СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.07                                                                                 Справа № 8/448пд.

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П., розглянувши матеріали справи за позовом

Малого приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Варіант-К»,місто Луганськ,

до Виконавчого комітету Луганської міської ради в особі начальника управління комунальним майном Луганської міської ради, місто Луганськ, -

про визнання угоди про зміну договору недійсним, -

при секретарі судового засідання Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача – Балащук В.І., - довіреність №190707/01 від 19.07.07 року;

від відповідача –Демченко Д.О., - довіреність №01-03-30/1842а від 13.04.06 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про:

визнання недійсною угоди №2 від 29.01.07 року про зміну договору оренди нежитлового приміщення №483-А від 01.05.01 року недійсною;

стягнення з відповідача судових витрат у вигляду державного мита у сумі 85грн. 00 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення позову у сумі 118 грн. 00 коп.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено з 23 серпня до 14 вересня 2007 року та з 14 вересня до 02 жовтня 2007 року - у зв’язку з неприбуттям відповідача.

Ухвалою суду від 02.10.07 року, на підставі взаємно узгодженого клопотання сторін, термін судового розгляду справи продовжено на один місяць –до 02 листопада 2007 року.

У судовому засіданні оголошено перерву з 02 жовтня до 12 жовтня 2007 року –з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено з 12 жовтня до 23 жовтня 2007 року –у зв’язку з неприбуттям представника позивача.

У судовому засіданні, яке відбулося 23.10.07 року, представниками сторін подано клопотання про відмову від здійснення фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст.4-4 та 81-1 ГПК України, а тому його задоволено судом.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись при цьому на те, що відповідач при укладенні спірної додаткової угоди до договору оренди №483-А від 01.05.01 року ввів позивача в оману, а тому останній, підписуючи її, не розумів значення своїх дій та змісту підписаної ним додаткової угоди.

Представник відповідача позов не визнав, про що також зазначив у своєму відзиві на нього (вих. №б/н від 14.09.07 року), посилаючись на те, що вимоги позивача суперечать фактичним обставинам справи, а також чинному законодавству України, у тому числі –вимогам ст.ст. 202, 203, 206 та 208 Цивільного кодексу України (далі –ЦКУ).

І.Заслухавши представників сторін та третьої особи, розглянувши і дослідивши обставини справи та додатково надані матеріали, суд дійшов наступного.

1. Кожна із сторін по цьому спору у встановленому законом порядку зареєстрована в якості юридичної особи, що підтверджується матеріалами справи.

2. 01.05.2001 року між Виконавчим комітетом Луганської міської ради в особі начальника Управління комунальним майном Луганської міської ради (орендодавець), - з одного боку, - та Приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Варіант-К»(орендар), - з іншого боку, - у простій письмовій формі (що відповідало вимогам ч. 1 ст. 44 чинного на той час Цивільного кодексу УРСР), укладено договір оренди нежитлового приміщення №483-А, - згідно якому орендодавець передав. а орендар отримав у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 79,9 кв. м, яке розташоване у місті Луганську, кв. Южний, 2-а, вартість якого станом на 19.04.01 року складає 15100 грн. (п.1.1 договору), за що орендар зобов’язався щомісячно сплачувати орендну плату у розмірі 158,34 грн. (п. 3.1).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (абзац 2 п. 3.1).

Розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та у випадках, передбачених законодавством України (п. 3.3).

Договір діє з 01.05.2001 року по 01.05.2016 року, - тобто впродовж 15 років (п. 7.1); зміна або розірвання договору можуть мати місце за погодженням сторін (п. 7.3); в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення його строку протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (п.7.5).

Отже, цей договір є чинним на час розгляду позову.

(Ним врегульовано також усі інші суттєві його умови, які не мають значення для вирішення спору, а тому не наводяться судом у цьому рішенні).

Предмет оренди передано орендареві 01.05.01 року, що підтверджується актом прийому-передачі, складеним та підписаним представниками сторін.

3. 03.07.06 року за вих. №01-03-14/8289-а Виконавчий комітет Луганської міської ради (далі –Виконком, - відповідач) звернувся до позивача з листом, яким поставив його до відома про те, що «у зв’язку зі змінами, внесеними до методики розрахунку та порядку використання плати за оренду об’єктів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Луганська (рішення виконавчого комітету Луганської міської ради від 24.05.06 року №63/3), на підставі умов договору оренди нежитлового приміщення від 01.05.01 року №483-А, пропонуємо переглянути розмір орендної плати за користування нежитловим приміщенням з метою приведення у відповідність до чинної методики».

На підтвердження факту внесення змін до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду об’єктів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Луганська, відповідач надав до справи одноіменне рішення виконавчого комітету Луганської міської ради від 19.07.06 року за №157/7.

Як саме рішення, так і затверджена ним методика були чинними на момент укладення спірної додаткової угоди, а також є чинними на час розгляду судом цього спору.

19.10.06 року співробітник позивача Тітова С.А. у своїй доповідній записці повідомила директора підприємства про те, що у виконавчому комітеті Луганської міської ради їй було повідомлено про те, що «акт оцінки вартості майна та висновки про вартість майна, складені та затверджені відповідно до Методики оцінки майна, у Виконавчому комітеті Луганської міської ради, в Управлінні комунальним майном Луганської міської ради, –відсутні».

Відповідач, на вимогу суду, надав до матеріалів справи Звіт про оцінку майна –вбудованого нежитлового приміщення №144, яке знаходиться за адресою: місто Луганськ, кв. Южний, 2-а (тобто –предмету оренди), станом на 30.11.06 року, складений підприємцем Авершиним Геннадієм Володимировичем.

Згідно цьому висновку, за результатами проведеної незалежної експертизи оцінка об’єкта оренди становить 89859 грн.

Висновок затверджено начальником Управління комунального майна Луганської міської ради 29.01.07 року.

Позивач та відповідач по цій справі, а також незалежний оцінщик Авершин Г.В. склали та підписали тристоронній акт приймання-передачі робіт щодо незалежної оцінки вбудованого нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Луганськ, кв. Южний, 2-а, виконаних згідно договору №219 від 26.12.06 року, - при цьому позивач, згідно цьому акту, підписав його як платник суми вартості робіт з проведення незалежної експертної оцінки (540,00 грн.).

Отже, суд вважає, що позивач, підписуючи вищеназваний акт, не міг бути необізнаним з приводу змісту висновку про незалежну оцінку вартості орендованого ним майна; і у будь-якому випадку він мав реальну можливість ознайомитися з цим висновком до підписання спірної угоди.

Більше того, - як вбачається з матеріалів справи, позивач 15.01.07 року за вих. №б/н звернувся до відповідача з листом, в якому поставив «питання про переукладення договору оренди нежитлового приміщення №144 загальною площею 89,3 кв. м, яке знаходиться за адресою: місто Луганськ, кв. Южний, 2-а, згідно змін статті 739 ЦК України, терміном до 3 (трьох) років.

У зв’язку з тим, що у цьому приміщенні розташоване кафе, яке не торгує підакцизними групами товарів, згідно постанови КМ України №1846 від 27.12.06 року прошу застосувати коефіцієнт 8%».

4. 29.01.07 року між Міськвиконкомом (орендодавець), - з одного боку, - та ПП «ВКФ «Варіант-К»(орендар), - з іншого боку, - укладено угоду №2 про зміну договору оренди нежитлового приміщення №483-А від 01.05.01 року, - згідно якій внесено зміни до:

пункту 1.1 розділу 1 договору, замінивши слова та цифри «станом на 19.04.01 року складає 15600 грн.»- на слова та цифри «станом на 30.11.06 року складає за експертною оцінкою 88859,00 грн.»(п. 1 угоди);

пункту 1.1 та до акту приймання-передачі слова та цифри «площею 79,9 кв. м»на слова та цифри «площею 89,3 кв. м»(пункт 2 угоди);

першого абзацу пункту 3.1, виклавши його у наступній редакції:

«орендна плата з моменту укладення даної угоди становить, без урахування індексу інфляції, за січень 2007 року –1809,17 грн. згідно додатку до даної угоди –розрахунку орендної плати. Ставка річної орендної плати становить двадцять відсотків вартості орендованого майна»(пункт 3.1 угоди);

пункту 3.2, який викласти у новій редакції:

«Орендна плата вноситься орендарем у повному обсязі на рахунок №1964 в УДК у м. Луганську ГУ ДКУ у Луганській області, МФО 804013, код 21796730, щомісячно, не пізніше 10 числа поточного місяця»(пункт 3.2 угоди);

Попередні редакції розрахунків орендної плати вважати такими, що втратили чинність (п. 4 угоди).

Дана Угода вступає в силу з 29.01.07 року (п.6).

Додаткову угоду підписано представниками сторін та скріплено їх печатками.

З огляду на те, що вищезгадана угода є додатковою до основного договору оренди №483-А від 01.05.01 року, укладеного за правилами, встановленими ЦК УРСР, термін дії якого –до 01.05.2016 року, - суд вважає, що при її (додаткової угоди) укладенні сторони правомірно не застосували правило ст.ст. 793 та 794 Цивільного кодексу України у редакції, чинній з 01.01.07року.

ІІ.Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов НЕ підлягає задоволенню з таких підстав.

1.Наявні у справі докази підтверджують, що позивач по цій справі –орендар за основним договором та додатковою угодою до нього –був належним чином поінформованим та обізнаним з усіх істотних умов додаткової угоди, у тому числі –суми незалежної експертної оцінки об’єкту оренди, - що спростовує його доводи про те, що він, підписуючи додаткову угоду, не розумів «змісту підписаної ним додаткової угоди».

Позивач не надав до справи жодного доказу на підтвердження свого доводу про те, що він, підписуючи додаткову угоду, не розумів значення своїх дій.

Крім того, він не надав до суду жодного доказу щодо того, що укладена сторонами додаткова угода від 29.01.07 року не відповідає вимогам статей 202 та 203 ЦКУ, в яких сказано:

частини 1 та 2 статті 202, - що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори);

частини 1-5 статтті 203, - що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Сторони спірної додаткової угоди дотрималися вимог статті 208 ЦКУ щодо форми угоди, виклавши її у письмовій формі.

За таких обставин суд вважає, що підстави для застосовування правила статей 215 та 216 ЦКУ у даному випадку –відсутні.

Позивач, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, якою встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, - не довів законність та обґрунтованість своїх вимог.

З огляду на викладене позов задоволенню НЕ підлягає.

Відповідно до ст.ст.44, 47, 47-1 та 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 202, 203, 208 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 32-33, 44, 47, 47-1, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні 23.10.2007 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного господарського суду Луганської області у 10-денний термін з дня його підписання.

Рішення складено у повному обсязі та підписано – 26 жовтня 2007 року.

Суддя                                                    А.П.Середа