ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

18 грудня 2007 р.                                                             Справа № 7/113 -2005

За адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна”, с. Кам’янське Іршавського району

до Державної податкової інспекції у Іршавському районі, м. Іршава

про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень ДПІ у Іршавському районі від 21.06.2004р. №/0/95/26-00/03747768/922 про застосування штрафних санкцій на суму 14494,41 грн., №/0/96/26-00/03747768/923 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 6120,44 грн. та №/0/97/26-00/03747768/924 про визначення податкового зобов’язання по прибутковому податку з громадян на суму 18192,26 грн.,

Суддя В.І. Карпинець

За участю представників сторін:

від позивача: Худан І.В. –директор ТзОВ „Україна”

від відповідача: Дочинець В.В. –державний податковий інспектор юридичного сектору за дов. від 09.10.2007р. №10355

Суть спору: Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна”, с. Кам’янське Іршавського району (далі- позивач, товариство) звернулося до господарського суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Іршавському районі, м. Іршава (далі –відповідач) про визнання недійсними податкових повідомлень - рішень ДПІ у Іршавському районі від 21.06.2004р. №/0/95/26-00/03747768/922 про застосування штрафних санкцій на суму 14494,41 грн., №/0/96/26-00/03747768/923 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 6120,44 грн. та №/0/97/26-00/03747768/924 про визначення податкового зобов’язання по прибутковому податку з громадян на суму 18192,26 грн.

Керівником позивача додатково подано до матеріалів справи заяву від 18.12.2007 року, якою просить суд також визнати недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Іршавському районі від 01.02.2005 року №/2, №/2 та №/2, які прийняті податковим органом за результатами розгляду скарги платника податку на первинні податкові повідомлення-рішення та у яких визначено нові граничні строки сплати застосуваної штрафної санкції на суму 14494,41 грн., визначеного податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 6120,44 грн. та визначеного податкового зобов’язання по прибутковому податку з громадян на суму 18192,26 грн.

Позивач, як у позовній заяві так і керівник позивача у судовому засіданні по розгляду даної справи, в обгрунтування позовних вимог, зокрема посилаються на те, що:

- податковим органом неправомірно застосовано до позивача штрафну санкцію за порушення норм з регулювання обігу готівки, оскільки факт виплати заробітної плати при наявності податкового боргу був зумовлений об’єктивними обставинами, а саме –необхідністю забезпечення першочергової виплати зарплати згідно з Указом Президента України „Про невідкладні заходи щодо забезпечення своєчасності виплати заробітної плати, стипендій та інших соціальних виплат”;

- донарахування податку на додану вартість проведено також неправомірно з причин відсутності права власності ТОВ „Україна” на труби, які були передані ним сільській Раді для газифікації села, оскільки зазначене майно підлягало розпаюванню з подальшою його передачею у розпорядження власникам паїв;

- визначення податковим органом податкового зобов’язання по прибутковому податку з громадян проведено неправомірно, оскільки невраховано рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.10.2003р. по справі №2/194, яким аналогічні до виявлених перевіркою спірні питання по цій позиції донарахувань були вирішені на користь платника податків.

Відповідач та його представник у судовому засіданні по розгляду даної справи проти позову заперечують з підстав зазначених у відзиві на позов, зокрема, посилаються на те, що перевіркою підтверджені факти порушення товариством вимог податкового законодавства, у зв’язку з чим і визначені суми податкових зобов’язань до сплати з застосуванням передбачених Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-III, з наступними змінами та доповненнями, (далі –Закон №2181-III) штрафних санкцій.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне:

Дана справа передана на новий розгляд судді В.І. Карпинець, розпорядженням заступника голови Господарського суду Закарпатської області О.С. Йосипчук від 21.11.2007р. у відповідності до вимог ст.24 Закону України "Про судоустрій України", у зв”язку з тим, що Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.09.2007р. по справі №7/113-2005 рішення господарського суду Закарпатської області від 24.05.2005р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 17.08.2005р. по даній справі було скасовано та справу №7/113-2005 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - господарського суду Закарпатської області.

Дана справа розглядається судом з урахуванням висновків касаційної інстанції, наведених в ухвалі Вищого адміністративного суду України по даній справі від 18.09.2007р. (а. с. 172-175), які є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи (ст.ст. 230,231 КАС України).

Дослідивши подані по справі доказові матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, суд констатує наступне:

1. За результатами позапланової документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства ТОВ „Україна” за період з 01.01.2003р. по 01.04.2004р. (акт перевірки від 18.06.2004р. №2697/Д/42) встановлені факти порушення товариством: вимог пункту 2.12. Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №72 від 12.02.2001р. (далі - Положення №72), у зв’язку з витрачанням позивачем готівкових коштів для виплати заборгованості по заробітній платі при наявності податкового боргу; вимог п. 4.2. ст. 4. ст. 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. №168/97-ВР з відповідними змінами та доповненнями (далі –Закон №168/97-ВР), оскільки ТОВ „Україна” не включено до об’єкту оподаткування податком на додану вартість обсяги операції з безоплатної передачі Камянській сільській Раді Іршавського району труб для газифікації села; вимог ст.ст. 11, 12 Декрету Кабінету Міністрів України „Про прибутковий податок з громадян” від 26.12.1992р. №13-92 (далі –Декрет №13-92), оскільки позивачем при виплаті громадянам натурою орендної плати за земельні паї не нараховувався та не утримувався прибутковий податок з громадян у сумі 3069,36 грн., а також у зв’язку із виявленням перевіркою нарахованого, але не утриманого прибуткового податку з громадян у сумі 8985,26 грн.

За наслідками акту перевірки Державною податковою інспекцією у Іршавському районі на підставі п.п. 4.2.2. п. 4.2. ст. 4, п. 6.1. ст. 6, ст. 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-III (далі –Закон №2181-III), ст. 1 Указу Президента України „Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” від 12.06.1995р. №436/95 (далі - Указ №436/95) були прийняті податкові повідомлення –рішення від 21.06.2004р.:

-          №/0/95/26-00/03747768/922 про застосування штрафних санкцій у сумі 14494,41 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки;

-          №/0/96/26-00/03747768/923 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 6120,44 грн. (4080,29 грн. - основний платіж, 2040,15 грн. –штрафні санкції);

№/0/97/26-00/03747768/924 про визначення податкового зобов’язання з прибуткового податку з громадян на суму 18192,26 грн. (12054,26 грн. - основний платіж, 6138,00 грн. –штрафні санкції).

Не погоджуючись із визначенням вищезазначених податкових зобов’язань та застосуванням штрафних санкцій за вищезазначеними податковими повідомленнями –рішеннями, платником податків (товариством) було оскаржено в апеляційному порядку, за наслідками розгляду скарги податковим органом було прийнято рішення про відмову в задоволенні скарги та на його виконання було прийнято податкові повідомлення-рішення ДПІ у Іршавському районі від 01.02.2005 року №/2, №/2 та №/2 та у яких визначено нові граничні строки сплати застосуваної штрафної санкції на суму 14494,41 грн., визначеного податкового зобов’язання з податку на додану вартість у сумі 6120,44 грн. та визначеного податкового зобов’язання по прибутковому податку з громадян на суму 18192,26 грн., які також є предметом оскарження у даній справі на підставі додатково поданої до матеріалів справи керівником позивача заяви від 18.12.2007 року.

2. Згідно з п. 2.12 Положення №72 готівкова виручка підприємств (підприємців), крім готівки, одержаної з банку та не використаної за призначенням, може використовуватися ними для забезпечення потреб, що виникають у процесі їх функціонування, а також для проведення розрахунків з бюджетами та державними цільовими фондами за податками і зборами (обов'язковими платежами). Підприємства, що мають податковий борг, здійснюють виплати, що пов'язані з оплатою праці (крім виплат через екстрені (невідкладні) обставини), виключно за рахунок коштів, одержаних з установ банків.

Абзацом четвертим частини першої статті першої Указу №436/95 передбачено, що за витрачання готівки з виручки від реалізації продукції (робіт, послуг) та інших касових надходжень (крім коштів, отриманих із кас установ банків) на виплати, що пов'язані з оплатою праці (за винятком екстрених (невідкладних) обставин - соціальних виплат громадянам на поховання, допомоги при народженні дитини, одиноким та багатодітним матерям, на лікування в разі хвороби, компенсацій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), за наявності податкової заборгованості - застосовуються штрафні санкції у розмірі здійснених виплат.

Як вбачається з акту перевірки та матеріалів справи (а.с.31) та також не заперечується позивачем та його керівником товариством у періоді наявності у нього податкового боргу було здійснено виплати, що пов'язані з оплатою праці у сумі 14 494,41 з каси товариства з виручки отриманої від реалізації продукції (робіт, послуг), що є порушенням вимог вищезазначеного пункту Положення №72 та за яке підлягає застосуванню штрафна санкція у розмірі здійснених виплат.          Отже до товариства підлягала застосуванню податковим органом штрафна санкція на суму 14494,41 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки.

Відповідно до п.п. 1.5. ст. 1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”I положення цього Закону щодо визначення податкового зобов’язання, граничного строку сплати, наслідків несплати, порядку стягнення поширюються лише на штрафні санкції, які справляються з платника податків, у зв’язку з порушенням ним правил оподаткування, визначених відповідними законами.

Оскільки, штрафні санкції податковим органом застосовані, в даному випадку, згідно з податковим повідомленням –рішенням ДПІ у Іршавському районі від 21.06.2004р. №/0/95/26-00/03747768/922 не за порушення правил оподаткування, а отже у податкового органу не було законних підстав для визначення їх як податкового зобов’язання з поширенням на них вимог Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” щодо граничного строку сплати та положень щодо наслідків несплати, порядку стягнення, а тому судом визнається недійсним податкове повідомлення–рішення ДПІ у Іршавському районі від 21.06.2004р. №/0/95/26-00/03747768/922 щодо визначення застосованої штрафної санкції на суму 14494,41 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки, як податкового зобов”язання.

Також підлягає визнанню недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ у Іршавському районі від 01.02.2005 року №/2 щодо визначення застосованої штрафної санкції на суму 14494,41 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки, як податкового зобов”язання, яким визначено нові граничні строки сплати застосованої штрафної санкції, як повторно прийняте податковим органом за результатами розгляду скарги платника податків на первинне податкове повідомлення–рішення ДПІ у Іршавському районі від 21.06.2004р. №/0/95/26-00/03747768/922.

3. Спірні донарахування прибуткового податку з громадян пов’язані з тим, що позивач не утримав у джерела виплати прибутковий податок з громадян при виплаті фізичним особам (власникам паїв) орендної плати натурою, за орендовані у них паї та у зв’язку із виявленням перевіркою утриманих, але не перерахованих до бюджету сум прибуткового податку з громадян у розмірі 8985,26 грн.

Свій висновок орган державної податкової служби мотивував тим, що операції з виплати орендної плати власникам земельних паїв повинні були бути оподатковані за правилами розділу ІІІ Декрету №13-92 (ст. ст. 11 та 12), чинного у періоді укладення Товариством з власниками паїв договорів оренди та встановленого обов’язку позивача щодо утримання прибуткового податку з громадян у джерела виплати.

Розділ ІІІ Декрету №13-92 визначає правила оподаткування доходів громадян, одержувані ними від підприємств, установ, організацій і фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності не за місцем основної роботи, в тому числі за сумісництвом, за виконання разових та інших робіт, здійснюваних на основі договорів підряду та інших договорів цивільно-правового характеру, та доходи фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які разом з доходами за місцем основної роботи (служби, навчання) одержують доходи від здійснення підприємницької діяльності.

Як свідчать матеріали справи, позивач у 2003 році уклав з 279 громадянами, що не перебувають з ним у трудових відносинах, договори оренди земельних ділянок (паїв) з орендною платою у розмірі 55,00 грн. Розрахунки з громадянами здійснювались у натуральній формі сільськогосподарською продукцією (зерном, олією) –(а.с. 31).

Зазначені правовідносини між Товариством та громадянами підпадають під ознаки цивільно - правої угоди майнового найму, а у розумінні ст. 13 Декрету № 13-92 та п.п. 14.1.1. Інструкції про прибутковий податок з громадян від 21.04.1993р. №12 (у редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) доходи фізичних осіб від надання ними в оренду належних їм на праві власності товарів не оподатковуються у джерела виплати.

Оскільки доход від оренди майна не передбачений як об'єкт оподаткування у розділах II і III Декрету №13-92, він відповідно до статті 13 цього Декрету підлягає оподаткуванню за правилами статей розділу IV Декрету, зокрема, з дотриманням порядку обчислення і сплати, встановленому статтею 14.

В даній ситуації товариство повинно було подати до податкового органу відомості за встановленою формою, про виплачені таким громадянам доходи від надання в оренду земельних ділянок, для можливості здійснення податковим органом контролю щодо включення такими громадянами до сукупного доходу в річній декларації таких сум та відповідно визначення із них прибуткового податку та сплати його такими громадянами до бюджету, оскільки відповідно до ч.1 ст.67 Конституції України, кожен зобов”язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених Законом.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України „Про систему оподаткування” під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Абзацом 4 статті 3 вищезазначеного Закону передбачено, що принципами побудови системи оподаткування є: обов'язковість - впровадження норм щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), визначених на підставі достовірних даних про об'єкти оподаткування за звітний період, та встановлення відповідальності платників податків за порушення податкового законодавства.           Відповідно до вимог ст. 4 даного Закону платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Отже, із вищезазначеного, зокрема випливає те, що кожна фізична особа (в тому числі і, як громадянин, так і особа, яка зареєстрована суб”єктом підприємницької діяльності без створення юридичної особи) повинна сплачувати до бюджету відповідного рівня податки і збори (обов'язкові платежі), із будь-яких доходів (в грошовому або натуральному виразі), отримуваних від виконання робіт (надання послуг), в тому числі і, як в даному випадку –надання в оренду паїв даними фізичними особами (громадянами).

Дані фізичні особи (власники паїв) з отриманої орендної плати натурою, за орендовані у них паї не перераховували до бюджету відповідні суми прибуткового податку та оскільки товариством не було дотримано вищезазначеного порядку щодо подання до податкового органу відомостей за встановленою формою, про виплачені таким громадянам доходи (орендну плату натурою), також вищезазначене в свою чергу унеможливило контроль податкового органу щодо сплати такими громадянами до бюджету за річною декларацією 2003 року відповідної суми прибуткового податку згідно їх Конституційного обов”язку, суд, з урахуванням інтересів держави у спірній ситуації, вважає правомірним донарахування податковим органом товариству прибуткового податку з громадян у сумі 3069,00грн.та відповідно правомірним застосування по цій позиції штрафної(фінансової)санкції у сумі 1534,50грн. за податковим повідомленням-рішення ДПІ у Іршавському районі від 21.06.2004р.№/0/97/26-00/03747768/924.

Що стосується висновку органу державної податкової служби про донарахування позивачу прибуткового податку з громадян у сумі 8985,26 грн., у зв’язку із виявленням перевіркою фактів неперерахування до бюджету утриманих сум прибуткового податку з громадян (а.с.32), то в даній ситуації суд виходить з того, що донарахована сума податку є узгодженою платником податку, оскільки її нарахування, за висновками акту перевірки, було проведено позивачем самостійно, шляхом відображення його у даних бухгалтерського та податкового обліку, тому в такому випадку відповідач повинен був ужити всіх можливих заходів (передбачених правовими приписами Закону №2181-III) для стягнення несплаченого платником податків податкового зобов’язання, а не проводити його додаткове нараховування.

Таким чином, з урахуванням наведеного, податкове повідомлення –рішення ДПІ у Іршавському районі від 21.06.2004р. №/0/97/26-00/03747768/924 підлягає визнанню недійсним частково в частині визначення ТОВ „Україна” податкового зобов’язання по прибутковому податку з громадян у сумі 8985,26грн. та застосованій по цій позиції штрафній (фінансовій) санкції по ньому у сумі 4492,63грн.

Також підлягає визнанню недійсним частково податкове повідомлення-рішення ДПІ у Іршавському районі від 01.02.2005 року №/2 в частині визначення ТОВ „Україна” податкового зобов’язання по прибутковому податку з громадян у сумі 8985,26грн. та застосованій по цій позиції штрафній (фінансовій) санкції по ньому у сумі 4492,63грн., яким визначено нові граничні строки сплати застосованої штрафної санкції, як повторно прийняте податковим органом за результатами розгляду скарги платника податків на первинне податкове повідомлення–рішення ДПІ у Іршавському районі від 21.06.2004р. №/0/95/26-00/03747768/924.

4. Визначення податкового зобов’язання по ПДВ проведено перевіркою в зв’язку із невключенням позивачем до об’єкту оподаткування вартості операції з безоплатної передачі Кам”янській сільській Раді труб для газифікації села в порушення п. 4.2. ст. 4 Закону України „Про податок на додану вартість”, яким передбачено, що у разі продажу товарів (робіт, послуг) без оплати або з частковою оплатою їх вартості коштами у межах бартерних (товарообмінних) операцій, здійснення операцій з безоплатної передачі товарів (робіт, послуг), натуральних виплат у рахунок оплати праці фізичним особам, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, передачі товарів (робіт, послуг) у межах балансу платника податку для невиробничого використання, витрати на яке не відносяться до валових витрат виробництва (обігу) і не підлягають амортизації, а також пов'язаній з продавцем особі чи суб'єкту підприємницької діяльності, який не зареєстрований як платник податку, база оподаткування визначається виходячи з фактичної ціни операції, але не нижчої за звичайні ціни.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Донарахування ПДВ по цій позиції органом державної податкової служби проведено за червень 2003 року у відповідності з вимогами Закону України „Про податок на додану вартість”, висновки перевірки з цього питання позивачем належними та допустимими доказами не спростовано.

За таких обставин, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову у цій частині та визнання оспорюваного товариством податкового повідомлення –рішення ДПІ у Іршавському районі від 21.06.2004р. №/0/96/26-00/03747768/923 недійсним.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 2, 7-12, 51, 70, 71, 86, 111, 121п.3, 122, 150, 159-163,230, 231, 254, 255 та п.6 Прикінцевих і перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задоволити частково в уточненому предметі позовних вимог.

2. Визнати недійсними податкові повідомлення-рішення ДПІ у Іршавському районі:

- від 21.06.2004р. №/0/95/26-00/03747768/922 щодо визначення застосованої до Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна” штрафної санкції на суму 14494,41 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки, як податкового зобов”язання;

- частково - від 21.06.2004р. №/0/97/26-00/03747768/924 в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю „Україна” податкового зобов’язання по прибутковому податку з громадян у сумі 8985,26грн. та застосованій по ньому штрафній (фінансовій) санкції у сумі 4492,63грн.

- від 01.02.2005 року №/2 щодо визначення застосованої до Товариства з обмеженою відповідальністю „Україна” штрафної санкції на суму 14494,41 грн. за порушення норм з регулювання обігу готівки, як податкового зобов”язання;

- частково - від 01.02.2005 року №/2 в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю „Україна” податкового зобов’язання по прибутковому податку з громадян у сумі 8985,26грн. та застосованій по ньому штрафній (фінансовій) санкції у сумі 4492,63грн.

3. В іншій частині позову, відмовити.

4. Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.254 КАС України.

5. Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду у відповідності до вимог ст.186 КАС України протягом десяти днів з дня її складення в повному обсязі, шляхом подання заяви про намір апеляційного оскарження або шляхом подання безпосередньо апеляційної скарги.

Суддя                     В.І. Карпинець

Постанову суду виготовлено в повному обсязі та підписано 25.12.2007р.