КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2007                                                                                           № 31/335(05-5-31/1291)

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової  Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Тютюма К.В. – представник за дов. № 10/2 від 02.01.2007р.;

від відповідача -Васильєва О.О. – представник за дов. № б/н від 19.11.2007 р.;

від третьої особи -не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Гетьман-Інвест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.09.2007

у справі № 31/335(05-5-31/1291)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс-Інвест"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Гетьман-Інвест"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 18617,61 грн.

Суть рішення і апеляційної скрги:

Товариствоз обмеженою відповідальністю „Сервіс-Інвест” у березні 2007 року звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Гетьман-Інвест” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Гетьман-Інвест” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Сервіс-Інвест” суму заборгованості у розмірі 18617,61 грн., суму сплаченого державного мита у розмірі 186,18 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-судове забезпечення судового процесу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2007р. у справі № 31/335(05-5-31/1291) позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача стягнуто 18617,61 грн. заборгованості, 186,16 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконав зобов’язання за договором поруки, оскільки станом на день розгляду справи кошти у розмірі 18617,61 грн. позивачу не сплатив та до того ж, відповідач у встановленому порядку обставин, повідомлених позивачем, не спростував, розрахунок позовних вимог оспорив, проте, доказів погашення боргу не надав.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення,  яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення господарського суду міста Києва не відповідає дійсним обставинам справи, винесеного за невірного застосування норм матеріального та процесуального права.

Заявник зазначає, що Ухвалою господарського суду Донецької області було затверджено реєстр вимог кредиторів на суму основного боргу 32 991 036, 03 грн., в якому вимоги позивача включені не були, через те, що позивач не звертався до суду із заявою про визнання його конкурсним кредитором у справі про банкрутство № 27/81Б. Тому, відповідно до положень п. 2 ст. 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або незаявлені взагалі, не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2007 р.  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Гетьман-Інвест” було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 23.10.2007 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2007 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача –Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгівельна компанія „Кристал” (дала - третя особа) та було відкладено розгляд апеляційної скарги на 20.11.2007 року

Позивач по справі у відзиві на апеляційну скаргу просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення залишити без змін з огляду на те, що, доводи відповідача стосовно того, що основне зобов’язання, а відтак і порука припинені, є безпідставними і  суперечать принципу обов’язковості виконання договору, встановленому ст. 629 Цивільного кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.05.2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Сервіс-Інвест” (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Гетьман-Інвест” (далі - відповідач) було укладено договір поруки № 110-1-У/2006, (далі – договір № 110-1-У/2006), за яким відповідач поручається перед позивачем за виконання третьою особою по справі своїх зобов’язань щодо оплати пені в розмірі 10294,40 грн., державного мита в розмірі 8205,21 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідно до п. 1.2 договору  відповідач відповідає перед позивачем як солідарний боржник у частині виконання боржником зобов’язань за мировою угодою від 15.05.2006 р., затвердженою господарським судом Донецької області від 16.05.2006 р. у справі № 10/114.

Як правильно встановлено судом першої інстанції пунктом 4 вказаної мирової угоди передбачено, що боржник мав сплатити позивачу до 10.11.2006 р. 18617,61 грн., але на час подачі позову до господарського суду свої зобов’язання не виконав.

Відповідно до п. 3.1 договору № 110-1/У/2006 у випадку порушення боржником зобов’язань за договором постачання електричної енергії № 30207000 позивач має право вимагати виконання таких зобов’язань як від боржника, так і від поручителя (відповідача).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п. п. 3.2, 4.1.1 договору № 110-1-У/2006 поручитель (відповідач), як солідарний боржник, в строк не пізніше 7 календарних днів з моменту направлення письмової вимоги кредитора (позивача) зобов’язаний виконати пред’явлену йому вимогу в повному обсязі, шляхом перерахування суми, що підлягає сплаті кредитору, на рахунок кредитора.

12.01.2007 р. позивач направив відповідачу лист № 08-04/0136 від 11.01.2007 р. (аркуш справи 36)  з вимогою оплатити 18617,61 грн.

Лист-вимогу  позивача № 08-04/0136 від 11.01.2007 р. щодо погашення заборгованості, відповідач залишив без відповіді та без реагування.

Київський апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, за результатом перегляду судового рішення в апеляційному порядку, користуючись правами, встановленими ст. 101 ГПК України, дійшов висновку про залишення рішення без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до  звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 554 ЦК України зазначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, зазначивши, що правовідносини, які виникають з договору поруки є цивільно-правовими відносинами, на які поширюються норми глави 50 Цивільного Кодексу України (далі – ЦК України) щодо „Припинення зобов’язання”. Зазначеною главою передбачено, що зобов’язання припиняється на підставах встановлених договором або законом.

Стаття 598 ЦК України встановлює, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, до підстав відноситься, зокрема, виконання зобов’язання, передання відступного, зарахування зустрічних однорідних вимог, домовленість сторін прощення боргу, поєднання  боржника і кредитора в одній особі, неможливість виконання зобов’язання, ліквідація юридичної особи.

Відповідно до ст. 559 ЦК України,  порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем, у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника, після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Підстав припинення поруки згідно ст.  559 ЦК України судом встановлено не було.

Отже, припинення основного зобов’язання щодо  сплати заборгованості не відбулося, а відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється за умови саме припинення забезпеченого нею цивільно-правового зобов’язання, а не його погашення. У зв’язку з цим порушення справи про банкрутство боржника не звільняє поручителя від виконання взятих на себе зобов’язань за договором поруки перед кредитором (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного суду України від 28.03.2006 р. у справі № 7/215(31/57).

Київський апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим твердження суду першої інстанції, що застосовуються доводи відповідача та його посилання на процедуру банкрутства і відповідний закон необґрунтовані, оскільки погашення зобов’язання у процедурі банкрутства (ч.2 ст. 14 ЗУ „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом) не припиняє існування цивільного зобов’язання за загальними правилами.

З наведеного вбачається, що заборгованість є дійсною, а цивільні правовідносини щодо договору поруки між сторонами у даній справі продовжують існувати.

Висновок суду першої інстанції, що строк виконання зобов’язання вже настав, а тому, є підстави для задоволення позову, ґрунтуються на матеріалах справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно припинення основного зобов’язання щодо  сплати заборгованості не відповідають матеріалам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в розумінні ст. 104 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2007 у справі №31/335 (05-5-31/1291) залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Справу № 31/335  (05-5-31/1291) повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді