ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

04.04.07                                                                                           Справа  № А-6/304

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Трускавецькому В.П.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Надвірнянському районі Івано-Франківської області (далі ДПІ в Надвірнянському районі) від 22.12.2006 року № 8110/10/10-17

на постанову           Господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.2006р.

у справі           № А-6/304

за позовом           Відкритого акціонерного товариства «Нафтохімік Прикарпаття»(далі ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття», м. Надвірна Івано-Франківської області

до відповідача          ДПІ в Надвірнянському районі, м. Надвірна Івано-Франківської області

про           визнання нечинним рішення про застосування адміністративного арешту активів платника податків

за участю представників:

від позивача                    –Кузюк І.Ю. –головний юрисконсульт;

від відповідача                     - Яремин М.М. –старший державний податковий інспектор юридичного відділу.

Особам, які беруть участь у справі, права і обов’язки, передбачені ст.ст.49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), роз’яснено.

Постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.2006р. у даній справі, суддя Грица Ю.І., позов задоволено, визнано нечинним рішення ДПІ в Надвірнянському районі про застосування адміністративного арешту активів платників податків № 5666/10 від 27.09.2006р.

Не погоджуючись із постановою Господарського суду Івано-Франківської області, ДПІ в Надвірнянському районі подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати і прийняти нове судове рішення, яким відмовити позивачу в позові. Скаржник в апеляційній скарзі посилається зокрема на те, що не погоджуються з постановою Господарського суду Івано-Франківської області від 01.12.006р. у справі № А-6/304, оскільки вважає її необ’єктивною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.5, 9 Закону України від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»; ст.86 КАС України, а саме: не відбулось всебічного, повного та об’єктивного дослідження пояснень представників відповідача, які були достатніми доказами для доведення правомірності позиції ДПІ і для вирішення справи по суті.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що у ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»наявний податковий борг, тобто узгоджена сума податкового зобов’язання, з огляду на що просить скасувати постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 1 грудня 2006 року у справі №А-6/304, та прийняти нову постанову, якою у позові ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»відмовити.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу вимоги, викладені відповідачем в апеляційній скарзі, заперечує з тих підстав, що у ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»на момент винесення оскаржуваного рішення не було податкового боргу, тобто узгодженої суми податкового зобов’язання. Зокрема, на момент винесення ДПІ в Надвірнянському районі рішення про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10 від 27.09.2006 року судами не було розглянуто по суті справи про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, які власне і стали підставою для винесення відповідачем оскаржуваного рішення. Таким чином, в силу п.п. 5.2.4 п.5.2 статті 5 та п.9.1.1 п.9.1 ст. 9  Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у ДПІ в Надвірнянському районі не було правових підстав для винесення оскаржуваного рішення.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали свої доводи та заперечення, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у запереченні на апеляційну скаргу, а також поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, суд встановив наступне.

ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»звернулось до господарського суду з позовом до ДПІ в Надвірнянському районі про визнання нечинним рішення ДПІ в Надвірнянському районі про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10 від 27.09.2006 року.

27 вересня 2006 року ДПІ в Надвірнянському районі прийнято рішення про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10. ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” отримало дане рішення 29.09.2006 року.

Згідно з рішенням про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10 від 27.09.2006 року підставою для його винесення є твердження ДПІ в Надвірнянському районі про те, що посадові особи ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»без попереднього письмового погодження з податковим органом, під час дії податкової застави, маючи на підприємстві податкову заборгованість, придбали активи (транспортні засоби).

Крім того, Відповідач стверджує, що на момент винесення оскаржуваного рішення, у ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»був наявний податковий борг (тобто узгоджене податкове зобов’язання), який складається з наступних сум податків та зборів.

Так, 26.07.2006 року ДПІ в Надвірнянському районі винесено  першу податкову вимогу №1/146. ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” отримало дану податкову вимогу 28.07.2006 року. Крім того, 04.09.2006 року позивач отримав другу податкову вимогу ДПІ в Надвірнянському районі №2/156 від 28.08.2006 року, яка була винесена з тих же підстав, що і перша податкова вимога №1/146 від 26.07.2006 року.

Згідно першої податкової вимоги загальна узгоджена сума податкових зобов’язань позивача складала 94 806 429,36 грн., в тому числі 90 549 222,73 грн. основного платежу та 4 257 206,63 грн. нарахованої пені.

Відповідно до другої податкової вимоги №2/156 загальна узгоджена сума податкових зобов’язань позивача складала  95 375 972,24 грн., в тому числі 91 209 625,31 грн. основного платежу та 4 166 346,93 грн. нарахованої пені.

Сума податкового зобов’язання по основному платежу в розмірі 90 549 222,36 грн., згідно першої податкової вимоги №1/146 від 26.07.2006 року, складається із наступних сум податків і зборів (в тому числі акцизний збір):

-   бензин моторний для автомобілів – 45 763 727,95 грн.;

-   інші нафтопродукти –43 807 902,51 грн.;

- частина прибутку (доходу) господарських організацій, що вилучаються до бюджету –977 592,27 грн.

Сума податкового зобов’язання по основному платежу в розмірі 91 209 625,31 грн., згідно другої податкової вимоги №2/156 складається і з наступних сум податків і зборів (в тому числі акцизний збір):

- бензин моторний для автомобілів –46 043 416,95 грн.,

- інші нафтопродукти –44 086 418,61 грн.,

- частина прибутку (доходу) господарських організацій, що вилучаються до бюджету –1 079 789,75 грн.

Як зазначає відповідач, збільшення суми податкових зобов’язань по основному платежу в другій податковій вимозі здійснено на підставі п.п.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(надалі-Закон), яким передбачено, що за наявності у платника податків податкового боргу, не передбачено можливості спрямування коштів в рахунок погашення податкових зобов’язань, що мають більш пізніші терміни виникнення. Кошти, що надійшли на сплату зобов’язань, з податку, збору (обов’язкового платежу), спрямовуються на погашення податкових зобов’язань з того самого платежу у порядку календарної черговості настання граничних термінів їх сплати. Така черговість погашення діє незалежно від волі платника податків та стосується як самостійно розрахованих платником податків податкових зобов’язань так і податкових зобов’язань, розрахованих контролюючим органом. Таким чином, відповідачем було  спрямовано кошти, сплачені ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття», в рахунок погашення поточних податкових зобов’язань, належних до сплати у 2005-2006 роках в рахунок погашення податкового боргу, згідно з першою податковою вимогою №1/146 від 26.07.2006 року та другою податковою вимогою №2/156 від 28.08.2006 року.

Відповідач включає до складу узгоджених податкових зобов’язань згідно першої податкової вимоги №1/146 від 26.07.2006 року та другої податкової вимоги №2/156 від 28.08.2006 року наступні суми податків та зборів (обов’язкових платежів):

1)акцизний збір за період квітень-грудень 2002 року –75 188 870,00 грн.;

2)акцизний збір за період січень 2003 року –8 730 242,52 грн.;

3)відрахування 15 відсотків чистого прибутку, які прирівнюються до дивідендів, за результатами господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році в розмірі 977 592,27 грн.;

4)податкові зобов’язання, які утворились у зв’язку з тим, що кошти перераховані ВАТ “Нафтохімік Прикарпаття” на сплату поточних сум податків та зборів (обов’язкових платежів), однак, безпідставно зараховані  ДПІ в Надвірнянському районі не за призначенням, а в рахунок погашення пені за несвоєчасну сплату акцизного збору за період  квітень-грудень 2002 року, акцизного збору за період січень 2003 року та відрахування 15 відсотків чистого прибутку, які прирівнюються до дивідендів, за результатами господарської діяльності у 2003 році та щоквартальної фінансово-господарської діяльності у 2004 році.

Суд не погодився з твердженнями відповідача (скаржника) про те, що вищезазначені суми податкових зобов’язань є узгодженими з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджуються ті обставини, що акцизний збір за період квітень-грудень 2002 року в сумі  75 188 870,00 грн. та за період січень 2003 року в сумі                    8 730 242,52 грн. нарахований ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»на підставі податкових повідомлень-рішень Надвірнянської ОДПІ  №/0, № від 09.01.2004 року та №/0, №/0 від 04.04.2003 року.

Податкові повідомлення-рішення Надвірнянської ОДПІ №/0 та № від 09.01.2004 року оскаржені в судовому порядку, про що свідчить позовна заява №юр-1664 від 25.04.2005 року про визнання недійсними зазначених рішень та ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 28.04.2005 року про порушення провадження у справі №А-14/175. За станом на сьогоднішній день провадження у справі №А-14/175-3/104 триває, справа перебуває на розгляді Львівського апеляційного господарського суду, рішення у справі не винесено, а отже по суті справа не вирішена. Крім того, провадження у справі №А-14/175 було порушено 28.04.2005 року, до моменту винесення відповідачем оскаржуваного рішення (27.09.2006 року).

Податкові повідомлення-рішення Надвірнянської ОДПІ №/0, №/0 від 04.04.2003 року також оскаржені позивачем в судовому порядку, про що свідчить позовна заява №юр-1660 від 25.04.2005 року про визнання недійсними зазначених рішень та ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від  28.04.2005 року про порушення провадження у справі №А-14/176. На сьогоднішній у справі №А-14/176-7/152 Господарським судом Івано-Франківської області винесено постанову, згідно з якою позов              ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»задоволено. ДПІ в Надвірнянському районі подано апеляційну скаргу на постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 05.10.2006 –13.10.2006 року. Справа перебуває на розгляді у Львівському апеляційному господарському суді. Провадження у справі №А-14/176 також було порушено до моменту винесення оскаржуваного рішення.

Визначення ДПІ в Надвірнянському районі відрахувань 15 відсотків чистого прибутку, які прирівнюються до дивідендів саме як податкового зобов’язання, є неправомірним, що підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України від 7 грудня 2006 року у справі №А-14/142, згідно з якою скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.08.2005 року та залишено без змін рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2005 року. Згідно з рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 20.04.2005 року визнано недійсним податкове повідомлення-рішення ДПІ в Надвірнянському районі №/0 від 15.02.2005 року, яким позивачу визначено податкове зобов’язання з платежу частина прибутку (доходу) господарських організацій, що вилучаються до бюджету за період 2003 рік та 9 місяців 2004 року в сумі 1 562 864, 00 грн.

Аналогічний за змістом висновок міститься також в ухвалі Вищого адміністративного суду від 4 жовтня 2006 року у справі №А-14/174, згідно з якою скасовано постанову Львівського апеляційного суду від 30.11.2005 року, а саму справу відправлено на новий розгляд.

В силу статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до пп. 5.2.4 п.5.2 ст.5 Закону при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення   контролюючого органу податкове зобов'язання вважається  неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття відповідного рішення.

Податкові повідомлення-рішення Надвірнянської ОДПІ  №/0, № від 09.01.2004 року та №/0, №/0 від 04.04.2003 року у справах №А-14/175 та А-14/176  оскаржені в судовому порядку ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»повторно з інших підстав, які не були предметом спору та розгляду в попередніх справах. ДПІ в Надвірнянському районі не наділена повноваженнями трактувати правомірність порушення судом провадження у справах про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, А тому, в силу п.п. 5.2.4 п.5.2 статті 5 Закону податкове зобов’язання є неузгодженим з моменту звернення платника податку з позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу та порушення судом провадження у даній справі.

Зазначені обставини свідчать про те, що на момент винесення рішення ДПІ в Надвірнянському районі про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10 від 27.09.2006 року, у ВАТ «Нафтохімік Прикарпаття»не було узгоджених сум податкових зобов’язань (податкового боргу).

У зв’язку з цим кошти, перераховані позивачем на сплату поточних сум акцизного збору в 2005-2006 році, які зараховані ДПІ в Надвірнянському районі не за призначенням, а в рахунок погашення пені за несвоєчасну сплату акцизного збору за період  квітень-грудень 2002 року та січень 2003 року та дивідендів за 2003 рік та  9 місяців 2004 року, також не можуть вважатися узгодженими податковими зобов’язаннями.

Відповідно до п.9.1.1 п.9.1 ст.9 Закону адміністративний арешт активів платника податків є виключним способом забезпечення можливості погашення його податкового боргу. Таким чином, підставою для винесення податковою інспекцією рішення про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10 від 27.09.2006 року має бути наявність у платника податків податкового боргу.

Згідно з п.1.3 ст.1 Закону податковим боргом визнається податкове зобов’язання, самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку. Відповідно до п.п. 5.2.4 п.5.2 ст.5 Закону при  зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання  недійсним   рішення   контролюючого   органу  податкове зобов'язання  вважається  неузгодженим до розгляду судом справи по суті та прийняття  відповідного рішення.

З огляду на це, оскільки на момент винесення ДПІ в Надвірнянському районі рішення про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10 від 27.09.2006 року у позивача були відсутні суми узгоджених податкових зобов’язань (податковий борг), відповідно рішення ДПІ в Надвірнянському районі про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10 від 27.09.2006 року є таким, що суперечить п.п. 9.1.1 п.9.1ст.9 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Суд не погоджується з твердженням Відповідача про те, що оскільки відповідно до пп.д.) п.9.5 ст.9 Закону дія оскаржуваного рішення зупинена після закінчення 72 годинного терміну з моменту його винесення, предмет спору у даній справі відсутній.

Так, згідно з пп.9.1.3 п.9.1 ст. 9 Закону арешт активів полягає у забороні вчиняти платником податків будь-які дії щодо своїх активів, які підлягають такому арешту, крім дій з їх охорони, зберігання та підтримання у належному функціональному та якісному стані. Таким чином, рішення ДПІ в Надвірнянському районі про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10 в силу Закону порушувало права та інтереси Позивача з моменту його винесення до моменту зупинення його дії, тобто період часу тривалістю - 72 години (3 доби).

Згідно з ч.1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.  До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В силу статті 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України не ставить у залежність право на звернення до адміністративного суду від того чи закінчилось порушення прав, свобод чи інтересів особи (в даному випадку - позивача), чи таке порушення триває на момент звернення до суду.

Обставинами справи доведено, що порушення прав та інтересів позивача мало місце в зв’язку з прийняттям відповідачем рішення про застосування адміністративного арешту активів платників податків №5666/10 від 27.09.2006 року.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, п. 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду –без змін.

Дана ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.