ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2007 р.

Справа № 02/73-92А.

від 24.12.2007р.                                                    справа № 02/73-92А

Господарський суд Волинської області у складі: судді Костюк С.В.,

при секретарі судового засідання Сур’як О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача : Чепенюк О.В., дов. №2/01-032 від 11.01.2007р.

від відповідачів : 1) Тарарук Л. Р., довіреність №12 від 16.03.2006 року;

2) н/з

Розглянув справу

за позовом Ковельської міжрайонної державної податкової інспекції

до відповідачів: 1) Відкритого акціонерного товариства «Ковельське ремонтно-транспортне підприємство»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Дакс»

про визнання договорів недійсними та застосування наслідків, передбачених ст.208 Господарського кодексу України

Відповідно до п. 6 розділу УІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, спір розглядається за нормами КАС України.

Сторонам роз’яснено права та обов’язки, передбачені ст.ст.49, 50 КАС України. Заяви про відвід судді відповідно до ст.27 КАС України та про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступило.

Відповідно до ст. 160 КАС України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини Постанови.

Суть спору: Позивач ставить вимогу визнати недійсними договори купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.07.2006р. між ВАТ "Ковельське РТП" та ТзОВ "Дакс" на підставі ст.207 ГК України та застосувати наслідки визнання їх недійсними відповідно до ст.208 ГК України.

Обгрунтовуючи заявлену вимогу позивач зазначає, що оспорювані договори вчинені з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки укладені з метою ухилення від сплати податків та зборів. При цьому зазначає, що станом на 07.09.2007р. податкова заборгованість складає 138462,05грн., за інформацією державної виконавчої служби на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження на суму 100079,74грн. Оскільки оспорювані договори нотаріально не посвідчені та не проведена їх державна реєстрація, тому укладені з порушенням чинного законодавства, є мнимими угодами укладеними про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, дії сторін по угодах спрямовані на завдання шкоди інтересам держави і суспільства в частині несплати податків та обов’язкових платежів.

Відповідач - ВАТ "Ковельське РТП" (відповідач 1) у відзиві на позов вимоги Ковельської МДПІ відхиляє, вказуючи, що 07.07.2006р. між відповідачами по справі було укладено один договір купівлі-продажу нежитлових приміщень на загальну суму 274378,20грн., рішенням господарського суду Тернопільської області від 18.09.2006р. у справі №2/245-03389 зазначений договір визнано дійсним, тому в силу ст.72 КАС України обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили не потребують повторного доведення. При цьому зазначає, що твердження позивача в частині того, що угода є мнимою, фіктивною, укладеною про людське око, без наміру створити юридичні наслідки та порушує публічний порядок не ґрунтуються на нормах Цивільного Кодексу України та не підтверджується відповідними доказами. На момент укладення угоди - 07.07.2007р. заборгованість товариства перед податковою інспекцією складала 26696,59грн. в рахунок погашення якої було описано майно оцінюючою вартістю 55000грн. Заборгованість по ПДВ в сумі 105557,58грн. виникла із договору купівлі-продажу, який оспорюється і буде погашена після поступлення коштів від ТзОВ "Дакс". Крім цього на балансі товариства знаходиться майна на суму більше 300000грн. Твердження про заниження вартості майна спростовується висновком експерта, а рішення про продаж майна прийнято на загальних зборах акціонерів 02.12.2005р. Статтею 694 ЦК України передбачено продаж товару в кредит з відстроченням платежу, тому дана умова договору не суперечить законодавству.

Твердження податкового органу про існування заборони на відчуження майна на момент укладення договору спростовується Постановою Господарського суду Волинської області від 16.03.2006р. у справі №7/56-10А. Щодо земельної ділянки, на якій розташоване продане за договором майно, то вона знаходиться в користуванні товариства, яке сплачує орендну плату. Оскільки оспорюваний договір оформлений у відповідності до чинного законодавства, підстави для визнання його недійсним згідно ст.207 ЦК України відсутні.

В підтвердження зазначеного у відзиві відповідачем-1 представлено оригінал договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.07.2006 року на суму 274378,20грн., який зареєстрований в КП Волинське обласне бюро технічної інвентаризації 17.10.2006 року, Постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.04.2007 року, протокол загальних зборів ВАТ від 02.12.2005 року про затвердження угод з відчуження майна товариства, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, лист за підписом головного бухгалтера ВАТ "Ковельське РТП" та Любитівського сільського голови на ім’я начальника регіонального відділення ФДМУ по Волинській області. в якому вказано, що гуртожиток в с. Любитів, вул.Миру,4 при приватизації увійшов до Статутного фонду ВАТ "РТП", не використовується за призначенням з 1995 року так як умови для проживання в ньому людей відсутні (даний гуртожиток проданий за договором купівлі-продажу від 07.07.2006р., копію протоколу загальних зборів акціонерів від 20.09.2005р. на підставі якого головою товариства було призначено Солодуна С.О.

Також на вимогу суду державним реєстратором м. Ковеля направлено довідку з Єдиного державного реєстру.

Предметом спору по справі є дві угоди купівлі-продажу майна від 07.07.2006р. між ВАТ "Ковельське РТП" та ТзОВ "Дакс" на суму 274378,20грн. та 274333,80грн. (п. 3.1 угод).

Відповідач - 1 заперечує укладення угоди на суму 274333,80грн. вказуючи, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень на суму 274378,80грн., майно по даному договору КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що є відповідний напис на договорі.

Заслухавши представників сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи судову практику Верховного Суду України по даній категорії спорів, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

При цьому суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання угоди недійсною відповідно до ч.1 ст.207 ГК України є її укладення з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даною угодою.

У відповідності із ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови № 3 від 28.04.1978р. “Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” роз’яснив, що до таких угод належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або чиєїсь приватної власності з корисливою метою тощо. Умисел юридичної особи –сторони у договорі визначається умислом посадової особи, яка підписала (уклала) угоду від імені такої юридичної особи і яка мала повноваження на момент її підписання.

Як вбачається з матеріалів справи, як підставу для визнання угод недійсним позивач зазначає те, що на момент укладення угод за ВАТ "РТП" рахувалась заборгованість по податках та по збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, так за інформацією державної виконавчої служби на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження на суму 100079,74грн. Крім того, угоди є удаваними оскільки не посвідчені нотаріально.

В процесі розгляду справи досліджено, що на момент укладення договорів сума податкового боргу становила 26696,59грн. на погашення даної заборгованості ДПІ було описано і знаходилось в податковій заставі майно – лінія розробки кареток оціночною вартістю 55000грн., що підтверджено актом опису від 13.06.2006р. №17/24-031 та витягом з державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Заборгованість в сумі 105557,58грн. виникла в результаті несплати ПДВ по договору, який є предметом спору.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 18.09.2006р. справа №12/245-3389, за позовом ВАТ "Ковельське РТП" до ТзОВ "Дакс", КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 07.07.2007р. між продавцем - ВАТ "Ковельське РТП" та покупцем ТзОВ "Дакс та зобов’язано БТІ провести державну реєстрацію нерухомого майна придбаного за даним договором.

В силу п.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо вимоги позивача в частині застосування наслідків передбачених ст.208 ГК України, то суд вважає що санкції встановлені ч.1 ст.208 ГК України не можуть застосовуватись за сам факт несплати податків (зборів, інших обов’язкових платежів) однією із сторін договору. За даних обставин порушенням є несплата податків, обов’язкових платежів, а не вчинення правочину.

Як слідує з Постанови Верховного суду України від 26.09.2006р. положення статей 207 та 208 ГК України слід застосовувати з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, водночас, суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч.1 ст.203, ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Враховуючи те, що в силу п.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, однак позивач не довів належними доказами обґрунтованість своїх вимог, його твердження в частині наявності умислу зі сторони відповідачів не доведено належними доказами, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову.

Тому, керуючись нормами Цивільного та Господарського Кодексів України, ст.ст.69,71,79,86,158-160 КАС України, господарський суд

п о с т а н о в и в :

1. В позові відмовити.

Відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

На постанову в 10-денний строк з дня виготовлення її повного тексту може бути подано заяву про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана в 10-денний строк без попереднього подання заяви.

Суддя С.В.Костюк

Дата виготовлення повного тексту

постанови 29.12.2007р.

Суддя                                                    Костюк С.В.