.

Як стверджує позивач, норматив робочих місць на підприємстві складає 7 (сім) робочих місць для працевлаштування інвалідів, однак Державним підприємством “Зарубинський спиртовий завод”, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області у 2006 році даний норматив не було виконано, оскільки на заводі працювало лише три інваліди.

Спираючись на положення ст.ст. 19, 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314, позивач просить стягнути штрафні санкції у розмірі середньорічної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом та пеню, нараховану за порушення строків їх сплати.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини за своїм характером є адміністративно-правовими, а отже розглядаються в порядку і за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (надалі –КАС України), що набрав чинності з 01.09.2005р., у відповідності до п.6 Прикінцевих та перехідних положень якого, до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України.

Ухвалою суду від 24.07.2007 р. відкрито провадження у справі в порядку ст. 107 КАС України з призначенням попереднього судового засідання на 18.09.07р. В процесі розгляду справи попереднє судове засідання відкладалося до 02.10.2007р. у зв’язку з неявкою повноважного представника відповідача та неподання сторонами витребуваних судом документів.

Зважаючи на те, що сторонами не врегульовано спір, у порядку, визначеному частиною третьою статті 111 КАС України, тому у відповідності до статті 121 КАС України, судом 02.10.2007 р. закінчено підготовче провадження та призначено справу № 17/185-3247 до судового розгляду на 11 жовтня 2007р.

Розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє до 06.12.2007р. та в засіданні 25.10.2007р. оголошувалася перерва до 08.11.2007 р.

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судових засіданнях та в поданому запереченні на позов, позовні вимоги не визнає, зазначає, що відповідачем, у 2006 році працевлаштовано трьох інвалідів, створено та атестовано чотири робочі місця для працевлаштування інвалідів. Крім того, повідомляє, що підприємство інформувало про наявність вільних вакансій для працевлаштування інвалідів районний центр зайнятості листом № 506 від 28.12.2005 року, однак, інваліди Збаразьким районним центром зайнятості не направлялися на завод з метою працевлаштування, а в наданій відповіді центр повідомив про відсутність підходящої роботи на ДП „Зарубинський спиртзавод” для інвалідів. Безпосереднього звернення інвалідів на підприємство також не було. Вважає, що спиртзаводом не порушено норми Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, зокрема, статті 18, 19, а тому просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд встановив наступне:

У відповідності до ч. 1 статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У відповідності до статті 8 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно пункту 9 цього Положення для реалізації покладених на Фонд завдань, за погодженням з Міністерством праці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Тернопільське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, відповідно до зазначеного Положення, є юридичною особою і на нього покладено контроль за додержанням підприємствами встановлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та здійснення контролю за своєчасним і повним надходженням до бюджету Фонду коштів від підприємств, які не забезпечують установлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Закон України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” № 875-ХІІ від 21.03.1991 р. (з подальшими змінами та доповненнями) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, а також, встановлює порядок визначення нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

У відповідності до вимог статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, в редакції Закону, що діяла станом на 01.01.2006 року, працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно частини 1 статті 20 Закону №875 підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про правомірність стягнення з відповідача передбачених статтею 20 Закону штрафних санкцій за недотримання установленого нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та нарахування пені.

Як випливає з матеріалів справи, зокрема, Звіту про зайнятість інвалідів (Форма № 10-ПІ) за 2006 рік, поданого відповідачем до Фонду, середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за 2006 рік складає 172 особи, тобто відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод”, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області становив 7 робочих місць. Даний норматив відповідачем у 2006 році не було дотримано.

На підставі поданого Звіту позивачем у справі визначено, що у 2006 році відповідач повинен був працевлаштувати сім осіб з інвалідністю, натомість, було працевлаштовано лише три інваліди. З урахуванням таких даних Звіту, позивачем нараховано штрафні санкції в сумі 48779,08 грн. за 4 робочих місця, що призначені для працевлаштування інвалідів і не зайняті інвалідами, виходячи з середньорічної заробітної плати на підприємстві в розмірі 12194,77 грн.

За порушення строків сплати санкцій на підставі ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів України”, позивачем заявлено в позові пеню в розмірі 923,72 грн., котра нарахована за 72 дні, виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати.

Частиною 4 статті 20 зазначеного Закону визначено, що адміністративно - господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Статтею 8 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що громадяни України мають право на працевлаштування і вибір місця роботи шляхом звернення до підприємств, установ, організацій і до іншого роботодавця або до державної служби зайнятості.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда та Порядку працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. № 314 "Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів" (далі - Положення), робоче місце інваліда визначено як окреме місце або ділянка виробничої площі на підприємстві в установі, організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Робочим місцем інваліда може бути і звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням можливостей інваліда воно може бути використане для працевлаштування інваліда. Даним Положенням передбачено, що центри зайнятості та відділення Фонду ведуть облік робочих місць для інвалідів, створюваних понад норматив (п. 6), для чого підприємствам виділяється цільова позика (п. 7).

Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п. 3).

Пунктами 5, 10, 11, 12, 13, 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, передбачено, що підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інваліда відповідно до висновків МСЕК.

Інструкцією щодо заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року № 420 також встановлено обов’язок підприємств, установ й організацій, їх структурних підрозділів та філій незалежно від форми власності та господарювання, за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

При цьому, як зазначено в «Загальних положеннях»Інструкції щодо заповнення форми звітності № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій" ця форма звітності використовується для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих в центрах зайнятості, як такі, що шукають роботу, для підбору персоналу на замовлення роботодавців, для оцінки поточної потреби в кадрах та організації професійної підготовки населення відповідно до потреб на ринку праці.

Порядок заповнення даної форми статистичної звітності передбачає інформування центри зайнятості про наявність вакансій, де в графі 15 під шифром 11 зазначаються дані про можливість працевлаштування на вільні робочі місця інвалідів.

Обґрунтовуючи свою правову позицію Фонд вважає, що відповідач не дотримав встановленого нормативу по працевлаштуванню інвалідів і тому повинен нести відповідальність згідно ст. 20 Закону № 875.

Між тим, з пояснень представника Відповідача випливає, що впродовж 2006 року підприємством створено вакантні місця для працевлаштування інвалідів, проінформовано Збаразький районний центр зайнятості про наявність вільних (вакантних місць) для працевлаштування інвалідів листом № 506 від 28.12.2005 року, про що також як вважає, відповідач свідчить лист Збаразького районного центру зайнятості №03/892 від 03.12.2007р.

Проте з такими твердженнями відповідача суд не погоджується та відхиляє доводи останнього як неспроможні, виходячи з такого.

Як вбачається із змісту листа №03/892 від 03.12.2007р. відповідачем подавалася звітність 12.04.2006 року на посаду тракторист, 13.04.2006р., 22.05.2006р. та 06.06.2006р. на посаду підсобного робітника; 13.11.2006р. на посаду юриста, проте, центр зайнятості не вказав, що звітність стосувалася саме вакансій для працевлаштування інвалідів, тому суд вважає, що звітність подавалася щодо вакансій на підприємстві в цілому. Не подання спиртовим заводом інформації, звітностей до центру зайнятості про створення та наявність вакансій на підприємстві для інвалідів також підтверджується листами Збаразького районного центру зайнятості №03/878 від 30.11.2007р., №03/772 від 31.10.2007р.

Окрім того, як вбачається з листа Управління праці та соціальної політики Збаразької районної державної адміністрації №1417/01-5 від 01.11.2007р., відповідач протягом 2006 року не інформував Управління праці та соціальної політики Збаразької районної державної адміністрації про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів (копії листів знаходяться в матеріалах справи). Відповідно підприємством було порушено вимоги чинного законодавства, що регулюють питання забезпечення працевлаштування інвалідів.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів проведення атестації робочих місць, на яких може використовуватися праця інвалідів за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів як того вимагає Закон.

Так, з наданих відповідачем документів, зокрема копії наказу №108 від 14.10.2005р.; копій актів №1, №1/2, №1/3, №1/4 від 02.11.2005р., випливає, що на підприємстві 05 листопада 2005 р. було атестовано чотири робочі місця для працевлаштування інвалідів на посади: сторожа (2 робочих місця); прибиральника (2 робочих місця). Однак, суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем атестацію проведено без участі представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, що суперечить приписам спеціального закону.

За твердженням відповідача, на підприємстві створено робочі місця для працевлаштування інвалідів та проатестовано їх як такі, що відповідають встановленим нормам, проте виходячи з положень наказу № 420 від 19.12.2005р. Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх подання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.12.2005р. за №1534/11814, та враховуючи, що створені робочі місця не були зайняті інвалідами та введені в дію шляхом працевлаштування, відповідач зобов’язаний був здавати звітність до центру зайнятості за формою 3-ПН. Однак, така звітність не подавалася, оскільки в матеріалах справи відсутні копії звітів встановленої форми з відміткою про їх отримання центром зайнятості.

Надаючи оцінку доказам вручення листа № 506 від 28.12.2005р. Збаразькому районному центру зайнятості, зокрема реєстру відправлень вихідної кореспонденції від 10.01.2006 р., суд вважає, що такі докази є неналежними, адже згідно п. 74 Правил надання послуг поштового зв’язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1155 від 17.08.2002 року, прості листи у поштових конвертах опускаються в поштові скриньки для відправляння за призначенням без відмітки працівника об'єкта поштового зв'язку, який приймає поштові відправлення, про їх отримання. Натомість, як видно з представленого реєстру, відповідачем надсилалися прості листи, однак, поштовим відділенням зв’язку № 6 м. Тернополя проставлено штамп про їх отримання, що суперечить Правилам надання послуг поштового зв’язку. Крім того, штамп не містить прізвища відповідальної особи підприємства зв’язку, натомість, листами №03/878 від 30.11.2007р., №03/772 від 31.10.2007р. Збаразького районного центру зайнятості, підтверджується факт не подання звітності відповідачем до центру протягом 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 р. № 1767 затверджено Порядок сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів (був чинний протягом спірного періоду).

Пункт 1 Порядку визначає механізм сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями незалежно від форми власності і господарювання (далі - підприємства) штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"), а також акумуляції, обліку та використання цих коштів.

Згідно з п.п.2, 4 Порядку суми штрафних санкцій перераховуються самостійно підприємствами, де кількість працюючих інвалідів менша від установленої нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку за балансовим рахунком № 3510 або в установах комерційних банків за балансовим рахунком № 2510, не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним.

Відповідачем не подано, а судом не здобуто будь-яких інших додаткових доказів, які б спростовували твердження позивача.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оцінка доказів на предмет встановлення їх належності та допустимості здійснюється господарським судом, що передбачено положеннями статей 70, 138 КАС України.

З огляду на наведене, беручи до уваги, що Відповідачем самостійно штрафні санкції в строк до 15.04.2007 р. не сплачені, суд вважає правомірними застосування до Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод”, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області штрафних санкцій у розмірі чотирьох середньорічних заробітних плат на підприємстві відповідача, що становить 48779,08 грн., оскільки встановлений законом норматив відповідачем не було дотримано у спірному періоді, котрі підлягають стягненню на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України.

Окрім того, за несвоєчасну сплату адміністративно-господарської санкції, позивач нарахував Державному підприємству “Зарубинський спиртовий завод”, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області пеню в розмірі 923,72грн. згідно ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів України”, за період з 17.04.2007 р. по 26.06.2007 р. (72 дні).

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи із 120% річних облікової ставки НБУ, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки на весь її строк.

Оскільки відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій на 72 дні, тому повинен сплатити пеню в розмірі 923,72 грн., виходячи із розміру застосованих та несплачених адміністративно-господарських санкцій.

У відповідності до приписів ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються, адже позивач користується пільгами при сплаті судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1, 17, 49, 51, 59, 70, 94, 130, 138, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 8, 18, 19, 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства “Зарубинський спиртовий завод”, с. Зарубинці Збаразького району Тернопільської області, ідент. код 00375065 –48779,08 грн. штрафних санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів та 923,72 грн. пені на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, ідентифікаційний код 14032334.

На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Постанова складена в повному обсязі 11 грудня 2007 року.

Суддя