ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.12.07                                                                                                         Справа № 31/198

(4/114-3/20)

Господарський суд Львівської області, розглянувши матеріали справи

за позовом:
Львівського комунального підприємства „Залізничнетеплоенерго”, м. Львів

до відповідача:
Житлово-експлуатаційної контори „Електрон” Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства „Концерн-Електрон”, м. Львів

про:
стягнення 30 030,44 грн.

Суддя: Артимович В.М.
секретар: Митник М.Б.
Артимович В.М.

При секретарі:
Митник М.Б.

Представники

від позивача:
Охріменко В.В. –представник (довіреність № 1 від 20.01.07 року);

від відповідача:
Стецишин В.С.- представник (довіреність № 057/298 від 16.11.07 року).

Представникам позивача та відповідача роз’яснено права і обов’язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, в тому числі право заявляти відводи. У відповідності до ст. 81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась, про що сторони подали відповідне клопотання.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Львівського комунального підприємства „Залізничнетеплоенерго”, м. Львів, надалі –позивач, до Житлово-експлуатаційної контори „Електрон” Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства „Концерн-Електрон”, м. Львів, надалі –відповідач, про стягнення заборгованості, пені, інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних на загальну суму 30 030,44 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.02.2007 р. задоволено частково позовні вимоги позивача, а саме: основний борг в сумі 20168,08 грн., три відсотки річних в сумі 1514,52 грн. та інфляційні нарахування в сумі 5668,60 грн.; у стягненні пені в розмірі 2679,24 грн. судом відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.05.2007 р. апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення господарського суду Львівської області від 16.02.07 року в частині надання розстрочки змінено, а в решті позовних вимог –залишено в силі.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.08.2007 р. у даній справі частково задоволено касаційну скаргу позивача, рішення місцевого та апеляційного господарського суду скасовано та справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Ухвалою суду від 22.10.07 року розгляд справи призначено на 06.11.07 року.

В судове засідання 06.11.07 року не з’явилися представники сторін, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали, витребовуваних судом документів не подали. Позивач подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв”язку із неможливістю забезпечення явки представника в судове засідання.

Відповідач подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки розрахунку остаточного боргу по угоді № 3408 за період з 01.11.05 року по 01.12.06 року. В судове засідання 20.11.07 року відповідач повторно не з”явився, вимог попередніх ухвал суду не виконав, витребовуваних документів не подав.

Позивач 03.12.07 року подав через канцелярію суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказує на те, що відповідач частково сплатив основний борг за спожиту теплову енергію, у зв’язку з чим просить стягнути з відповідача 9818,08 грн. основного боргу, 2679,24 грн. пені, 1514,52 грн. 3 % річних та 5668,60 грн. інфляційних витрат. Відповідач 03.12.07 року подав через канцелярію відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що ним частково погашено основний борг за спожиту теплову енергію, а також просить суд зменшити розмір інфляційних нарахувань, пені, трьох відсотків річних на 90 %, а залишок 10 % зобов”язується сплатити після рішення суду. Також відповідач у поданому відзиві просить суд розстрочити виконання рішення суду щодо сплати основного боргу в сумі 9818,08 грн. на 24 місяці із щомісячною сплатою в розмірі 409,09 грн.

В судове засідання 03.12.07 року сторони з”явилися, надали  суду пояснення по суті позовних  вимог.

За згодою сторін згідно ст. 85 ГПК України судом 03.12.2007 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлений, оформлений і підписаний 07.12.2007 р.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив:

01.10.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 4203 про постачання теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого позивач зобов’язувався надавати теплову енергію, а відповідач зобов’язувався своєчасно оплачувати її за встановленими тарифами.

Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Абзац 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем станом на дату оголошення рішення в даній справі заборгованість відповідача перед позивачем по договору про постачання теплової енергії в гарячій воді становить 9818,08 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв’язку з цим позовні вимоги позивача про стягнення із відповідача 5668,60 грн. гривень інфляційних нарахувань та 1514,52 гривень трьох відсотків річних підлягають до задоволення.

Правові основи господарської діяльності суб’єктів господарювання регулюються Господарським кодексом України, ст. 230 якого встановлено, що учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені).

Умовами укладеного між сторонами цього спору договору, зокрема п. 7.2.3, передбачено відповідальність відповідача за неналежну оплату теплової енергії у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Проаналізувавши вказані вище норми законодавства та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачеві пеню в розмірі 2679,24 грн.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Подібна норма міститься і в ст. 551 Цивільного кодексу України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зважаючи на важке фінансове становище відповідача, відсутність дотацій з державного бюджету, несплату мешканцями за комунальні послуги у повному об’ємі, укладенням відповідачем договорів на реструктуризацію заборгованості з мешканцями суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення пені, що підлягає стягненню з відповідача, до 679,24 грн.

Також суд, проаналізувавши матеріали справи, зважаючи на обов’язковість вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 21.08.2007 р. у даній справі, керуючись ст. 121 ГПК України та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», вважає, що клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду в частині основного боргу задоволенню не підлягає.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково.

Оскільки даний спір виник з вини відповідача, судові витрати у відповідності до ч. 2 ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1, 4-7, 12, 33, 43, 49, 80, 82, 83, 84, 85, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Львівського комунального підприємства „Залізничнетеплоенерго”, м. Львів, задовольнити частково.

2. Стягнути із Житлово-експлуатаційної контори „Електрон” Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства „Концерн-Електрон” (79069, вул. Шевченка, 318, м. Львів; п/р 0040 в ПІБ м. Львова, МФО 325666, ) на користь Львівського комунального підприємства „Залізничнетеплоенерго” (79054, вул. С.Петлюри, 4а, м. Львів; п/р 260038680 в ЛОД АППБ „Аваль”, МФО 325570, код ЄДРОПУ 20784943) 9818,08 грн. основного боргу, 679,24 грн. пені, 5668,60 грн. інфляційних нарахувань, 1514,52 грн. трьох відсотків річних, 300,33 грн. сплаченого державного мита та 118,00 грн. сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. У позові Львівського комунального підприємства „Залізничнетеплоенерго”, м. Львів, до Житлово-експлуатаційної контори „Електрон” Дочірнього підприємства Відкритого акціонерного товариства „Концерн-Електрон”, м. Львів, про стягнення пені в сумі 2000,00 грн. відмовити.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Суддя