КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2007                                                                                           № 43/454

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

позивача -не з’явились;

відповідача - Яковлєв С.В. (дов. від 24.01.2007 р., б/н);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Плеяда"

на рішення Господарського суду м.Києва від 19.09.2007

у справі № 43/454

за позовом                               Приватного підприємства "Плеяда"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Квіза-Трейд"

про                                                  стягнення 29020,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 19.09.2007 року у справі № 43/454 за позовом Приватного підприємства “Плеяда” (далі – позивач, ПП “Плеяда”) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Квіза-Трейд” (далі – відповідач, ТОВ “Квіза-Трейд”) про стягнення 29 020,00 грн., в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Приватне підприємство “Плеяда”, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняте нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що при прийнятті спірного рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме, суд не взяв до уваги, що сума, яка була перерахована Приватним підприємством “Плеяда” попередня оплата, за договором не може вважатись збитками.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Квіза-Трейд” надало письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому спростовує наведені в ній доводи та просить залишити апеляційну скаргу Приватного підприємства “Плеяда” без задоволення, а спірне рішення від 19.09.2007 року – без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2007 року апеляційну скаргу Приватного підприємства “Плеяда” було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 11 год. 20 хв. 10.12.2007 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2007 року у зв’язку з неявкою уповноваженого належним чином представника відповідача, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 12 год. 00 хв. 24.12.2007 року.

24.12.2007 року в судове засідання в апеляційній інстанції з’явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з’явився. Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином. Однак на адресу суду позивач направив клопотання про відкладення розгляду справи, викладене в телеграмі, у зв’язку з неможливістю направити уповноваженого представника.

Колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в судовому засіданні розглянуто письмове клопотання Приватного підприємства “Плеяда” про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача питання про розгляд вказаного клопотання позивача залишив на розсуд суду.

Суд, проаналізувавши заявлене клопотання, матеріали справи та, вислухавши думку представника відповідача, ухвалив відмовити в задоволенні заявленого клопотання, оскільки дане клопотання позивачем ніяким чином необґрунтовано, належних доказів на підтвердження неможливості забезпечити явку в дане судове засідання уповноваженого представника не надано.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців. Таким чином, подання необґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи є зловживанням процесуальними правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, та призводить до затягування розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце слухання справи по розгляду апеляційної скарги, колегія вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмового відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту – ГПК України) апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

27.07.2006 року ТОВ “Квіза-Трейд” (Виконавець) уклало договір про надання маркетингових (рекламних) послуг № 27/07 з ТОВ “Квіза-Трейд” (Замовник), згідно умов якого Замовник доручив, а Виконавець прийняв на себе зобов’язання з надання Замовнику комплексу маркетингових послуг, пов’язаних з продажем товарів, найменування кожної, кількість місяців, протягом яких надається кожна з послуг, та вартість послуг зазначаються у додатках до договору, які є його невід’ємною частиною.

Пунктами 2.1.1. та 2.1.3 договору визначено, що Замовник зобов’язаний своєчасно надавати Виконавцю інформацію, необхідну для надання послуг, та рекламні матеріали; сприяти Виконавцю при виконанні ним зобов’язань за договором.

Згідно п. 2.1.4 договору, Замовник зобов’язаний замовити та отримати послуги на всю суму, зазначену в п. 3.1 договору – на 29 020,00 грн., в іншому випадку він сплачує Виконавцю збитки в розмірі 100% від суми незамовлених та/або невикористаних послуг.

Відповідно до п. 3.2 договору, Замовник зобов’язаний здійснювати 100% попередню оплату послуг Виконавця протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку, але в будь-якому випадку до початку надання Виконавцем послуг.

Як вказано у п. 5.2 договору, у випадку безпідставної відмови Виконавця від виконання умов договору або дострокового розірвання договору, виконавець зобов’язується повернути на поточний рахунок Замовника вартість ненаданих маркетингових послуг.

Відповідно до п. 7.1. договору, він вступає в силу з дня підписання та діє до 31.12.2006 року.

На виконання зазначеного договору ПП “Плеяда” перерахувало ТОВ “Квіза-Трейд” 29 020,00 грн.

ТОВ “Квіза-Трейд” свої зобов’язання за договором не виконало, оплачені послуги надані не були.

05.03.2007 року ПП “Плеяда” звернулось до ТОВ “Квіза-Трейд” з претензією на суму 29 020,00 грн. з вимогою протягом 3-х банківських днів з моменту отримання претензії, але не пізніше 07.03.2007 року повернути сплачені як передплата грошові кошти за послуги, які фактично не були надані.

Оскільки відповідач відповіді на претензію не надав та вимоги претензії не виконав, позивач звернувся до господарського суду з вимогою стягнути з ТОВ “Квіза-Трейд” 29 020,00 грн., відповідно до п. 5.2 договору.

Відповідно до ст.. 173 Господарського кодексу України (далі – ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Однією з підстав виникнення господарського зобов'язання, згідно ст. 174 ГК України, є господарський договір.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які є одним із видів господарських зобов'язань, - це цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України, встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічну норму містять ч.ч.. 1, 2, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, відповідно до яких, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно умов договору, до обов’язків Замовника належать своєчасне надання Виконавцю інформації, необхідної для надання послуг, та рекламні матеріали; сприяння Виконавцю при виконанні ним зобов’язань за договором, замовлення та отримання послуг на всю суму – 29 020,00 грн. Отже, як вбачається з матеріалів справи, ПП “Плеяда” умови, передбачені п. 2.1.1 та п. 2.1.4 договору, не виконано.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 221 ГК України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором. Прострочення кредитора дає боржникові право на відшкодування завданих простроченням збитків, якщо кредитор не доведе, що прострочення не спричинено умисно або через необережність його самого або тих осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Після закінчення прострочення кредитора боржник відповідає за виконання на загальних підставах.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

ПП “Плеяда” не доведено, що прострочення зобов’язання з його боку не спричинено умисно або через необережність його самого, а, отже, воно є кредитором, що прострочив виконання господарського зобов’язання. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів в розумінні ст. 34 ГПК України на підтвердження того, що з його боку велись переговори щодо формування завдання за договором шляхом листування або-будь яким іншим чином, про що він зазначає у додаткових поясненнях (а. с. 33).

Отже, позовні вимоги ПП “Плеяда” не підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд повно з’ясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101 – 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення господарського суду м. Києва від 19.09.2007 року по справі № 43/454 за позовом Приватного підприємства “Плеяда” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Квіза-Трейд” про стягнення 29 020,00 грн. залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства “Плеяда”–  без задоволення.

2.          Справу № 43/454 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя

Судді

26.12.07 (відправлено)