ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
П О С Т А Н О В А

28.08.2007
Справа №16/204

за
позовом  Полтавського обласного відділення Фонду
України соціального захисту інвалідів, м. Полтава, вул. Зигіна, 1

до
Приватного підприємця  ОСОБА_1, м.
Комсомольск

про
стягнення 2210,10 грн.

Суддя  Тимощенко
О.М.

Представники:

від
позивача:    Ляпота І.М.

від
відповідача:    ОСОБА_1

Склад
суду по справі було змінено на підставі ухвали голови  господарського суду Полтавської області склад
суду від 23.08.07р.

Суть
спору: Розглядається
позов про стягнення 725 грн. штрафних санкцій та              11,88 грн. - пені за  не створення 1 робочого  місця
для   працевлаштування   інваліда
в 2006р. ( з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог вихід.
№04-234/2522 від 28.08.2007р.).

В
судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову.

Відповідач  проти позову заперечував,  посилаючись на те, що в 2006 році відповідач
повідомляв Комсомольський міський центр зайнятості про наявність вільного
робочого місця для інваліда.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив, що згідно зі статтею 19 Закону
України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” від
21.03.1991р. №875-ХІІ (зі змінами, внесеними згідно Законів від 06.10.2005 року
№2602-ІV, від 23.02.2006 року №3483-IV) для підприємств (об'єднань), установ і
організацій у тому числі підприємств, організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю (далі -роботодавці)
установлюється  норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від
середньооблікової чисельності штатних  працівників  облікового складу  за
рік,  а  якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості
одного  робочого  місця.

Відповідно
до частини 1 статті  20 вказаного Закону
підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману
працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче
місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для
роботодавців, де працює  від 8 до 15
осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене
для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Відповідно
даних звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006р.
(форма №10-ПІ) середньооблікова чисельність працюючих  у нього в 2006р. становила 8 осіб, норматив
робочих місць для працевлаштування інвалідів складає 1 місце.

Виконанням
нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою статті
19 Закону, вважається працевлаштування роботодавцем інвалідів, для яких це
місце роботи є основним.

Як
вбачається зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів  за 2006 року поданого відповідачем, на підприємстві
інваліди в 2006 році фактично не працювали.

З листа Комсомольського міського центру
зайнятості (вих.№653 від 17.07.07р.) вбачається, що  відповідач лише з травня по грудень 2006
року інформував Комсомольський міський центр зайнятості про наявність 1
вакантного робочого місця для працевлаштування інвалідів за вакансією “швачка”,
про що свідчить звіти форми №3ПН.

Згідно з п.5,14 вказаного Положення
підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту
населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення
(пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів,  інформують державну службу зайнятості та
місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та
вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

Відповідно до вимог п. 3 Положення робоче
місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам
робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною
комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів
Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію
шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Як свідчать докази, надані відповідачем,
в зв'язку з відсутністю необхідного працівника вакансія (робоче місце для
інваліда) не була укомплектована.

Частиною першою ст.18 Закону України „Про
основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” передбачено, що
працевлаштування  інвалідів здійснюється
органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення
України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів.

Положення вказаного Закону  дають підстави для висновку про те, що
обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком підбирати й працевлаштовувати інвалідів на створені робочі
місця. Такий обов'язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в
ч.1 ст.18 цього Закону.

Аналіз наведених положень чинного
законодавства справи свідчать про те, що виконанню відповідними органами
обов'язку працевлаштувати інвалідів повинно передувати вжиття підприємством
необхідних заходів для забезпечення такого працевлаштування, до яких належать,
зокрема, створення в установленому порядку робочих місць у межах нормативу та
інформування названих органів про наявність вакансій для інвалідів.

Як свідчать наведені докази, відповідач
вжив передбачені законодавством заходи по створенню робочих місць для
працевлаштування інвалідів згідно встановленого нормативу лише з 31.05.2006
року.

В
зв'язку з цим від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог,
в якій позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції  в розмірі -725,00 гривень                 ( розрахунок у заяві про зменшення
розміру позовних вимог).

Відповідно
до  статті 20 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в Україні” та Порядку нарахування пені та її
сплати, затвердженим наказом Мінпраці України від 15.05.2007 року №223
передбачено: порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати,
нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Позивач
правомірно нарахував відповідачу пеню   в
сумі 11,88  грн. (розрахунок у заяві про
зменшення розміру позовних вимог  ).

На підставі вищевикладеного суд приходить
до висновку про  задоволення позовних
вимог в сумі 736,88 грн.

Керуючись ст.ст.94 (п.3), 160-163, підп.3 п.3
та п.6 розділу VІІ “Перехідні положення” КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1.
Позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, м. Полтава про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1 м.
Комсомольськ      725,00 грн.
адміністративно-господарські санкції та 11,88 грн. пені    задовольнити .

2.
Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,  код НОМЕР_1, рр невідомий) на користь
Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м.
Полтава, вул. Зигіна, 1, р/р 0006,ГУДК в Полтавській області, МФО
831019, код 34698249 - 725,00 грн. адміністративно-господарські санкції, 11,88
грн. пені.

Після
набрання цією постановою законної сили, у разі надходження від позивача заяви
на видачу виконавчих листів, видати виконавчі листи.

Суддя
Тимощенко О.М.

Примітки
:

1.
Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 та ч. 3 та ч. 5 ст. 186
КАС України.

2. Наслідки набрання
законної сили судовим рішенням зазначені у ст. 255 КАС України.