КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2007                                                                                           № 32/510

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової  Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Ніколенко Я.О. – представник за дов. № 08-11/3053/2-06від

28.12.2006;

від відповідача 1 - Бідюк В.С. – представник за дов. № 14-59/21 від 16.10.2006;

від відповідача 2 - Прохорова О.М. – представник за дов. № Ю-3 від 20.11.2007;

від відповідача 3 - Турчин С.О. – представник за дов. б/н від 02.11.2007;

від відповідача 4 - Басараб В.М.- представник за дов. № 3751 від 19.11.2007;

третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Салгір"

на рішення Господарського суду м.Києва від 25.09.2007

у справі № 32/510

за позовом                               Харківська міська рада

до                                                   Центральна спілка споживчих товариств України (Укоопспілка)

Харківська обласна спілка споживчих товариств

Товариство з обмеженою відповідальністю "Салгір"

Комунальне підприємство "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"

третя особа відповідача           Підприємство Харківської облспоживспілки "Сумський ринок"

третя особа позивача

про                                                  визнання недійсним договору та зобов"язання вчинити дії

Харківська міська рада (далі – позивач) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Центральної спілки споживчих товариств (далі – відповідач 1), Харківської обласної спілки споживчих товариств (далі – відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю “Салгір” (далі – відповідач 3) та Комунального підприємства “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” (далі – відповідач 4), за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів – підприємства Харківської облспоживспілки “Сумський ринок” про визнання недійсним погодження Центральної спілки споживчих товариств (“Укркоопспілка”) стосовно продажу підприємства Харківської обласної спілки споживчих товариств ”Сумський ринок”, як цілісного майнового комплексу, до складу якого входять нежитлові будівлі літ. “А-2” загальною площею 5157,9 кв.м., літ. “Б-1” загальною площею 106,2 кв.м., що розташовані в м. Харкові по вул. Культури,8; визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу від 12.05.2007 р. про продаж підприємства Харківської обласної спілки споживчих товариств ”Сумський ринок”, як єдиного майнового комплексу, укладеного між Харківською обласною спілкою споживчих товариств та Товариством з обмеженою відповідальністю “Салгір”, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 1160; визнання недійсним акту приймання-передавання підприємства Харківської обласної спілки споживчих товариств ”Сумський ринок” згідно вищевказаного договору купівлі-продажу від 12.05.2007 р., укладеного між Харківською обласною спілкою споживчих товариств та Товариством з обмеженою відповідальністю “Салгір”; зобов’язання КП “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” закрити реєстр прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на нежитлові приміщення будівлі літ. “А-2” загальною площею 5157,9 кв.м., літ. “Б-1” загальною площею 106,2 кв.м., що розташовані в м. Харкові по вул. Культури, 8.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.09.2007 було порушено провадження у справі № 32/510 та призначено її до розгляду на 18.10.2007.

Разом з позовною заявою позивач через загальний відділ суду подав заяву від 24.09.2007 (вх. 06-37/26393 від 25.09.2007) про забезпечення позову у вигляді заборони Комунальному підприємству “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” здійснювати будь-які дії щодо нежитлових будівель літ. “А-2”, площею 5157,9 кв.м. та літ. “Б-1”, площею 106,2 кв.м., що знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Культури, 8, а саме, просив заборонити: здійснювати реєстрацію (перереєстрацію) права власності, скасування або відновлення реєстрації права власності будь-якої особи на вказані нежитлові будівлі (їх частину), вносити до Реєстру прав власності на нерухоме майно будь-які записи та/або зміни стосовно вказаного майна та його частин, проводити їх технічну інвентаризацію, здійснювати прийом та реєстрацію документів, на підставі яких відбувається перехід права власності на вказане нерухоме майно та його частини, видавати реєстраційні посвідчення, витяги з Реєстру права власності на нерухоме майно та будь-які інші документи, що підтверджують реєстрацію (перереєстрацію) права власності на вказане нерухоме майно та його частини, вчиняти будь-які інші дії, пов’язані з відчуженням вказаного майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.09.2007 заяву позивача про  забезпечення позову  було задоволено.

Посилаючись на  необґрунтованість та безпідставність  вжиття заходів  забезпечення позову, а також порушення норм  процесуального права, підприємство Харківської облспоживспілки “Сумський ринок” (третя особа) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 25.09.2007 про порушення провадження у справі та ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, третя особа звернулася з клопотанням про відновлення строку подання апеляційної скарги.

Апелянт вказує в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив підвідомчість справ, встановлену законодавством України. Крім того, на думку апелянта, спір по справі в частині вимог до відповідача 4 є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник із публічно-правових відносин за участю суб’єкта владних повноважень. Викладене свідчить, на думку третьої особи, про порушення судом норм процесуального права, зокрема, ст. ст.1, 2, 62 ГПК України, а також п.п.1, 7 ст. 3 КАС України. З цих підстав третя особа просила, зокрема, скасувати і ухвалу про забезпечення позову.

Ухвалою від 29.10.2007 Київським апеляційним господарським судом відмовлено Підприємству Харківської облспоживспілки “Сумський ринок” в частині прийняття апеляційної скарги стосовно скасування ухвали господарського суду міста Києва від 25.09.2007 по справі № 32/510 про порушення провадження у даній справі, та відновлено строк подання апеляційної скарги в частині вимоги про скасування ухвали господарського суду міста Києва від 25.09.2007 про вжиття заходів забезпечення позову та прийнято апеляційну скаргу в цій частині до апеляційного провадження.

Посилаючись на необґрунтованість та безпідставність вжиття заходів  забезпечення позову, а також порушення норм  процесуального права, Харківська обласна спілка споживчих товариств (відповідач 2) звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвали господарського суду міста Києва від 25.09.2007 про порушення провадження у справі та ухвали про вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, відповідач 2 звернувся з клопотанням про відновлення строку подання апеляційної скарги.

Апелянт також вказує в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив підсудність справ, встановлену законодавством України. Тому сторона вважає, що суд першої інстанції не міг і виносити ухвалу про забезпечення позову, отже просила її скасувати з цих підстав.

Ухвалою від 29.10.2007 Київським апеляційним господарським судом відмовлено Харківській обласній спілці споживчих товариств в частині прийняття апеляційної скарги щодо вимоги про скасування ухвали господарського суду міста Києва від 25.09.2007 по справі № 32/510 про порушення провадження у вказаній справі, відновлено строк подання апеляційної скарги в частині вимоги про скасування ухвали господарського суду міста Києва від 25.09.2007 про вжиття заходів забезпечення позову та прийнято апеляційну скаргу в цій частині до апеляційного провадження.

Посилаючись на  необґрунтованість та безпідставність  вжиття заходів  забезпечення позову, а також порушення норм  процесуального права та неповне з’ясування обставин справи, що призвело  до винесення неправомірної ухвали, ТОВ “Салгір” (відповідач 3) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 25.09.2007 про вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, сторона звернулася з клопотанням про відновлення строку подання апеляційної скарги.

Апелянт вказує в апеляційній скарзі на те, що ухвала господарського суду міста Києва у справі № 32/510 від 25.09.2007 є незаконною, оскільки при її прийнятті було порушено норми процесуального права, а саме ст. 12 ГПК України, а також неповно з’ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме: той факт, що нерухоме майно – нежитлові будівлі літ. “А-2”, загальною площею 5157,9 кв.м. та літ. “Б-2”, площею 106,2 кв.м., що знаходяться за адресою Харківська обл., м. Харків, вул. Культури, 8 не знищено. Рішеннями судів по інших справах визнано, зокрема: наявність нерухомого майна (вищевказаних будівель), правомірність проведення реконструкції ТОВ „Салгір” нежитлових будівель літ.”А-2” загальною площею 5157,9 кв.м. та літ.”Б-1” площею 106,2 кв.м., що знаходяться за вищенаведеною адресою; правомірність проведення реєстрації права власності на вказане нерухоме майно відповідачем 4. Таким чином, відповідач 3 вважає, що встановлені рішеннями судів по інших справах фактичні обставини, які спростовують висновки суду першої інстанції, зазначені при постановлені оскаржуваної ухвали, є підставою для скасування цієї ухвали згідно з ч.ч. 1,3 ст.104 ГПК України.

Ухвалою від 29.10.2007 Київським апеляційним господарським судом відновлено строк подання апеляційної скарги та прийнято апеляційну скаргу ТОВ “Салгір” до провадження.

Розгляд апеляційних скарг відповідача 2, відповідача 3 та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, було призначено на 20.11.2007. Розгляд вищезгаданих апеляційних скарг здійснювався в одному апеляційному провадженні.

Так, якщо рішення (по даній справі - ухвалу) місцевого господарського суду оскаржено в апеляційному порядку з дотриманням вимог ГПК декількома особами, апеляційний господарський суд приймає до провадження всі апеляційні скарги, які відповідають вимогам ГПК, та розглядає в одному апеляційному провадженні. По кожній з них виноситься ухвала про прийняття до провадження або про її повернення (аналогічна позиція міститься в п. 3 роз'яснення Президії Вищого господарського суду України “Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України” в редакції абзацу другого пункту 3 із змінами, внесеними роз’ясненням Вищого господарського суду України від 17.12.2003 р. № 04-5/534).

20.11.2007 в судовому засіданні оголошувалися перерви у розгляді апеляційних скарг до 27.11.2007-30.11.2007 на підставі ст. 77 ГПК України.

27.11.2007 через канцелярію суду від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, яке задоволене судом.

Через канцелярію суду 27.11.2007 відповідач 2 подав правове обґрунтування до апеляційної скарги, в якому наголошував на тому, що факту порушення прав позивача, як власника земель, не відбулося. Доказів притягнення до відповідальності відповідачів позивач не надав, також не надав і протоколів про порушення порядку використання землі, що вважає підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Через канцелярію суду представник позивача 30.11.2007 року подав відзив на апеляційні скарги, в якому просив залишити без змін ухвалу господарського суду міста Києва про вжиття заходів забезпечення позову. Сторона вказала, що оскільки однією з позовних вимог є визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу, а в силу ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов’язані з його недійсністю, тоді як в разі недійсності правочину кожна із сторін зобов’язана повернути іншій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, тому суд першої інстанції правильно застосував заходи забезпечення позову та до належної особи (реєстратора). Останній,  силу ст.182 ЦК України, здійснює державну реєстрацію, зокрема, права власності. А вжиті судом заходи до забезпечення позову якраз спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тоді як незастосування таких заходів призведе до можливості здійснити відчуження майна, набутого за спірним договором, а отже, утруднить виконання рішення по даній справі.

Через канцелярію суду 30.11.2007 року представник відповідача 3 подав пояснення до апеляційної скарги, в якому зазначив про те, що нерухоме майно (щодо якого винесена оскаржувана ухвала) не є знищеним, що підтверджується також висновком спеціаліста за результатами експертного дослідження нежитлової будівлі, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Культури, 8 від 12.10.2007, в якому зазначено, що нежитлова будівля, яка знаходиться за цією адресою, не є знищеною, а ремонтно-будівельні роботи, що проводяться в ній, можна ідентифікувати як реконструкцію будівлі, і ніяк не як знищення будівлі. Крім того, сторона вважає, що суд першої інстанції порушив принцип адекватності при постановленні оскаржуваної ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2007 було відкладено розгляд справи до 18.12.2007 на підставі ст.77 ГПК України.

Представник позивача та представник відповідача 4 звернулися до суду з  клопотаннями, в яких просили зупинити апеляційне провадження у справі № 32/510: відповідач 4 - до розгляду по суті Харківським апеляційним адміністративним судом справи № 2-а 2393-07 за позовом ТОВ “Салгір” до КП “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” про спонукання до вчинення дій (далі – справа № 2-а 2393-07), позивач - до розгляду по суті Харківським апеляційним адміністративним судом справи № 2-а 2393-07, до розгляду в апеляційному порядку рішення Дзержинського районного суду по справі № 2-а-673/2007 за позовом ТОВ “Салгір” до Виконавчого комітету Харківської міської ради, Харківської міської ради про скасування рішення, до розгляду в касаційному порядку постанови Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 22-а-1584/07 за позовом депутата Харківської міської ради Кізілова А.В. до Виконавчого комітету Харківської міської ради, за участі третьої особи – ТОВ “Салгір” про визнання нечинним рішення Харківської міської ради № 953 від 02.11.2006 .

Відповідач 3 в заяві (вх.№ 02-7.1/5521 від 26.11.2007 року ) та в судових засіданнях наполягав на відхиленні вказаних клопотань з огляду на те, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2007 року по справі № 2-а 2393-07 за позовом ТОВ “Салгір” до КП “Харківське міське бюро технічної інвентаризації про зобов’язання КП “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” здійснити державну реєстрацію права власності на належне ТОВ “Салгір” нерухоме майно: нежитлові будівлі літ. “А-2” загальною площею 5157,9 кв.м., літ. “Б-1” загальною площею 106,2 кв.м., що розташовані в м. Харкові по вул. Культури,8 (позов судом було задоволено) набрала законної сили, а тому є обов’язковою. Отже, лише у випадку, якщо строк на її оскарження буде відновлено, в порядку п.4 ст.254 КАС України, вона буде вважатися такою, що не набрала законної сили. Тоді як станом на день розгляду судом апеляційної інстанції даної справи вищевказаний строк не відновлено.

В судовому засіданні 27.11.2007 представник позивача усно зазначив, що просить задовольнити клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній справі лише до розгляду вищезгаданої справи № 2-а 2393-07, а на задоволенні клопотання в інших частинах не наполягав.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відхилення вищенаведених клопотань з огляду на наступне. Так, предметом позовних вимог по даній справі, зокрема, є визнання недійсним погодження відповідача 1 щодо продажу підприємства Харківської обласної спілки споживчих товариств ”Сумський ринок”, як цілісного майнового комплексу, до складу якого входять вищезгадані нежитлові будівлі; визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу від 12.05.2007 р. про продаж підприємства Харківської обласної спілки споживчих товариств ”Сумський ринок”, як єдиного майнового комплексу, укладеного між відповідачами 2 та 3; визнання недійсним акту приймання-передавання підприємства Харківської обласної спілки споживчих товариств ”Сумський ринок” згідно вищевказаного договору купівлі-продажу від 12.05.2007 р. Тоді як предметом позовних вимог по вищезгаданій справі № 2-а 2393-07 є зобов’язання КП “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: нежитлові будівлі літ. “А-2” загальною площею 5157,9 кв.м., літ. “Б-1” загальною площею 106,2 кв.м., що розташовані в м. Харкові по вул. Культури,8, набуте  ТОВ “Салгір” саме на підставі спірного договору, який є предметом позовних вимог по даній справі.

Відповідно до приписів ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Виходячи з предмету апеляційного оскарження, на підставі аналізу змісту позовних вимог по даній справі та предмету позову по справі № 2-а 2393-07, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що розгляд даної справи в розумінні перегляду ухвали про забезпечення позову в апеляційному порядку можливий до вирішення справи № 2-а 2393-07, оскільки дана справа є первинною щодо справи № 2-а 2393-07, також судом враховано, що спірна ухвала постановлена раніше, ніж було ухвалено рішення по вищенаведеній справі.

Стосовно інших справ (№ 2-а-673/07 Дзержинського районного суду м.Харкова, № 22-а-1584/07 Дзержинського районного суду м.Харкова), суд апеляційної інстанції відзначає наступне.  Предметом апеляційного перегляду по даній справі є ухвала про забезпечення позову, а не рішення суду, постановлене за результатом розгляду позовних вимог, тому клопотання в цій частині також не підлягає задоволенню.

Так, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 2-а-673/07 за позовом ТОВ “Салгір” до виконавчого комітету Харківської міської ради, Харківської міської ради було, зокрема, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.04.2007 року № 332 про скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.11.2006 № 953 „Про надання дозволу ТОВ “Салгір” на реконструкцію нежитлових будівель літ.А-2, літ.Б-1 та відкритого майданчику Сумського ринку по вул.Культури,8 під торговельно-сервісний комплекс”; визнано незаконним та скасоване рішення 14 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 04.07.2007 року „Про надання згоди на розроблення проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для будівництва / реконструкції та експлуатації об’єктів в частині  надання згоди Управлінню капітального будівництва міськвиконкому площею орієнтовно 0,79 га для будівництва та подальшої експлуатації риночного комплексу по вул.Тринклера, ріг вул.Культури.

А постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по іншій справі № 22-а-1584/07 Дзержинського районного суду м.Харкова за позовом депутата Харківської міської ради Кізілова Андрія Валерійовича до виконкому Харківської міської ради, третя особа ТОВ „Салгір” було, зокрема, скасовано постанову Дзержинського районного суду м.Харкова від 14.03.2007 року по цій адміністративній справі та залишено без задоволення позов депутата Харківської міської ради Кізілова Андрія Валерійовича до виконкому Харківської міської ради, третя особа ТОВ „Салгір” про визнання нечинним рішення Харківської міської ради № 953 від 02.11.2006 року „Про дозвіл ТОВ „Салгір” на реконструкцію нежитлових будівель літера „А-2”, літера „Б-1” та відкритого майданчику Сумського ринку по вул.Культури, б.8 міста Харкова під торгівельно-сервісний комплекс”.

Отже, перегляд оскарженої ухвали по справі № 32/510 не пов’язаний з результатом розгляду вищенаведених справ по суті та оскарження рішень по вказаних справах не перешкоджає ухваленню постанови по даній справі за результатом розгляду поданих апеляційних скарг. Стосовно пов’язаності (не пов’язаності) позовних вимог у цих справах з позовом по даній справі, питання їх первинності (вторинності), то в цій частині суд першої інстанції за результатом розгляду даної справи по суті не обмежений правом на зупинення провадження по справі в загальному порядку.

03.12.2007 року від відповідача 3 на адресу суду надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких сторона, крім іншого, звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції за позовом неналежного позивача було порушено ст.19 Господарського кодексу України, якою заборонено втручання в господарську діяльність сторони.

Відповідач 2 у судовому засіданні 18.12.2007 подав пояснення, в яких вказував про відсутність порушень прав позивача при зверненні з позовом по даній справі до суду, а також про те, що згадана ухвала перешкоджає проведенню відповідачем 3 господарської діяльності.

В судовому засіданні 18.12.2007 представник відповідача 3 подав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи або оголосити перерву у зв’язку з необхідністю подання додаткових пояснень до його апеляційної скарги. Судом відхилено вищевказане клопотання з огляду на наступне.

Апеляційні скарги підприємства Харківської облспоживспілки “Сумський ринок”, Харківської обласної спілки споживчих товариств, ТОВ “Салгір” до Київського апеляційного господарського суду згідно вхідних штампів загального відділу надійшли 23.10.2007. Відповідно до ч.1 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців з дня одержання позовної заяви (в даному випадку - апеляційної скарги). Відповідно до ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України. Таким чином, встановлений законом строк (ч.1 ст.69 ГПК України) майже сплинув, у судовому засіданні 18.12.2007 року був відсутній представник третьої особи, отже, враховуючи строк поштового обігу кореспонденції, розгляд даної справи не може відкладатися судом на іншу дату з порушенням строку. Суд також зазначає, що відповідач 3 був присутній у всіх судових засіданнях, ним неодноразово надавалися суду пояснення, в тому числі, письмові (останні подані 03.12.2007 року), сторона не обґрунтувала суду неможливість подання будь-яких доказів з причин, що від неї не залежать. За таких обставин підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.77 ГПК України, немає. Отже, клопотання не підлягає задоволенню, як необґрунтоване.

Дослідивши доводи апеляційних скарг, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.09.2007 рокупо даній справі до вирішення спору по суті заборонено Комунальному підприємству “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” (961003, м. Харків, пл. Рози Люксембург, 4, ідентифікаційний код 03355057) здійснювати будь-які дії щодо не житлових будівель літ. “А-2” площею 5157,9 кв.м. та літ. “Б-1” площею 106,2 кв.м., що знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Культури, 8, а саме: здійснювати реєстрацію (перереєстрацію) права власності, скасування або відновлення права власності будь-якої особи на вказані нежитлові будівлі (їх частину), вносити до Реєстру прав власності на нерухоме майно будь-які записи та/або зміни стосовно вказаного майна та його частин, проводити їх технічну інвентаризацію, здійснювати прийом та реєстрацію документів, на підставі яких відбувається перехід права власності на вказане нерухоме майно та його частини, видавати реєстраційні посвідчення, витяги з Реєстру прав власності на нерухоме майно та будь-які інші документи, що підтверджують реєстрацію (перереєстрацію) права власності на вказане нерухоме майно та його частини, вчиняти будь-які інші дії, пов’язані з відчуженням вказаного майна.

В описовій частині ухвали суд вказав доводи клопотання позивача (аркуш 2 оскаржуваної ухвали (том 1 справи, аркуш 155), яке задовольнив. Тоді як вказана ухвала обґрунтована тим, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду по даній справі, оскільки відповідач 4 може в подальшому вносити зміни, записи до Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо вказаних нежитлових будівель, здійснювати реєстрацію документів, на підставі яких відбувається перехід власності на вказане нерухоме майно, видавати документи, що підтверджують реєстрацію (перереєстрацію) права власності на зазначене нерухоме майно. Саме з цих підстав суд першої інстанції вжив заходів до забезпечення позову.

Тому в цій частині судом апеляційної інстанції відхиляються мотиви апелянтів стосовно того, що суд першої інстанції встановив саме той факт, що нерухоме майно – нежитлові будівлі літ. “А-2”, загальною площею 5157,9 кв.м. та літ. “Б-2”, площею 106,2 кв.м., що знаходяться за адресою Харківська обл., м. Харків, вул. Культури, 8 знищено.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України) встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Згідно ч.2 цієї статті апеляційний господарський суд не зв'язаний    доводами апеляційної  скарги (подання) і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів  статті 66 ГПК  України  господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або  зі  своєї  ініціативи  має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається  в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. А згідно з ч.1 ст.67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Відповідачу 4 на підставі чинного законодавства делеговані повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов’язаних із здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно. Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно – це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв’язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцем знаходження об’єктів нерухомого майна.

У відповідності з п.1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 07.02.2002 року № 7/5, реєстрацію прав власності здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації (БТІ).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обгрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

За змістом вищезазначеної статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (абзац 1 п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року “Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”).

Як вже зазначалося в описовій частині даної постанови, предметом позову по даній справі є, зокрема, визнання недійсним погодження “Укркоопспілки” стосовно продажу підприємства Харківської обласної спілки споживчих товариств ”Сумський ринок”, як цілісного майнового комплексу, до складу якого входять нежитлові будівлі літ. “А-2” загальною площею 5157,9 кв.м., літ. “Б-1” загальною площею 106,2 кв.м., що розташовані в м. Харкові по вул. Культури,8; визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу від 12.05.2007 р. про продаж цього ж підприємства; визнання недійсним акту приймання-передавання підприємства; зобов’язання КП “Харківське міське бюро технічної інвентаризації” закрити реєстр прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на вищевказані нежитлові приміщення.

Відповідно до приписів ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно з ч.2 цієї ж статті у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту. Враховуючи, що однією з позовних вимог є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 12.05.2007 р. вищевказаних нежитлових приміщень, наслідком – їх реєстрація, питання здійснення реєстрації (перереєстрації) права власності, скасування або відновлення права власності будь-якої особи на вказані нежитлові будівлі (їх частину), внесення до Реєстру прав власності на нерухоме майно будь-яких записів та/або змін стосовно вказаного майна та його частин, проведення їх технічної інвентаризації, здійснення прийому та реєстрації документів, на підставі яких відбувається перехід права власності на вказане нерухоме майно та його частини, видання реєстраційних посвідчень, витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та будь-яких інших документів, що підтверджують реєстрацію (перереєстрацію) права власності на вказане нерухоме майно та його частини, вчинення будь-яких інших дій, пов’язаних з відчуженням вказаного майна, судом першої інстанції не порушено принцип адекватності здійснення заходів до забезпечення позову.

У відповідності з ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. А згідно ч.2 цієї ж статті державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

В цій частині Київський апеляційний господарський суд погоджується з доводами позивача по справі стосовно обґрунтування ним можливих наслідків невжиття заходів забезпечення позову, викладених також у відзиві на апеляційні скарги стосовно того, що незастосування таких заходів може призвести до можливості здійснення відчуження майна, набутого за спірним договором, а отже, утруднить виконання рішення по даній справі. Крім того, сам відповідач 3, пояснюючи суду перешкоди в здійсненні ним господарської діяльності,  вказав, що такі перешкоди вбачає саме в неможливості продажу (відчуженні майна іншій особі), про що зафіксовано в протоколі судового засідання від 30.11.2007 року.

Саме, виходячи з вищенаведеного та аналізу вищевказаних норм матеріального права, суд апеляційної інстанції зазначає, що таке повернення в разі задоволення позову (ст.216 ЦК України) є можливим лише тоді, коли набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач) про неможливість відповідного відчуження. Тому застосування в такому випадку двосторонньої реституції може бути утрудненим або неможливим.

При встановленні відповідності виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець (абзац 2 п. 4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року “ Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”).

В цій частині судом приймаються доводи відповідача 2 та відповідача 3, що згідно ч.1 ст.19 Господарського кодексу України (далі – ГК України) суб’єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству.

Відповідно до приписів ч.1 ст.3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб’єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Поняття господарської діяльності міститься і в інших законах України, проте на відміну від загального визначення господарської діяльності в ГК України, її визначення, що міститься в спеціальних законах, застосовується лише для цілей цих законів.

Суд за результатом розгляду апеляційних скарг не встановив, що вжиті судом першої інстанції (саме оскаржуваною ухвалою) заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності відповідача 3 чи інших осіб в розумінні вищенаведеної норми матеріального права.

Отже, висновок суду першої інстанції, про те, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду по даній справі є обгрунтованим.

Стосовно доводів апелянтів (відповідача 2 та відповідача 3) про відсутність у позивача підстав для звернення до суду з відповідним позовом, не порушення його прав, як не сторони по договору, належності йому права лише на земельну ділянку, суд апеляційної інстанції відзначає, що обов’язок на встановлення матеріально-правових підстав на звернення з позовом, їх обґрунтованості покладається на суд першої інстанції при вирішенні спору по суті, за результатом якого постановляється рішення та можуть бути скасовані заходи до забезпечення позову з вищенаведених підстав у загальному порядку.

Київський апеляційний господарський суд не приймає також, як підставу для задоволення апеляційних скарг, посилання всіх апелянтів на порушення судом першої інстанції підвідомчості справ, встановленої законодавством України. Так, предметом перегляду, як вже наголошувалося, є ухвала суду першої інстанції, постановлена на підставі ст.ст.66,67 ГПК України; спір, зокрема, в частині визнання недійсним погодження Центральної спілки споживчих товариств (“Укркоопспілка”) стосовно продажу підприємства Харківської обласної спілки споживчих товариств ”Сумський ринок, визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу від 12.05.2007 р. підвідомчі згідно з ст.12 ГПК України господарським судам України. Якщо суд першої інстанції дійде висновку, що спір не підлягає розгляду в якійсь частині господарськими судами України, він на підставі п.1 ст.80 ГПК України повинен припинити провадження по справі в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову по даній справі з підстав, передбачених ст.104 ГПК України.

При зверненні з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції Харківська обласна спілка споживчих товариств згідно платіжного доручення № 427 від 05.10.2007 року сплатила державне мито, тоді як при оскарженні ухвал суду першої інстанції про забезпечення позову мито не справляється. Тому на підставі п.1 ч.1 ст.8  Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 “Про державне мито”, ст.49 ГПК України надлишково сплачене державне мито підлягає поверненню.

Керуючись ст. ст. 32 - 34, 36, 91, 92, 99, 101 – 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Відмовити Підприємству Харківської облспоживспілки “Сумський ринок”, Харківській обласній спілці споживчих товариств та Товариству з обмеженою відповідальністю “Салгір” в задоволенні апеляційних скарг.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 25.09.2007  про вжиття заходів забезпечення позову  залишити без змін.

3. Повернути Хаківській обласній спілці споживчих товариств (61125, Харківська область, м. Харків, вул. Нетеченська набережна, 14, код 01777618; р/р 0010 в АКБ “Базис” м. Харкова, МФО 351760) надлишково сплачене державне мито (платіжне доручення № 427 від 05.10.2007 р. знаходиться в матеріалах справи ) з Державного бюджету України в сумі 45,50 грн. (сорок дві грн. 50 коп.) відповідно до ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 “Про державне мито”.

Зобов’язати господарський суд міста Києва видати довідку про повернення державного мита.

4. Матеріали справи № 32/510 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

24.12.07 (відправлено)