ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.12.07 Справа №10/500/07

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Кричмаржевський В.А. судді Кричмаржевський В.А. , Мірошниченко М.В. , Хуторной В.М.

при секретарі судового засідання Акімової Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача Продайко О.В., довіреність №9 від 11.01.2007р.

від відповідача: Кошличенка В.С., довіреність №01/12-06 від 21.12.2006р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 10/500/07 та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об’єднання «Гарт», м. Запоріжжя

на рішення господарського суду Запорізької області у справі №10/500/07

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Є. Дзержинського», м. Дніпропетровськ

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об’єднання «Гарт», м. Запоріжжя (далі за текстом ТОВ «НВО «Гарт»)

про стягнення суми

Ухвалою Запорізького апеляційного господарського суду від 23.11.2007р. апеляційна скарга прийнята та призначена до розгляду на 20.12.2007р.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду від 20.12.2007р. №3326 справу №10/500/07 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кричмаржевський В.А., Мірошниченко М.В., Хуторной В.М., даною колегією прийнято постанову.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.10.2007р. у справі №10/500/07 (суддя Алейникова Т.Г.) позовні вимоги задоволено, з ТОВ «НВО «Гарт» на користь позивача стягнуто 11069,59грн. збитків. Судові витрати покладені на відповідача. Рішення суду прийнято з посиланням на статті 193, 224, 225 Господарського кодексу України та мотивовано наступним.

В результаті помилкових дій відповідача по поставці товару всупереч умовам договору позивач виконав письмове розпорядження відповідача і переадресував вагон з неналежним товаром та поніс збитки у вигляді додатково понесених витрат.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу до Запорізького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати у зв’язку з порушенням норм матеріального та процесуального права і припинити провадження у справі. Заявник скарги зазначає, що розрахунок понесених витрат не було надано відповідачеві. Заявлена до стягнення сума є необґрунтованою і не підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивачем порушений встановлений пунктом 6.5 договору порядок оплати витрат по поверненню забракованого товару і надання відповідних документів.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги, що викладені у апеляційній скарзі, та зазначив, що провадження у даній справі підлягає припиненню у зв’язку з тим, що наявне інше рішення господарського суду, яке вирішено між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Вказує, що у судове засідання 30.10.2007р. представник відповідача не з’явився, тому у відповідності до ст.75 ГПК України суд повинен був відкласти розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відсутні підстави для його скасування. Представник у судовому засіданні підтримав викладені у відзиві на скаргу вимоги, у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За згодою представників сторін у судовому засіданні 20.12.2007р. оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, вивчивши матеріали справи і апеляційної скарги, взявши до уваги доводи представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

15.08.2005р. між ВАТ „Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е.Дзержинського" (Покупець) та ТОВ „НВО „Гарт" (Постачальник) укладено договір постачання №25-1511-02, згідно з яким Постачальник зобов'язується поставити та продати метал чорний вторинний (товар) за вимогами ДСТУ 4121 - 2002 згідно зі специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору, а Покупець бере на себе зобов'язання прийняти та оплатити товар.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що якість товару повинна повністю відповідати технічним вимогам та стандартам, діючим в Україні.

Пунктом 6.5 договору сторони обумовили, що в разі повернення (переадресування) забракованого товару залізничним транспортом згідно з письмовим розпорядженням постачальника із зазначенням реквізитів вантажоотримувача (станція призначення, код станції, поштова адреса та код ЄДРПОУ), збитки покупцеві по залізничному тарифу, платі за користування вагонами з моменту їх надходження до моменту відправлення з під'їздної колії покупця (Статут залізниць України ст.119) сплачує постачальник. Оплату по вищевказаних витратах постачальник здійснює згідно з виставленими покупцем платіжними вимогами-дорученнями.

Термін дії договору сторонами визначено з моменту підписання до 31 грудня 2005р.

08.10.2005р. відповідач відвантажив та поставив на адресу позивача у вагоні №67889626 брухт сталевий збірний, що підтверджується залізничною накладною №43766201, але при прийманні товару позивачем у вищевказаному вагоні були виявлені замість брухту сталевого збірного змащені мастилом деталі вогнепальної зброї, що суперечить вимогам розділів 1, 5 та пункту 5.4.5 ДСТУ 4121-2002, в якому зазначено, що всі види військової техніки повинні бути розбраковані, розібрані та звільнені від горючих і змащувальних речовин, а також специфікації №1 до договору №25-1511-02 від 15.08.05р., супровідному документу, про що відповідач був повідомлений телеграмою №1323 від 10.10.05р. про надсилання в добовий термін компетентного представника для вирішення питання або письмово розпорядитися своєю продукцією.

Факт поставки незамовленого товару, не передбаченого умовами договору, тобто, неналежної якості, підтверджується актом №609/014М про неналежну якість продукції від 10.10.2005р., яким було засвідчено, що у вагоні №67889626 виявлено не брухт сталевий збірний, обумовлений вимогами ДСТУ 4121-2002 та специфікацією 1, а незамовлений товар - змащені мастилом деталі вогнепальної зброї.

Відповідно до статті 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при прийняті оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргою такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особливим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з листом №156 від 14.10.2005р. відповідач просив позивача переадресувати помилково направлений на його адресу вагон з металобрухтом №67889626 ВАТ «Дніпроспецсталь» (м.Запоріжжя) на станцію Запоріжжя Ліве Придніпровської залізниці.

31 жовтня 2005 року позивач переадресував вище названий помилково направлений вагон з брухтом на вказану відповідачем адресу (лист вих. №156 від 14.10.05р.), що підтверджується квитанцією про приймання вантажу № 45368354 від 31.10.2005 р.

Відповідно до вимог ст. 44 Статуту залізниць України залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів в очікуванні, переадресуванні справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту. Разом з тим ст.45 Статуту передбачає, що в усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, за заявою якого здійснено таку зміну, є відповідальним перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов'язане відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами.

В результаті помилкових дій відповідача по поставці товару всупереч умовам договору позивач виконав письмове розпорядження відповідача - переадресував вагон з неналежним товаром та поніс збитки у вигляді додатково понесених витрат на суму 11069,59 грн., а саме, за користування вагоном №67889626 позивачу нарахована плата по відомостям плати за користування вагонами №104165 сума 4923грн., №104268 сума 1920грн., №104290 сума 512грн., а всього з урахуванням ПДВ загальна сума склала (4923 + 1920 + 512) х 1,2 =8826,00грн. (відомість №4-л нарахування плати за користування вагоном), яку згідно зі ст.119 Статуту залізниць України, за договором №ПР.ДН.-1/04-0524-02 НЮ від 01.03.04 між ДП „Придніпровська залізниця" та позивачем з останнього за користування вагоном утримано, що підтверджується переліками залізничних документів №2610 від 26.10.05, №3110 від 31.10.05, №0211 від 02.11.05 провізна плата (залізничний тариф) та послуги експедитора з урахуванням ПДВ, що становить - 2243,59 грн. та підтверджується залізничною квитанцією про приймання вантажу №45368354 із зазначеною в ньому провізною платою 1865грн. та 0,25% від провізної плати - експедиційна винагорода, яка склала 4,66грн., а загальна сума склала (1865 + 4,66) х 1,2= 2243,59 грн., яку за договором №Зкс-04/2005/25-03 87-02 від 01.02.2005р. на транспортно-експедиційне обслуговування вантажів позивач сплатив перевізнику (експедитору) – ТОВ. „Фірма „Юнікон ЛТД”, що підтверджується довідкою №3249-ТЗУ від 23.11.2006 року.

Відповідно до п.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Керуючись пунктом 6.5 договору, з метою відшкодування понесених витрат за користування вагоном №67889626 позивач виставив відповідачеві платіжну вимогу-доручення №4779/0 від 15.12.2005р. на суму 11069,59 грн. Платіжна вимога-доручення була надіслана на адресу відповідача 20.12.2005р. разом з копіями відомостей плати за користування вагонами, залізничної квитанції, як того вимагають умови договору, що підтверджується списком поштових відправлень від 20.12.2005 р.

24.02.2006р. позивач повторно направив відповідачеві вимогу (лист № 06/374) про погашення заборгованості в сумі 11.069,59грн.

Відповідач зобов'язання за договором щодо оплати витрат, понесених позивачем по переадресуванню вагону, не виконав.

Платіжна вимога - доручення є підтвердженням того, що зобов'язання сторін встановлені в грошовому розмірі.

До встановленого законом строку відповідач не виконав зобов’язання по оплаті суми збитків, понесених позивачем при переадресації вагону у розмірі 11069,59грн.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов’язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб’єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів, тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов’язання другою стороною.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог про стягнення з відповідача 11069,59грн. збитків.

Твердження відповідача, що останній не отримував від позивача розрахунку понесених збитків, спростовуються матеріалами справи, а також описом вкладення до цінного листа від 01.08.2007р., яким підтверджується перелік документів, направлених відповідачеві.

Посилання заявника апеляційної скарги як на підставу припинення провадження у цій справі на справу №20/275/06 є безпідставним, оскільки предметом розгляду у справі №20/275/06 є стягнення з ТОВ. «НВО «Гарт» 11069,59грн., саме як суми основного боргу за договором постачання №25-1511-02 від 15.08.2005р. А предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача понесених збитків у вигляді додатково понесених витрат. До того ж у справі №20/275/06 суд зазначив, що заявлена до стягнення сума 11069,59грн. не є основним боргом за договором, а є збитками.

Посилання заявника скарги на порушення місцевим господарським судом статті 77 ГПК України колегією суддів не приймається до уваги, оскільки відкладення розгляду справи є правом суду, а не його обов’язком.

Зазначені обставини досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції відповідно до статті 49 ГПК України слід віднести на заявника апеляційної скарги.

Керуючись статтями 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Запорізький апеляційний господарський суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об’єднання «Гарт», м. Запоріжжя, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 30.10.2007р. у справі №10/500/07 - без змін.

Головуючий суддя Кричмаржевський В.А.

судді Кричмаржевський В.А.

Мірошниченко М.В. Хуторной В.М.