ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2007 р. Справа № 12/455/07

За позовом: Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії “Миколаївобленерго” в особі філії м.Миколаєва (54055, м.Миколаїв, вул.Чигирина, 94)

до відповідачів: 1. Ленінський районний військовий комісаріат (54001, м.Миколаїв, пр.Мира, 24-А)

2. Миколаївський обласний військовий комісаріат (54001, м.Миколаїв, вул..Спаська, 33)

3. Квартирно-експлуатаційний відділ м.Миколаєва (54001, м.Миколаїв, пр.Миру, 62)

Суддя Василяка К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Бондарець І.О. –дов. №023/06-810 від 20.11.2006р.

від 1 відповідача: Кравець О.С. –дов.№ 675 від 15.10.2007р.

від 2 відповідача: Кравець О.С. –дов.№ 43 від 22.02.2007р.

від 3 відповідача:

Суть спору: стягнення 1928,64 грн.

Ленінський районний військовий комісаріат та Миколаївський обласний військовий комісаріат проти позовних вимог заперечують посилаючись на те, що відповідно до додаткової угоди №46/42 про об’єднання платежів та обсяги реалізації електроенергії від 01.01.2007р. між позивачем та Миколаївським обласним військовим комісаріатом оплата за спожиту електроенергію Ленінським РВК здійснюється облвійськомісаріат. Відповідно до договору поруки від 26.02.2007р. поручитель –Квартирно-експлуатаційний відділ м.Миколаєва поручився перед кредитором Миколаївським обласним військовим комісаріатом за виконання останнім свого обов’язку по сплаті за спожиту електроенергію. У зв’язку з тим, що Миколаївський облвійськкомісаріат не отримує коштів від Міністерства оборони України на оплату за комунальні послуги, платником є КЕВ м. Миколаєва, який повинен бути основним відповідачем по справі.

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Миколаєва проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що він не поручався за сплату електроенергії спожиту Ленінським районним комісаріатом. Про додаткову угоду між позивачем та Миколаївським обласним військовим комісаріат йому нічого не відомо. Оплату вартості спожитої військовим комісаріатом комунально-побутових послуг повинні здійснювати місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд –

в с т а н о в и в:

15.02.2004р. між ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” в особі Миколаївських міських електромереж, правонаступником яких є філія м.Миколаєва та Ленінським районним військовим комісаріатом було укладено договір №44/394 про постачання електричної енергії і про технічне забезпечення електропостачання споживача, за умовами якого компанія зобов’язалась відпускати споживачу електричну енергію як різновид товарної продукції, а останній сплачувати їх вартість відповідно до існуючих тарифів та в обумовлені строки.

Згідно проведеного позивачем розрахунку. за період з березня 2007 року по червень 2007 року позивач відпустив відповідачу електроенергію на суму 1886,05 грн. вартість якої на час прийняття рішення по справі залишається не сплаченою.

У сторін відсутній спір щодо суми заборгованості.

01.01.2007 року між ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” та Миколаївським обласним військовим комісаріатом (платник) було укладено додаткову угоду про об’єднання платежів та обсяги реалізації електричної енергії про обсяги реалізації електричної енергії та оплату за спожиту електроенергію, реактивну електроенергію, перевищення договірних величин електроспоживання та потужності в централізованому порядку з поточного банківського рахунку облкомісаріату у доповнення до діючих договорів про постачання електричної енергії і про технічне забезпечення електропостачання укладених між ЕК “Миколаївобленерго” та підрозділами платника.

Серед підрозділів зазначено і районний військовий комісаріат Ленінського району.

Умовами названої угоди передбачено, що оплата за використану електричну енергію проводиться з поточного банківського рахунку „Платника”, щомісяця шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника електроенергії протягом 5 днів.

Пунктом 10 додаткової угоди її учасники зазначили, що вона є невід’ємною частиною договорів про постачання електричної енергії і про технічне забезпечення електропостачання укладених між ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” та підрозділами платника.

Ця додаткова угода має право на існування, оскільки районний військовий комісаріат Ленінського району не має розрахункового рахунку, що позбавляє його здійснювати фінансові операції, в тому числі і сплати за спожиту електроенергію.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем по даній справі слід вважати саме Миколаївський обласний військовий комісаріат.

26.02.2007 року ВАТ ЕК “Миколаївобленерго” (кредитор), Миколаївський обласний військовий комісаріат (платник) та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва (поручитель) уклали договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором боржника за виконання останнім свого обов’язку по сплаті за спожиту електроенергію згідно з договором про постачання електроенергії №46/42 від 01.01.2005р.

Умовами цього договору його учасники передбачили, що рахунки за спожиту електроенергію отримує сам боржник в двох примірниках, один з яких надає поручителю в день отримання. Оплата рахунків здійснюється поручителем впродовж 10 операційних днів з дня отримання рахунку боржником.

Пунктом 1.6 Договору поруки сторони встановили, що кредитор (позивач по справі) в разі невиконання боржником (споживачем) зобов’язань надсилає поручителю вимогу кредитора, який зобов’язаний повідомити про це боржника.

Позивачем не надано доказів виконання ним саме цього пункту договору в частині надсилання поручителю вимоги про сплату заборгованості.

Як зазначає позивач в своїх поясненнях від 23.11.2007р. додаткова угода №46/42 від 01.01.2007р. та договір поруки від 26.02.2007р. позивачем до позовної заяви не надавались, оскільки вони були відсутні у філії, а відповідно і вимога про сплату боргу до поручителя не направлялась.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги відносно стягнення з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Миколаєва боргу в солідарному порядку задоволенню не підлягають.

Як вбачається з листа Міністерства фінансів України від 28.09.2007р. за №31-11070-14/19771 щодо утримання приміщень військових комісаріатів Законом України від 04.04.2006р. „Про внесення змін до Закону України „Про загальний військовий обов’язок і військову службу»(п.4 ст.43) визначено, що місцеві державні адміністрації та органи місцевого самоврядування забезпечують районні (міські) військові комісаріати службовими будинками, підсобними господарськими приміщеннями...здійснюють оплату комісаріатам комунально-побутових послуг (освітлення, водопостачання, опалення, тощо) за рахунок місцевого бюджету.

Разом з тим, статтею 87 Бюджетного кодексу України передбачено, що видатки на національну оборону здійснюються з Державного бюджету України, а статтею 85 цього Кодексу заборонено здійснення видатків на утримання бюджетних установ одночасно з різних бюджетів.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить йому, утримання районних (міських) військових комісаріатів, розміщених в будівлях та приміщеннях, що належать органам місцевого самоврядування, має здійснюватись за рахунок і в межах асигнувань передбачених Міністерству оборони України у Державному бюджеті України на 2007 рік та наступні роки на відповідні цілі.

Окрім стягнення основної суми боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 42,59 грн. за період з 30.03.2007р. по 01.07.2007р.

Суд вважає, що позовні вимоги в цій частині позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з врахуванням заміни відповідача за ініціативи суд, беручи до уваги те, що п.2 додаткової угоди від 01.01.2007р. передбачено відповідальність Миколаївського обласного військового комісаріату в вигляді пені за внесення платежів з порушенням термінів передбачених угодою.

Але враховуючи, що відповідач є військовим формуванням, на яке покладено специфічні функції оборони держави, фінансується виключно з державного бюджету, затримки в платежах виникли саме з причини несвоєчасного фінансування військової частини, керуючись ч.3 ст.83 ГПК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню до 1,0 грн.

Судові витрати підлягають стягненню з 2-го відповідача.

Керуючись ст.ст. 44,49,82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Миколаївського обласного військового комісаріату, 54001, м. Миколаїв, вул.Спаська,33 (р/р 0038 в УДК у Миколаївській області, МФО 826013, ) на користь Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії “Миколаївобленерго” в особі філії м.Миколаєва, 54055, м.Миколаїв, вул.Чигирина, 94 (р/р 01 в ВАТ “Державний ощадний банк України”, МФО 326461, ) 1866,05 грн. боргу, 1,0 грн. пені, 192,86 грн. держмита та 118,0 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. В частині стягнення суми боргу з Ленінського районного військового комісаріату, та в солідарному порядку з Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаєва відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання апеляційної скарги, або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя К.Л.Василяка