СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

від
"22" листопада 2007 р.
по справі  № 1/52-75

Господарський суд Волинської
області, розглянувши матеріали по справі

за позовом підприємця ОСОБА_1

до підприємця ОСОБА_2

про зобов'язання виконання договору
та визнання права власності

та за зустрічним позовом підприємця
ОСОБА_2

до підприємця ОСОБА_1

про розірвання договору
інвестування будівництва книжкового пасажу № 2 від 22.07.2002року

Суддя  Гончар М.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1. -
підприємець

від відповідача: ОСОБА_2

Суть спору: в позовній заяві від
24.03.2004 року підприємець ОСОБА_1просив суд визнати за ним право власності
на   2/15 частини "Книжкового
пасажу" по АДРЕСА_1

В клопотанні від 24.05.2004 року у
зв'язку із здачею в експлуатацію книжкового пасажу по АДРЕСА_1, позивач просив
п. 1 позовних вимог доповнити словами : а саме магазин №3, площею 18,1 кв.м.

Рішенням господарського суду
Волинської області від 24.05.2004 року у справі №7/74-75 позов задоволений
повністю, визнано за приватним підприємцем
ОСОБА_1 право
власності на об'єкт нерухомого майна - приміщення магазину №3 книжкового
пасажу, площею 18,1 кв.м., що знаходиться за адресою : . АДРЕСА_1 та
зобов'язано відповідача, приватного підприємця ОСОБА_2 передати за актом
прийому-передачі об'єкт нерухомого майна - приміщення магазину №3 книжкового
пасажу, площею 18,1 кв.м. приватному підприємцю ОСОБА_1

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду  від 18.04.2005 року
у справі №7/74-75 рішення господарського суду Волинської області від 24.05.2004
року змінено, позов задоволено частково, визнано за підприємцем ОСОБА_1 право
власності на 0,0514 ідеальної частини об'єкту нерухомого майна - приміщення
магазину №3 книжкового пасажу в АДРЕСА_1в задоволенні решти вимог відмовлено.
Дана частина була визначена відповідно до висновку №2916 судової
будівельно-технічної експертизи, складеного 19.11.2004 року на день здачі
об'єкта в експлуатацію, яким встановлено, що сплачені позивачем 4220 доларів
США (по курсу НБУ 1 долар США = 5,33 грн.) становило частку у вартості об'єкту
- 0,0514.

Постановою Вищого господарського
суду України від 22 листопада 2005 року касаційну скаргу приватного підприємця
ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного
господарського суду  від 18.04.2005 року
та рішення господарського суду Волинської області від 24. травня 2004 року у
справі №7/74-75 скасовано, справу передано на новий розгляд господарському суду
Волинської області.

Ухвалою Верховного суду України від
19 січня 2006 року у порушенні провадження з перегляду в касаційному порядку
постанови Вищого господарського суду України від 22 листопада 2005 року
№7/74-75 відмовлено.

В поясненні, поданому суду 22
березня 2006 року приватний підприємець ОСОБА_2 вважав вимоги, викладені в
позовній заяві необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з
наступних підстав:

- при будівництві книжкового пасажу
виникла необхідність в додатковому інвестуванні зі сторони інвесторів в зв'язку
із збільшенням цін на будівельні матеріали; забудовником були відправлені листи
від 18.07.2003 року та 22.08.2003 року про проведення фінансового звіту та
необхідність укладення додаткової угоди про подальше інвестування; зі сторони
підприємця ОСОБА_1 пропозиція залишилася без відповідного реагування, тому
04.09.2003 року останньому був надісланий лист про розірвання договору
інвестування №2 від 22.07.2002 року та повернення внесених ним коштів; для
завершення будівництва укладені договори з іншими інвесторами, якими було
проведено фінансування відповідно до укладених договорів і після закінчення
будівництва та вводу в експлуатацію книжкового пасажу їм були передані у
власність оплачені ними павільйони по акту прийому-передачі;

- для оцінки дійсної вартості
книжкового пасажу на вимогу підприємця
ОСОБА_1 ухвалою Львівського апеляційного господарського суду  була призначена експертиза, яку було доручено
провести БТІ. При проведенні зазначеної експертизи підприємцем ОСОБА_2 були
представлені всі первинні документи та квитанції проплат, що підтверджують
фактичні витрати, понесені при будівництві книжкового пасажу;

- у висновку №2916 цієї експертизи
зазначається, що оцінка об'єкту здійснювалась на підставі витрат на його
будівництво з врахуванням всіх підготовчих та загальнобудівельних робіт,
внутрішніх санітарно-технічних і електроосвітлювальних облаштувань, накладних
видатків планових накопичень, а також видатків на проектно-вишукувальні роботи,
підрядної системи оплати праці робітників, облаштування та прибирання
території, забезпечення пожежної безпеки та охорони об'єкту;

- відповідно до даного висновку дійна
вартість книжкового пасажу на момент здачі в експлуатацію, тобто станом на
квітень 2004 року складала 437486 грн., а дійсна вартість 2/15 частини - 58331
грн.

- підприємцем ОСОБА_1 внесено
26474,18 грн., його ідеальна частка становить 0,0611 від вартості будівництва,
що значно менше 2/15 частини;

- виділити в натурі цю ідеальну
частку неможливо, оскільки всі торгівельні павільйони зайняті іншими
інвесторами;

- договором інвестування не визначено
конкретний павільйон, який має належати інвестору.

Одночасно в поясненні зазначено, що
проектно-кошторисна документація  в
підприємця ОСОБА_2 відсутня, оскільки вона була передана при укладенні договору
підряду на будівництво директору фірми "Інторгсервісплюс" і не була
повернута, а зазначена фірма припинили своє існування.

20.03.2006 року підприємцем ОСОБА_2
подана зустрічна позовна заява до підприємця ОСОБА_1

В зустрічній позовній заяві
підприємець ОСОБА_2 просить розірвати договір інвестування будівництва
книжкового пасажу №2 від 22.07.2002р. в зв'язку з порушенням інвестором,
підприємцем ОСОБА_1, умов договору. Таким порушенням заявник вважає - неоплатою
підприємцем ОСОБА_1  дійсної вартості  2/15 частини будівлі книжкового пасажу.

За клопотанням підприємця ОСОБА_1
було призначена судова будівельно-технічна експертиза.

В клопотанні, поданому в суд
09.08.2007 року позивач просив витребувати та долучити до справи з Луцького
міськрайонного суду матеріали закритої кримінальної справи №11-1880-04 по
обвинуваченні ОСОБА_2 та цивільної справи №2-304/07 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 : в зв'язку з відмовою відповідача надати відповідні документи для
визначення вартості будівництва, для встановлення об'єктивної істини.

В зазначеній цивільній,
кримінальній справі міститься висновок судової будівельної експертизи від
18.07.2006 року про вартість будівельних робіт в розмірі 349615, 12 грн., яка
відповідає сумі внесків десяти інвесторів. П'ять інвесторів внесли по 23850
грн. кожен, з якими інвестиційні договори укладались пізніше договору з
підприємцем          ОСОБА_1 отримали у
власність від 8,7 кв. м. до 8,9 кв. м. площі книжкового пасажу, а підприємцем
ОСОБА_1 сплачено 26747 грн. за розрахунками самого ОСОБА_2 Зізнання та
заперечення ОСОБА_2 містяться в запереченні на апеляційну скаргу.

Висновком №0138 судової
будівельно-технічної експертизи від 25.04.2007 року по цивільній справі
№2-304/07 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, сума витрат забудовники книжкового
пасажу станом на 25.03.2004 року становить 345678,51грн.

Також в клопотанні позивач просить
визнати за ним право власності на 11,0 кв.м. "Книжкового пасажу", а в
натурі це магазин - контейнер №2 розміром 8,7 кв. м. та стягнути неоплачені
кошти за 2,3 кв. м. в сумі 5583, 94 грн. з розрахунку сплачених ним 5020
доларів США, що по курсу НБУ 5,329 грн. складає 26751,58 грн., вартості
будівництва по акту експертизи 396920 грн. і площі "Книжкового
пасажу" в 144 кв. м.

В клопотанні від 09.08.2007 року
позивач також просив стягнути з відповідача збитки в сумі 12006,82 грн.,
неодержані доходи і моральну шкоду в розмірі 1700 грн.

01.11.2007 року підприємцем ОСОБА_1
поданий уточнений розрахунок до клопотання про уточнення позовних вимог, в
якому зазначено що за результатами експертизи позивачу за вкладені в
будівництво кошти належить 6,74% або 9,7 кв. м. "Книжкового пасажу",
а саме : 100% : 396920 грн. х 26751,58 грн. = 9,7 кв. м. При передачі магазину
- контейнеру №2 чи №1, розміром 8,7 кв. м. сума переплати складає 2756,38 грн.
(9,7 кв. м. - 8,7 кв. м. = 1 кв. м., вартість 1 кв. м. = 2756,38 грн.).

Позивач зазначив, що згідний на
передачу будь-якого магазину - контейнеру з поверненням переплачених сум.

В клопотанні від 15.11.2007 року
підприємець ОСОБА_1. просив визнати за ним право власності на 2/15 частини
пасажу і зобов'язати передати йому 2/15 книжкового пасажу, а саме контейнер №3
розміром 18,1 кв.м. та стягнути збитки, сплачені за оренду торгового місця в
універмазі "Луцьк".

Підприємець ОСОБА_2 в запереченні
на уточнення позовних вимог зазначив:

- всі інші експертизи не мають
права використовуватися при вирішенні даного спору;

- договір інвестування з
підприємцем ОСОБА_1 був укладений не на 1/15, а на 2/15 частини будівлі і
зменшення цієї частки договором не передбачалась, так і не був визначений
конкретний кіоск;

- згідно локального кошторису, і
навіть не зведеного, в якому не враховані значні додаткові витрати забудовника,
підприємець ОСОБА_1. сплатив лише половину необхідної суми;

- підприємець ОСОБА_1. не має права
на відшкодування збитків, оскільки він не довів права на торгівельну точку, з
ним не укладались договори ні на об'єкт торгівлі, ні на оренду торгівельної
площі; витрати позивача за оренду на всіх інших торгових точках міста Луцька не
стосуються даної справи.

В клопотанні від 22.11.2007 року
підприємець ОСОБА_2 вважає, що експертна оцінка майна "Книжкового
пасажу", проведена Волинським обласним бюро технічної інвентаризації в
повній мірі відповідає дійсній вартості "Книжкового пасажу".

Розглянувши документи справи,
заслухавши представників сторін, суд

в с т а н о в и в :

На підставі рішення Луцької міської
ради від 29.03.2002 року №20/8 "Про надання земельної ділянки на умовах
оренди підприємцю ОСОБА_2 для влаштування та обслуговування "Книжкового
пасажу" на вул. Лесі Українки " між Луцькою міською радою  та підприємцем ОСОБА_2 був укладений договір
оренди земельної ділянки площею 525 кв. м. строком на 25 років.

Рішенням від 21.05.2002 року №183
виконавчий комітет Луцької міської ради дозволив підприємцю ОСОБА_2побудувати
"книжковий пасаж" на вул. Лесі Українки і після завершення
будівельних робіт здати об'єкт в експлуатацію.

22 липня 2002 року підприємцем
ОСОБА_2 був укладений договір інвестування будівництва "Книжкового
пасажу".

Предметом даного договору була
реалізація суб'єктами інвестиційної діяльності прав і обов'язків, що випливають
з Закону України "Про інвестиційну діяльність" і мали  на меті вкладення інвестором коштів для будівництва
забудовником "Книжкового пасажу" в м. Луцьку по вул. Лесі Українки
для набуття права спільної часткової власності на об'єкт будівництва.

Пунктом 1.1 договору інвестор
зобов'язався надавати забудовнику кошти пропорційні 2/15 суми витрат
забудовника на проведення робіт по будівництву Книжкового пасажу в м. Луцьку по
вул. Лесі Українки.

По завершенні будівельних робіт, з
моменту прийняття "Книжкового пасажу" в експлуатацію (п. 1.2
договору) інвестор набуває право спільної часткової власності на будівлю в
розмірі 2/15 її дійсної вартості.

Згідно з п. 3.2 договору
перерахунок коштів на будівництво здійснюється інвестором згідно з кошторисом,
шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок забудовника, або готівкою
в сумі 5220 у. о. по курсу гривні. Кошти вносяться поетапно, а саме в сумі 4220
у. о. по курсу гривні вноситься до 22 липня 2002 року, а залишок суми вноситься
в 5-денний термін після підписання акту про прийняття в експлуатацію
завершеного будівництва об'єкта.

Сторони погоджувались, що дана сума
коштів є попередньою і у випадку, якщо після прийняття "Книжкового
пасажу" в експлуатацію виясниться, що витрати забудовника є більшими, то
інвестор зобов'язується протягом 3 днів з дня повідомлення забудовника провести
додаткову оплату.

Згідно п. 9.1 договору договір
укладений на безстроковий  термін.

На час розгляду спору договір
недійсним не визнано, не розірвано у встановленому законом порядку.

Звернення відповідача з зустрічною
позовною вимогою про розірвання вказаного договору свідчить про його дійсність
на час розгляду спору.

Відповідно до статей 161, 162
Цивільного кодексу УРСР, 1963 р. (що діяв на час виникнення спірних
правовідносин), ст. 526 Цивільного кодексу України (що застосовується до
спірних правовідносин в силу п.4 Прикінцевих та перехідних положень) зобов'язання
має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Внаслідок укладання договору між
сторонами виникли правовідносини, що регулюються Законом України "Про
інвестиційну діяльність", згідно з якими основним правовим документом,
який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір
(угода).

Укладення договорів, вибір
партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських
взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною
компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Згідно ст. 20 Закону України
"Про інвестиційну діяльність" при недодержанні договірних зобов'язань
суб'єкти інвестиційної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність,
передбачену законодавством України і укладеними договорами.

Сплата штрафів і неустойок за
порушення умов договорів, а також відшкодування завданих збитків не звільняють
винну сторону від виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або
договором.

Як уже зазначалось вище, п. 3.2
договору сторін від 22 липня 2002 року на інвестора покладений обов'язок
сплатити 5220 у. о. по курсу гривні: 4220 у. о. по курсу гривні внесено
інвестором до 31.10.2002 року, що стверджується відміткою сторін на договорі, в
травні -червні 2003 року додатково сплачено 4254,58 грн., що підтверджується
квитанціями до прибуткового касового ордеру.

Внесення зазначених коштів
підтвердив представник відповідача в судовому засіданні. Залишок коштів
інвестор зобов'язався внести в 5-денний термін після підписання акту про
прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом об'єкту.

Акт технічної комісії про прийняття
в експлуатацію "Книжкового пасажу" по АДРЕСА_1 затверджений наказом
управління містобудування та архітектури виконкому Луцької міської ради від
14.04.04 р. №10/1, тобто після передачі коштів.

Вимоги про сплату додаткових коштів
забудовник не пред'являв.

Договором від 22 липня 2002 року №
2 обумовлені і обов'язки забудовника, а саме: забезпечити розроблення проектної
документації на будівництво "Книжкового пасажу"; здійснити
будівництво в тримісячний термін з дня підписання договору; після завершення
будівництва за актом прийому-передачі передати інвестору у спільну часткову
власність 2/15 приміщення "Книжкового пасажу".

Інвестиційний вклад визначений
забудовником згідно з кошторисом, про що зазначено в п. 3.2 договору.

Про існування проектної документації
і, відповідно, кошторису - свідчить дозвіл міської інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт № 77 від
10.07.2002 року, згідно з яким проектна документація погоджена та зареєстрована
за № 226/103/1 від 25.03.2002 року Луцьким міським управлінням містобудування
та архітектури (т. 2 а. с. 42).

Відповідно до ст. 29 Закону України
"Про планування та забудову територій" дозволи на виконання
будівельних робіт надаються на підставі проектної документації, яка включає в
себе і кошторисну документацію.

Частинами 1 та 2 ст. 28 України
"Про планування та забудову територій" встановлено, що проектна
документація на будівництво об'єктів містобудування розробляється згідно з
вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм
та правил, регіональних та місцевих правил забудови та затверджується
замовником в установленому законом порядку.

Відповідач не заперечує існування
кошторису та його втрату.

Отже, зазначеним підтверджується,
що саме на забудовника за договором покладений обов'язок виготовлення проектної
документації і кошторису, і саме на нього покладений обов'язок доведення зміни
кошторисної вартості будівництва інвестованого об'єкту.

Відповідач звертався з
листами-пропозиціями про необхідність зміни умов договору і доплату (без
обґрунтування таких умов та суми доплат) від 18.07.2003 року, 22.08.2003 року
та 04.09.2003 року до здачі об'єкту в експлуатацію (т. 1, а. с. 18-21).

Пунктом 10.4 договору визначено, що
у разі виникнення обставин, які потребують зміни умов цього договору, одна
сторона повинна попередити письмово другу сторону за 3 дні.

Про зміну умов цього договору
складається додаткова угода, яка підписується сторонами і є невід'ємною
частиною цього договору.

Копія додаткової угоди, яка надана
суду відповідачем не містить дати її укладення, не підписана позивачем, тому
вона не може бути визнана такою в розумінні умов п. 10.4 договору.

В силу ч. 1 ст. 11 Господарського
процесуального кодексу України (чинної на вересень 2003 року) підприємство,
організація, які вважають за необхідне змінити чи розірвати договір, надсилають
пропозиції про це другій стороні за договором.

Забудовник до суду з позовом про
внесення змін до договору не звертався.

Проте, користуючись інвестованими
коштами, додатково залучив інших інвесторів, уклавши з ними договори, а саме:
20.06.2003 р. -- з підприємцем ОСОБА_4 договір № 8, інвестовано 23870 грн.; з
підприємцем ОСОБА_5 - договір № 5 від 20.06.2003 р., інвестовано 23870 грн.; з
підприємцем ОСОБА_6 - договір № 6 від 12.06.2003 р., інвестовано 23859 грн.;
підприємцем ОСОБА_7 - договір № 7 від 29.09.2003 р., інвестовано 47700 грн.
рішенням господарського суду Волинської області від 17.10.2007 р. у справі №
1/34/35/36/3752 позов задоволено частково. Розірвано договори інвестування
будівництва № 8 від 12.06.2003 року, № 5 від 20.06.2003 року, № 7 від
29.09.2003 року, № 6 від 12.06.2003 року. Зобов'язано підприємця ОСОБА_2
виділити в власність підприємцям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приміщення № 6 площею 16,6
кв. м у спільну часткову власність, ОСОБА_6 - приміщення № 7 площею 8,2 кв.
м;           ОСОБА_7 приміщення № 8
площею 16. 6 кв. м.

Отже, підприємець ОСОБА_2, не
змінивши умови договору від 22.07.2002 року з підприємцем ОСОБА_1 та не
розірвавши договір, фактично, всупереч вимогам ст. 162 Цивільного кодексу УРСР,
що діяв на той час, та ст. 525 ЦК України в контексті п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень, згідно яких одностороння відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, відмовився від виконання договору.

Водночас, п.4.1.10 договору
визначив право інвестора по закінченні будівництва набути право спільної
часткової власності на 2/15 об'єкту інвестицій.

Відповідач, не змінивши умов
договору та не розірвавши його, фактично всупереч вимогам ст. 113 ЦК УРСР, що
діяв на момент виникнення спірних правовідносин, та ст. 258 Цивільного кодексу
України, що поширюється на правовідносини, які продовжують існувати,
розпоряджався спільним майном без згоди співвласника.

Матеріалами справи підтверджується,
що позивачем в період з жовтня 2002 року по червень 2003 року інвестовано в
будівництво 4220 у.о. та 4254,58 грн. (т.1, а. с. 41-44) та одержавши
інформацію про завершення будівництва, 04.06.04 р. надіслано забудовнику 1066
грн. доплати на виконання п. 3.2 договору, від отримання яких підприємець
ОСОБА_2 відмовився (т. 1 а. с. 66-69).

Таким чином, позивач виконав
зобов'язання по договору щодо інвестування об'єкту.

Відповідач, не змінивши та не
розірвавши договір в установленому порядку, свої зобов'язання за договором від
22.07.2002 року не виконав, після здачі об'єкту в експлуатацію 14.04.2004 р
частку інвестору не передав, самостійно розпорядився спільною частковою
власністю.

При передачі справи на новий
розгляд Вищий господарський суд України у постанові вказав на необхідність
витребування проектно-кошторисної документації (т.1, а. с. 129, 131).

Намагання суду отримати таку
документацію виявились безрезультатними.

Відповідач стверджує їх втрату,
належних доказів не надає.

На вимогу суду Волинським
відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз наданий
суду висновок № 0033 від 26.062007 р., згідно з яким у зв'язку з тим, що для
проведення дослідження не надана кошторисна документація, складена на початок
будівництва "Книжкового пасажу", то встановити, якою була кошторисна
вартість на початок будівництва "Книжкового пасажу" не можливо.

Кошторисна вартість
"Книжкового пасажу" з урахуванням вартості використаних будівельних
матеріалів станом на 01.04.2004 року (після закінчення будівництва) становить
396920грн.

Водночас, позивачем у клопотанні,
вх.09.08.2007 р. зазначено (існування таких документів не заперечує і
відповідач), що   існує висновок № 0138
судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2007 року по цивільній справі
Луцького міськрайонного суду № 2-304/07 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, згідно з
яким сума витрат забудовника «Книжкового пасажу» станом на 25.03.2004 р.
становить 345678,51 грн.; в кримінальній справі № 11-18880-04 вартість
будівництва на час його завершення становить 349615,12 грн.

По матеріалах справи
№1/134/35/36/37-52 за позовом підприємців ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7до підприємця
ОСОБА_2 про дострокове розірвання договорів інвестування,  виділення частки із спільного майна та
стягнення штрафу за порушення умов договору щодо строків будівництва згідно з
висновком №0302 від 18 вересня 2006 року судової будівельно-технічної
експертизи вартість будівництва станом на 01.04.2004 року становить 396920 грн.

Отже, вартість одного і того ж
об'єкту на час завершення будівництва експертами одної і тої ж експертної
установи - Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту
судових експертиз визначена по різному, а тому суд, зважаючи на зміст ст. ст.
42, 43 Господарського процесуального кодексу України, оцінює їх критично.

Саме на забудовника в силу статті 334
Цивільного кодексу УРСР, що діяв на той час, покладений ризик перевищення
кошторисної вартості.

Забудовник отримував кошти від
інвестора, починаючи з жовтня 2002 року по червень 2003 року, прийнявши на себе
зобов'язання по договору збудувати об'єкт в трьохмісячний строк, завершив
будівництво в квітні 2004 року, що значно вплинуло на вартість об'єкту, тобто
прострочив зобов'язання і в силу статті 213 Цивільного кодексу УРСР, статей
611, 612 Цивільного кодексу України, відповідає за завдані простроченням
збитки.

Зважаючи на викладене, суд вважає
вимоги позивача щодо виконання зобов'язань по договору про визнання за ним
права власності на 2/15 чистини будівлі (як обумовлено договором) підставними.

Суд не приймає заперечення
відповідача щодо відсутності вільних контейнерів, оскільки спільна часткова
власність передбачає розпорядження майном лише за згодою співвласників, а за її
відсутності, судом.

На даний час судом у справі
№1/134/35/36/37-52 визнано право власності підприємців ОСОБА_4,  ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7на контейнери №№ 6,
7, 8 в "Книжковому пасажі", що в АДРЕСА_1

Інших рішень судів про визнання
права власності суду не подано.

Суд не приймає заперечення
відповідача щодо дійсної вартості будівництва, оскільки саме на відповідача в
силу зобов'язань за договором покладений обов'язок виготовлення
проектно-кошторисної документації, її дотримання та зміну в установленому
законодавством порядку.

Відповідач не подав та не сприяв
суду в отриманні кошторисної документації, не довів в установленому законом
порядку вину позивача в затримці будівництва об'єкту, затримав виконання
зобов'язань за договором, що спричинило значне подорожчання будівництва та
неможливість визначення вартості будівництва на час інвестування в 2002-2003
роках, коли об'єкт повинен був бути зданий.

Статтею 611 Цивільного кодексу
України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання
внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Згідно зі статтею 22 Цивільного
кодексу України (п.1) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пункт 2 зазначеної статті подає
визначення збитків: збитками є :

1) втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена
вигода).

Позивачу не була передана його
частка в спільній власності, внаслідок чого він змушений був орендувати частину
торгової площі на 1 поверсі універмагу (договір оренди від 02.01.2006 року між ЗАТ
"Універмаг "Луцьк" та підприємцем ОСОБА_1) та сплачувати оренду
плату. Так, за період з 01.05.2004 року по 31.05.2007 року підприємцем ОСОБА_1
сплачено орендну плату в сумі 12006,82 грн., що підтверджується довідкою ЗАТ
"Універмаг "Луцьк" від 16.05.2007 року №45-3 та реєстром
прибуткових касових ордерів.

На підставі викладеного, основний
позов підлягає задоволенню частково.

Суд не може задоволити вимогу про
виділення позивачу конкретного контейнеру, т. я. таке виділення не
передбачалося умовами договору.

Вимоги щодо відшкодування моральної
шкоди та неодержаних доходів позивачем належним чином не обґрунтовані; не
визначена сума цих відшкодувань і не оплачена державним митом і тому не можуть
бути задоволені.

Суд не вбачає підстав для
задоволення зустрічного позову про розірвання договору від 22 липня 2002 року з
наведених нижче підстав.

Згідно з п. 1 ст. 651 Цивільного
кодексу України, п. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна або
розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором
або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Пунктом 10.3 договору сторін від 22
липня 2002 року погоджено, що договір може бути розірваний за ініціативою
забудовника у випадку порушення інвестором умов цього договору.

Як зазначалося вище, інвестором
були виконані умови п. 3.2 договору щодо строків сплати коштів на будівництво,
і порушені умови цього договору забудовником, зокрема п. 10.4 договору.

Забудовником також не виконані
умови п. 7.1 договору про передачу інвестору за актом прийому-передачі 2/15
приміщення «Книжкового пасажу» після завершення будівництва.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на
відповідача покладаються витрати по сплаті 205,06 грн. державного мита та 118
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Керуючись Законом України "Про
інвестиційну діяльність", статтями 113, 161, 162, 213 Цивільного кодексу
УРСР, статтями 22, 258, 334, 525, 611, 612, 651 Цивільного кодексу України,
ст.. 188 Господарського кодексу України, статтями 33, 43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу України,
господарський суд, -

в и р і ш и в :

1.Основний позов задовольнити
частково.

2.Визнати за підприємцем
ОСОБА_1право власності на 2/15 частки приміщення "Книжкового пасажу"
в АДРЕСА_1

3.Стягнути з Підприємця ОСОБА_2,
АДРЕСА_2код НОМЕР_1 на користь підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_3, код  НОМЕР_2, 12006,82 грн. збитків, 205,06 грн.
витрат по сплаті державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

4.В решті позову відмовити.

5.В задоволенні зустрічного позову
відмовити повністю.

Суддя
М.М. Гончар

Повний текст рішення виготовлено

04.12.2007 року