ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №

За позовом

до

про

Суддя Дідиченко М.А.
Секретар Приходько Є.П.

Представники:

від позивача:
Березенко І.В. - пред. за довірен. від 10.08.2007 року

від відповідача:
Митяй А.О. - пред. за довірен. від 13.08.2007 року

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Генеральною угодою факторингу № 18-10/14 від 09.06.2006 року у розмірі 616 019 грн. 51 коп., з яких 435089 грн.85 коп. заборгованості за зворотнім викупом права вимоги, 14429 грн. 66 коп. пеня за прострочення строку зворотного викупу права вимоги та строку сплати винагороди, 166500 грн. 00 коп. штрафу за порушення п.п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9. Угоди.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 11.09.2007 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 04.10.2007 року.

Позивач у судовому засідання 04.10.2007 року підтримав заявлені позовні вимоги, відповідно до яких зазначив, що відповідач порушив взяті не себе зобов'язання за Генеральною угодою факторингу № 18-10/14 від 09.06.2006 року, оскільки, по - перше, не здійснив зворотній викуп права вимоги дебіторських зобов'язань за Договорами поставки № 5/250 від 01.10.2005 року, № 5/235 від 12.09.2005 року, № КВМ 01/08 від 01.08.2006 року, № 6/29/3-6 від 15.03.2006 року, а по - друге, не сплатив винагороду, у передбаченій генеральною угодою факторингу строки.

Відповідач у судове засідання 04.10.2007 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 11.09.2007 року не виконав, витребуваних судом документів не надав, проте подав через канцелярію Господарського суду міста Києва клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2007 року відкладено розгляд справи на 23.10.2007 року, зобов'язано позивача надати суду оригінал Генеральної угоди факторингу № 18-10/14 від 09.06.2006 року та додаткової угоди до нього, детальний розрахунок заборгованості відповідача, яка виникла внаслідок невиконання дебіторами своїх грошових зобов'язань (банківські виписки, що свідчать про заборгованість дебіторів та відповідача).

Позивач у судове засідання 23.10.2007 року не з'явився та не виконав вимоги попередньої ухвали суду, причини неявки суду не відомі.

Відповідач у судовому засіданні 23.10.2007 року надав усні заперечення на заявлені позовні вимоги та підтримав подане через канцелярію Господарського суду міста Києва клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2007 року відкладено розгляд справи на 05.11.2007 року.

Позивач у судовому засіданні 05.11.2007 року підтримав свою правову позицію.

Відповідач надав пояснення по справі, відповідно до яких не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу та пені. Проте, відповідач заперечив проти стягнення 166 500 грн. 00 коп. штрафу, оскільки позивачем не доведено перерахування ТОВ «Асконі-центр»на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів у сумі 150 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору. Господарський суд має право знайомитися з доказами безпосередньо в місці їх знаходження.

Враховуючи приписи зазначеної норми права, суд дійшов висновку витребувати у ТОВ «Асконі-центр»докази перерахування на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів у сумі 150 000 грн. 00 коп. за отриманий товар, на які посилається товариство у листі Вих. № 39 від 06.03.2007 року (платіжні доручення, виписки з банківських розрахунків).

Окрім того, сторони звернулися до суду з спільним клопотанням про продовження строку вирішення спору.

Враховуючи приписи ст. 69 ГПК України, суд задовольнив клопотання сторін про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2007 року продовжено строк вирішення спору, відкладено розгляд справи на 19.11.2007 року та зобов’язано сторони надати суду документи необхідні для повного, всебічного та об’єктивного розгляду справи.

Позивач у судовому засіданні  02.10.2007 року підтримав свою правову позицію та скориставшись наданим йому правом, в порядку ст. 22 ГПК України, зменшив розмір позовних вимог, відповідно до яких просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 516 019 грн. 51 коп., з яких 335 089 грн.85 коп. заборгованості за зворотнім викупом права вимоги, 14 429 грн. 66 коп. пеня за прострочення строку зворотного викупу права вимоги та строку сплати винагороди, 166 500 грн. 00 коп. штрафу за порушення п.п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9. Угоди.

Зазначена заява  обґрунтована тим, що відповідач частково погасив  заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім своїх зобов’язань за Генеральною угодою факторингу № 18-10/14 від 09.06.2006 року.

Частина 4 ст. 22 ГПК України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи те, що судом не встановлено, що вищезазначені дії позивача суперечать законодавству або порушують права та охоронювані законом інтереси інших осіб, суд прийняв заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Відповідач, у поданих суду запереченнях, заявлені до нього позовні вимоги не визнав в частині стягнення 166500 грн. 00 коп. штрафу за порушення п.п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9. Угоди, оскільки вважає неможливим одночасне застосування штрафу та пені за одне й те саме допущене правопорушення. Окрім того, відповідач зауважив на тому, що позивачем не доведено перерахування ТОВ «Асконі-центр»на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів у сумі 150 000 грн. 00 коп.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В:

09.06.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»в особі Київської міської філії (надалі –фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Винодел Молдови компані»(надалі –клієнт) було укладено Генеральну угоду факторингу №18-10/14 (надалі –угода), предметом якої є здійснення позивачем факторингу дебіторської заборгованості (прав вимоги) відповідача по відношенню до третіх осіб (дебіторів), перелік яких наведений у додатку №1 до цієї Угоди, за зобов’язаннями за якими їх сума, строк вказані у реєстрах до цієї Угоди (права вимоги). Право вимоги засвідчують розрахункові документи (накладні, товарно-транспортні накладні, тощо), на підставі яких здійснена передача товарів (робіт, послуг), при цьому факт передачі таких товарів (робіт, послуг) засвідчується довіреністю одержувача.

За змістом ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до п. 2.1. угоди, факторинг здійснюється шляхом відступлення відповідачем позивачу прав вимоги до дебіторів, відповідно до розрахункових документів внесених до реєстрів.

Пунктами 1.4., 3.3.8 угоди встановлено, що факторинг здійснюється на умовах регресу –у разі невиконання або не повного виконання дебіторами своїх зобов’язань, що випливають з прав вимоги, відповідач зобов’язаний здійснити їх зворотній викуп в порядку, визначеному п.п. 2.6. –2.8. угоди.

За правами вимоги, що були відступлені, позивач встановлює додатковий період очікування коштів від дебіторів, протягом якого відповідач має право не здійснювати зворотній викуп права вимоги. Максимальний строк періоду очікування складає не більше 15 календарних днів з моменту невиконання дебіторами своїх зобов’язань на користь позивача (п.2.6. угоди).

Як вбачається з доказів наявних у матеріалах справи, відповідач на 16-ий день періоду очікування не здійснив зворотний викуп права вимоги дебіторських зобов'язань за Договорами поставки № 5/250 від 01.10.2005 року, № 5/235 від 12.09.2005 року, № КВМ 01/08 від 01.08.2006 року, № 6/29/3-6 від 15.03.2006 року на загальну суму 335089 грн. 85 коп.

Даний факт, встановлений судом відповідачем не заперечувався.

Згідно вимог п.3.3.9. угоди, відповідач зобов’язався сплачувати позивачу винагороду в розмірі та порядку, передбаченому п. 2.11. угоди, а саме щомісячно до 5-го числа наступного за звітнім місяця в розмірах встановлених п.п. 2.11.1, 2.11.2, 2.11.3 Угоди.

20.07.2007 року позивач звертався до відповідача з претензією №18-10/50, в якій просив погасити заборгованість  за угодою.

Відповідач листом № 293 від 20.08.2007 року зобов’язався не пізніше 31.08.2007 року здійснити зворотній викуп прав вимоги дебіторських зобов’язань та сплатити винагороду у відповідності до вимог п.п. 3.3.8, 3.3.9. Угоди.

Проте, відповідач в обіцяний строк не здійснив зворотнього викупу права вимоги дебіторських зобов’язань за Договорами поставки № 5/250 від 01.10.2005 року, № 5/235 від 12.09.2005 року, № КВМ 01/08 від 01.08.2006 року, № 6/29/3-6 від 15.03.2006 року на загальну суму 335089 грн. 85 коп.

Таким чином, станом на день звернення позивача до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 335089 грн. 85 коп.

З доказів по справі вбачається, що позивач виконав свої зобов’язання в повному обсязі та належним чином.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідач в судове засідання не з’явився та не надав  суду пояснень з приводу заявлених до нього позовних вимог.

Факт порушення відповідачем договірних зобов’язань судом встановлено та по суті не оспорений відповідачем.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських   договорів   застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексу.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів,  необхідних  для належного  виконання нею зобов'язання,  враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст.193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми зворотнього викупу права вимоги дебіторських зобов’язань за Договорами поставки № 5/250 від 01.10.2005 року, № 5/235 від 12.09.2005 року, № КВМ 01/08 від 01.08.2006 року, № 6/29/3-6 від 15.03.2006 року у розмірі  335 089 грн. 85 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення строків оплати винагороди в сумі в сумі 170 грн. 14 коп. за період прострочення з 06.04.2007 р. по 25.06.2007 р. та пені за прострочку зворотнього викупу права вимоги в сумі 14 259 грн. 52 коп. за період прострочення з 15.03.2007 р. по 31.08.2007 р., з урахуванням того, що платіжним дорученням № 26416 від 25.06.2007 року відповідачем було сплачено пеню на суму 17 031 грн. 28 коп. Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, контррозрахунку пені не надав.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконано.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Пунктом 4.1. Угоди передбачено, що у разі прострочення відповідачем строку зворотного викупу права вимоги, визначеного п.2.7. Угоди, а саме здійснення зворотного викупу права вимоги не пізніше наступного дня на підставі повідомлення позивача, у його невиконаній частині, шляхом перерахування позивачу суми невиконаного дебітором зобов’язання, а також строків сплати винагороди, встановлених п. 2.11. цієї Угоди, відповідач сплачує пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ що діє у період прострочення.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору ( п.4.1. ) та Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань“, тому позовні вимоги в частині стягнення пені

за прострочку зворотнього викупу права вимоги в сумі 14 259 грн. 52 коп. за період прострочення з 15.03.2007 р. по 31.08.2007 р. та пені за прострочення строків оплати винагороди в сумі в сумі 170 грн. 14 коп. за період прострочення з 06.04.2007 р. по 25.06.2007 р. підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача.

Згідно з ч.5 ст.78 ГПК України суд у разі визнання відповідачем позову приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Господарським судом міста Києва не встановлено у даній справі, що дії відповідача по  визнанню позовних вимог в частині стягнення суми зворотнього викупу права вимоги дебіторських зобов’язань у розмірі 335 089 грн. 85 коп., пені за прострочку зворотнього викупу права вимоги в сумі 14 259 грн. 52 коп. та пені за прострочення строків оплати винагороди в сумі в сумі 170 грн. 14 коп. суперечать законодавству або порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд задовольняє вимоги позивача по стягненню з відповідача суми зворотнього викупу права вимоги дебіторських зобов’язань за Договорами поставки № 5/250 від 01.10.2005 року, № 5/235 від 12.09.2005 року, № КВМ 01/08 від 01.08.2006 року, № 6/29/3-6 від 15.03.2006 року у розмірі  335 089 грн. 85 коп. та в частині стягнення пені за прострочку зворотнього викупу права вимоги в сумі 14 259 грн. 52 коп. за період прострочення з 15.03.2007 р. по 31.08.2007 р. та пені за прострочення строків оплати винагороди в сумі в сумі 170 грн. 14 коп. за період прострочення з 06.04.2007 р. по 25.06.2007 р. в повному обсязі.

Крім того позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача 166 500 грн. 00 коп. штрафу за порушення п.п. 3.3.7., 3.3.8., 3.3.9. угоди, яка не підлягає задоволенню судом виходячи з наступного.

Застосування штрафної санкції у вигляді штрафу у розмірі 3 % від суми ліміту максимальної заборгованості,  що застосовує позивач за порушення п. 3.3.8 угоди на підставі п.4.2 договору є неправомірним, оскільки в даному випадку відповідач допустив правопорушення у вигляді прострочення строку зворотнього права вимоги, у зв’язку з чим стягувати штраф за вказане правопорушення на підставі п. 4.2 Договору є необґрунтованим, оскільки за таке порушення зобов’язання передбачена відповідальність у вигляді пені.

Щодо застосування штрафної санкції у вигляді штрафу у розмірі 3% від суми  ліміту максимально заборгованості, що застосовує позивач за порушення п. 3.3.7 та п. 3.3.9 угоди на підставі п. 4.2 договору є також необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено та документально не підтверджено факту перерахування ТОВ «Асконі-центр»на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів у сумі 150 000 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, пеня і штраф є різновидами неустойки, то стягнення з відповідача одночасно пені та штрафу за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання протирічить Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача штрафу не підлягає задоволенню, з урахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на те, що по –перше,  позивачем не надано суду доказів перерахування дебітором відповідачу грошових коштів на суму 150 000 грн. 00 коп., а по –друге, відповідач допустив правопорушення у вигляді прострочення строку зворотного викупу права вимоги, що є підставою для стягнення з нього пені у відповідності до п. 4.1. Угоди, у зв’язку з чим застосування відповідальності у вигляді штрафу на підставі п. 4.2. Угоди  є необґрунтованою та безпідставною.

На підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, витрати по сплаті державного мита в розмірі 3495 грн. 19 коп. та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 66 грн. 95 коп. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 61 Конституції України, ст.ст. 175, 193, 230, 231, 232 ГК України, ст.ст. 525, 526, 549, 1077 ЦК України, ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В :

1.          Позовні вимоги задовольнити частково.

2.          Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Винодел Молдови компані»(04212, м. Київ, вул. Тимошенка, 19; код 32108133) на користь Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк»в особі Київської міської філії (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 9-11; код 09322018)  суму зворотнього викупу права вимоги дебіторських зобов’язань у розмірі 335 089 грн. 85 коп., пеню за прострочку зворотнього викупу права вимоги в сумі 14 259 грн. 52 коп., пеню за прострочення строків оплати винагороди в сумі в сумі 170 грн. 14 коп., 3495 грн. 19 коп.  державного мита та 66 грн. 95 коп.  витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В решті задоволення позовних вимог відмовити.

4.          Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог 85 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання 13.12.2007р.

Суддя
М.А. Дідиченко