КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2007                                                                                           № 36/89-30/103

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Лосєва А.М.

суддів:                                         Зубець Л.П.

Лосєва А.М.

при секретарі:

За участю представників:

За участю представників:

від Полтавського міжрайонного

природоохоронного прокурора

Полтавської області не з’явились

від

1. Погарщинської сільської ради не з’явились

2. Головного фінансового управління

Полтавської обласної державної

адміністрації не з’явились

3. Фінансового управління Лохвицької

районної державної адміністрації не з’явились

від відповідача Панченко С.О. (дов. б/н від

21.12.2006 р.)

від третьої особи 1. не з’явились

2. не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Полтавська міжрайонна природоохоронна прокуратура Полтавської області

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.03.2007

у справі № 36/89-30/103 (Ващенко Т.М.)

за позовом                               Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор

до                                                   ВАТ "Укрнафта"

третя особа відповідача           Полтавське обласне головне управління земельних ресурсів

Полтавська обласна виробнича асоціація "Родючість"

третя особа позивача

про                                                  стягнення 38610,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва по справі № 36/89-30/103 від 27.03.2007 р. залишено без розгляду позов Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Погарщинської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, Головного фінансового управління Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансового управління Лохвицької районної державної адміністрації на підставі п.1 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся з апеляційним поданням на ухвалу Господарського суду м. Києва від 27.04.2007 р. у справі № 36/89-30/103, в якому просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор Полтавської області, представники Погарщинської сільської ради, Головного фінансового управління Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансового управління Лохвицької районної державної адміністрації та третіх особ - 1, 2 не скористались своїм процесуальними правом, в судове засідання повноважних представників не направили.

13.09.2007 р. до відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Фінансового управління Лохвицької районної державної адміністрації надійшло клопотання, в якому останній просить, в зв’язку з відсутністю коштів на відрядження, апеляційне подання розглянути без представника фінансового управління.

18.09.2007 р. до відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Погарщинської сільської ради надійшло клопотання, в якому остання просить розглядати апеляційне подання без участі представника сільської ради. Також, в клопотанні зазначено, що позовні вимоги Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора Полтавської області повністю підтримує.

Про день і час слухання справи Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор Полтавської області, Погарщинська сільська рада, Головне фінансове управління Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансове управління Лохвицької районної державної адміністрації та треті особи - 1, 2 повідомлялись належним чином (докази знаходяться в матеріалах справи), а тому суд, вважає можливим розглянути справу у відсутність Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора Полтавської області, представників Погарщинської сільської ради, Головного фінансового управління Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансового управління Лохвицької районної державної адміністрації та третіх осіб Полтавського обласного головного управління земельних ресурсів, Полтавської обласної виробничої асоціації "Родючість".

Представник відповідача просив апеляційне подання залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва – без змін.

Розглянувши доводи апеляційного подання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для розгляду до місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Так, залишаючи позов Прокурора без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України, місцевий суд посилався на ч. 2 ст. 2 ГПК України та Рішення КСУ, згідно якого положення абз. 4 ч. 1 ст. 2 ГПК України в контексті п. 2 ст. 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява за ст. 2 ГПК є підставою для порушення справи в арбітражному суді. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ГПК України під поняттям “орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах”, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Прокурором не було надано правовстановлюючих документів на підтвердження повноважень позивача-2 та позивача-3 до представлення інтересів Полтавської обласної ради та Лохвицької районної ради. Крім цього, п. 27 ст.2 Бюджетного кодексу України дано визначення не фінансовим управлінням відповідних районних та обласних державних адміністрацій, а місцевим фінансовим органам. З огляду на наведене, місцевий суд дійшов висновку, що Полтавський міжрайонний природоохоронний прокурор визначив позивачем у даній справі орган місцевого самоврядування, якому законом не надано повноважень у спірних правовідносинах органу виконавчої влади, тощо.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ст. 121 Конституції України, на Прокуратуру України покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до п. 6 ч.2 ст.20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах наданої компетенції мають право звертатися до суду, господарського суду із заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, підприємств та інших юридичних осіб.

Тобто звернення прокурора із заявою до Господарського суду – це правовий засіб його реагування на встановлені порушення закону у процесі здійснення наглядових заходів. Не маючи права безпосередньо усувати ці порушення, прокурор звертається для цього до Господарського суду та бере участь у судовому процесі, домагаючись як поновлення порушених інтересів держави або громадянина, так і притягнення в установленому законом порядку до відповідальності осіб, які допустили ці порушення.

У відповідності зі ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадян або держави у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, рішення Конституційного суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 року, Роз'яснення Вищого Господарського суду України №04 – 5/570 від 22.05.2002 р. прокурор або його заступник подають до господарського суду позови саме в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави, чи в чому існує загроза інтересам держави, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п. 2 Рішення Конституційного суду № 3-рп99 щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 Роз'яснення Президії Вищого Господарського Суду України № 04-5570 від 22.05.2002 р., під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ч. 3 ст. 143 Конституції України, органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади.

Згідно Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні", сільські ради відносяться до органів місцевого самоврядування.

Підпунктом “б” пунктом 1 ст. 33 Закону України „Про місцеве самоврядування в України” встановлено, що до делегованих повноважень органів місцевого самоврядування відноситься здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель.

Згідно статті 1 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Тобто в даному конкретному випадку сільській раді надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Право власності набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно до закону.

Відповідно до п. 3 ст. 32 Закону України „Про власність" суб'єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Згідно ст. 12 Земельного кодексу України, п. "ї" ст. 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до повноважень сільських рад відноситься розпорядження землями територіальних громад, здійснення контролю за використанням та охороною земель, додержанням земельного та екологічного законодавства на своїй території.

Відповідно до ст.209 Земельного кодексу України та ст. 50 Закону України "Про державний бюджет України на 2003 р.", кошти які надходять в рахунок відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва, зумовлені вилученням сільськогосподарських угідь, підлягають зарахуванню, в розмірах визначених діючим законодавством, на спеціальні рахунки відповідних місцевих рад.

Враховуючи вищенаведене, Погарщинська сільська рада Лохвицького району в даному випадку є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах та вірно визначена позивачем по даній справі.

Щодо визначення співпозивачів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне, згідно постанови Кабінету Міністрів України №1204 від 19.08.02р. „Про затвердження типових положень про Головне фінансове управління обласної, Київської міської та фінансове управління Севастопольської міської адміністрації, про фінансове управління районної, районної у м. Києві та фінансовий відділ районної у м. Севастополі державної адміністрації" - фінансове управління районної, районної у м. Києві та фінансовий відділ районної у м. Севастополі держадміністрації є структурним підрозділом районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, що утворюються головою відповідної місцевої держадміністрації, є підзвітним та підконтрольним голові відповідної місцевої держадміністрації, Головному фінансовому управлінню обласної, Київської міської та фінансовому управлінню Севастопольської міської держадміністрації.

Основними завданнями фінансових управлінь є здійснення загальної організації та управління виконанням місцевого бюджету, координація діяльності учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету.

Фінансові управління забезпечують захист фінансових інтересів держави та здійснення контролю за дотриманням підприємствами, установами та організаціями законодавства щодо використання ними бюджетних коштів та коштів цільових фондів, утворених відповідною радою.

У відповідності до п. 27 ст.2 Бюджетного кодексу України, вказані місцеві фінансові органи - є установами, що відповідно до законодавства України здійснюють функції по складанню та виконанню місцевих бюджетів, контролю за витрачанням коштів розпорядниками бюджетних коштів, а також інші функції, пов'язані з управлінням коштами місцевих бюджетів.

З Листа Міністерства Фінансів України від 08.01.2003 р. N 033-417/11/15462 „З питань відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва" вбачається, що втрати сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва, зумовлені вилученням сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, підлягають відшкодуванню й зараховуються на спеціальні рахунки обласних рад - 25 відсотків; районних рад - 15, міських, сільських, селищних рад - 60, міських рад Києва та Севастополя - 100 відсотків. Кошти, які надходили в рахунок відшкодування втрат сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва, які не були передбачені як джерело формування спеціального фонду місцевих бюджетів. Тому в 2002 році зазначені кошти враховувалися в повному обсязі у спеціальному фонді Державного бюджету України у доходах по коду 211100 "Надходження коштів від відшкодування втрат сільськогосподарського й лісогосподарського виробництва", а по видатках у бюджетній програмі "Створення протиерозійних споруд та рекультивація порушених земель" (КПКВ 2406040).

Тобто на рахунки фінансових управлінь при облрайдержадміністраціях, які обслуговують обласні та районні ради, надходять кошти у вигляді втрат сільськогосподарського виробництва та зараховуються до відповідних місцевих бюджетів.

Зазначені кошти, згідно з пунктом 2 статті 209 Земельного Кодексу України, використовувалися виключно на освоєння земель для сільськогосподарських й лісогосподарських потреб, на поліпшення угідь, охорону земель відповідно до розроблених програм та проектів землеустрою.

У відповідності до положень ст.61 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що органами, уповноваженими здійснювати функції держави у спірних правовідносинах є Погарщинська сільська рада Лохвицького району, фінансове управління Лохвицької районної державної адміністрації, Головне фінансове управління Полтавської обласної державної адміністрації.

Щодо порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів держави, судова колегія зазначає наступне, відповідно вимог ст. 209 Земельного кодексу України, кошти, які надходять у порядку відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва, використовуються виключно на освоєння земель для сільськогосподарських потреб, поліпшення відповідних угідь, охорону земель відповідно до розроблених програм та проектів землеустрою.

Згідно ст. 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а тому ненадходження даних коштів на відповідні рахунки місцевих рад призводить до недофінансування заходів, спрямованих на охорону та покращення родючості земель і суперечить охоронюваним законом інтересам держави.

З урахуванням вищезазначеного, судова колегія приходить до висновку, що у Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора були всі законні підстави для звернення з позовом в інтересах держави в особі Погарщинської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, Головного фінансового управління Полтавської обласної державної адміністрації, Фінансового управління Лохвицької районної державної адміністрації, оскільки збереження, раціональне використання, поліпшення та відтворення стану земельних ресурсів є невід'ємною умовою зміцнення правопорядку та законності в даній сфері, забезпечення екологічної безпеки в Україні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом припущено помилкове застосування ч1 п.1 ст. 81 ГПК України, що визнається підставою для задоволення апеляційного подання і скасування ухвали у даній справі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 101, 102, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора задовольнити.

2.          Ухвалу Господарського суду м. Києва від 27.03.2007 р. у справі

№36/89-30/103 скасувати.

3.           Справу №36/89-30/103 направити до Господарського суду м. Києва для розгляду.

Головуючий суддя                                                                      Лосєв А.М.

Судді                                                                                          Зубець Л.П.

Лосєв А.М.