КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2007                                                                                           № 26/31

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                          Кошіля В.В.

Алданової  С.О.

при секретарі:                     О.В.Вінницька

За участю представників:

від позивача -                    МельникВ.В.

від відповідача -          КосенкоМ.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного управління справами

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2007

у справі № 26/31 (Пінчук В.І.)

за позовом                               Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до                                                   Державного управління справами

про                                                  стягнення 1 444 003,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду містаКиєва від 26.07.2007 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного управління справами на користь Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” 1 300 000,00 грн. боргу, 25 116,00 грн. пені, 23 400,00 грн. збитків від інфляції, 4 487,00 грн. - 3% річних та 91 000,00 грн. штрафу, 14 440,03 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення яким в позові відмовити повністю. Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного з’ясування обставин, що мають суттєве значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права

Позивачі відзив на апеляційну скаргу не надали.

Апеляційна інстанція переглядає справу відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд прийшов до наступного.

Між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником був укладений договір позики № 14/983 від 02.11.2001.

Згідно до п. 1.1 договору, позикодавець зобов’язався надати позичальнику грошові кошти в позику в сумі 2 000 000,00 грн., а позичальник зобов’язався погасити позикодавцеві таку ж суму грошей після закінчення терміну договору позики.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що термін надання позики визначається з моменту підписання цього договору і становить 5 років.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач платіжними дорученнями № 5932 від 07.11.2001, № 6646 від 30.11.2001, № 6646 від 03.12.2001, № 6960 від 13.12.2001 перерахував відповідачу 1 300 000,00грн. Таким чином позивач виконав з свого боку зобов’язання по договору позики.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що позичальник зобов’язався повернути суму позики позикодавцеві протягом 3 банківських днів із дня закінчення терміну надання позики. Позичальник на власний розсуд може погасити суму позики достроково, попередивши про це позикодавця.

Отже як вбачається з матеріалі справи, відповідач в порушення умов договору позики № 14/983 не повернув позивачу отримані кошти.

Зобов’язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Також, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно п. 4.1 договору позики, при порушенні терміну повернення позики позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у момент прострочки, від суми неповернених грошових коштів за кожен день прострочки.

Таким чином, боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Пунктом 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов’язання, в якому хоча б одна сторона є суб’єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов’язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов’язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що потрібно стягувати з відповідача крім суми основного боргу на користь позивача також пеню, збитки від інфляції, 3% річних та штрафу.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. У даному разі це стосується відповідача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він просив скасувати рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об’єктивно з’ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги Державного управління справами та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2007 - відсутні.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного управління справами залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2007 - без змін.

Матеріали справи № 26/31 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Алданова  С.О.