КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.06.2007
№ 05-5-23/4566

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:
Вербицької
О.В.

Гарник
Л.Л.

при секретарі:                     Котелянець О.О.

За участю представників:

боржника - ОСОБА_2 (дов. від 29.12.2006 р. №
0774);

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду м.Києва від
04.04.2007

у справі № 05-5-23/4566 (Демидова А.М.)

за заявою боржника                               Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про
визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 04.04.2007 року у справі №05-5-23/4566
Суб'єкту підприємницької діяльності - ОСОБА_1(далі по тексту - заявник, СПД
ОСОБА_1) було повернуто без розгляду заяву про порушення справи про
банкрутство.

Суб'єкт
підприємницької діяльності - ОСОБА_1, не погоджуючись з прийняттям судом такої
ухвали по справі, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В
обґрунтування апеляційних вимог СПД ОСОБА_1 стверджує, що при прийнятті
оскаржуваної ухвали господарським судом м. Києва порушено норми процесуального
права, а саме, ч. 2 ст. 7 Закону України “Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом”.

Ухвалою
від 23.05.2007 року Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну
скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1до свого провадження та
призначив її розгляд на 11.06.2007 року.

В
судове засідання 25.06.2007 року з'явився представник СПД ОСОБА_1 Заслухавши
пояснення представника СПД ОСОБА_1, розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, судова колегія Київського апеляційного
господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга СПД ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно
до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України),
у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і
додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно
ст. 106 ГПК України, ухвали місцевого господарського суду можуть бути оскаржені
в апеляційному порядку у випадках, передбачених цим Кодексом та Законом України
"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його
банкрутом". Апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду
розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду. Апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу,
зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У випадках
скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви
або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви
або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі,
припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або
залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа
передається на розгляд місцевого господарського суду.

Відповідно
до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про
банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням
особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пункт
1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року № 2343-XII встановлює, що
провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Ухвалою
господарського суду м. Києва від 04.04.2007 року заяву СПД ОСОБА_1про порушення
справи про банкрутство Суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1повернуто
без розгляду на підставі ч. 1 ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 року № 2343-XII (далі
- Закон № 2343).

Повертаючи
позовні матеріали СПД ОСОБА_1, господарський суд м. Києва обґрунтував свою
ухвалу тим, що “заява про порушення справи про банкрутство містить не всі
відомості, передбачені ч. 2 ст. 7 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зокрема, у заяві
не зазначено суму вимог кредиторів за грошовими зобов'язаннями у розмірі, який
не оспорюється боржником; розмір заборгованості із страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види
загальнообов'язкового державного соціального страхування по податках і зборах
(обов'язкових платежах); інформацію про наявність чи відсутність заставленого
майна; відомості про наявність у боржника дебіторської заборгованості.”

Судова
колегія Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками
суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 7 Закону № 2343, заява про порушення справи про банкрутство подається
боржником або кредитором у письмовій формі, підписується керівником боржника чи
кредитора (іншою особою, повноваження якої визначені законодавством або
установчими документами), громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності
(його представником). Заява боржника повинна містити крім відомостей,
передбачених частиною першою цієї статті, такі відомості: суму вимог кредиторів
за грошовими зобов'язаннями у розмірі, який не оспорюється боржником; розмір
заборгованості із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального
страхування по податках і зборах (обов'язкових платежах); розмір заборгованості
по відшкодуванню шкоди, заподіяної життю та здоров'ю, виплаті заробітної плати
та вихідної допомоги працівникам боржника, виплати авторської винагороди;
відомості про наявність у боржника майна, у тому числі грошових сум і
дебіторської заборгованості; найменування банків, що здійснюють розрахунково-касове
і кредитне обслуговування боржника. До заяви боржника додаються: рішення
власника майна (органу, уповноваженого управляти майном) боржника про звернення
боржника до господарського суду з заявою, крім випадків, передбачених частиною
п'ятою цієї статті; бухгалтерський баланс на останню звітну дату, підписаний
керівником і бухгалтером підприємства-боржника; перелік і повний опис
заставленого майна із зазначенням його місцезнаходження та вартості на момент
виникнення права застави; рішення загальних зборів акціонерного товариства,
учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю, яке визначає
уповноважену особу акціонерів, учасників товариства з обмеженою чи додатковою
відповідальністю, якщо це питання було вирішене ними; протокол загальних зборів
працівників боржника, на якому обрано представника працівників боржника,
уповноважену особу акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою
відповідальністю для участі в арбітражному процесі під час провадження у справі
про банкрутство, а в разі неможливості скликання таких зборів - рішення
конференції (зборів) представників працівників боржника, уповноважених осіб
акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю;
інші документи, які підтверджують неплатоспроможність боржника. У разі, якщо
справа про банкрутство порушується за заявою боржника, боржник зобов'язаний
одночасно подати план санації відповідно до вимог цього Закону.

З
матеріалів справи вбачається, що заява СПД ОСОБА_1не відповідає вимогам діючого
законодавства, а саме, ст. 7 Закону № 2343.

Як
вірно вказав суд першої інстанції, заява не містить суму вимог кредиторів за
грошовими зобов'язаннями у розмірі, який не оспорюється боржником; розмір
заборгованості із страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального
страхування по податках і зборах (обов'язкових платежах); відомості про
наявність у боржника майна, у тому числі грошових сум і дебіторської
заборгованості.

Щодо
твердження СПД ОСОБА_1, викладеного в тексті апеляційної скарги, що згідно ч. 2
ст. 7 Закону № 2343, що тільки при наявності у боржника заставленого майна або
дебіторської заборгованості останній повинен зазначити дану інформацію в заяві
про визнання боржника банкрутом, то воно не відповідає вимогам наведеної статті
3 Закону № 2343.

Так,
з аналізу норми ст.. 7 Закону № 2343, слідує, що надання зазначених у ній
відомостей це не право боржника, а його обов'язок, який ним не було виконано.

Відповідно
до пп.. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 2343, суддя не пізніше п'яти днів з дня
надходження повертає заяву про порушення справи про банкрутство і додані до неї
документи без розгляду, про що виносить ухвалу, якщо у заяві не вказано повне
найменування сторін, їх поштову адресу та інші відомості, перелічені в статті 7
цього Закону.

Отже,
висновок суду першої інстанції, викладений в ухвалі від 04.04.2007 року, є
обґрунтованим та відповідає матеріалам справи.

Таким
чином, враховуючи викладене, судова колегія Київського апеляційного господарського
суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд повно з'ясував всі
обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального
чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування ухвали по
справі, судовою колегією не встановлено.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 101-106 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу
господарського суду м. Києва від 04.04.2007 року по справі №05-5-23/4566
залишити без змін, а апеляційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності -
ОСОБА_1- без задоволення.

Справу
№ 05-5-23/4566 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова
набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції
протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя
Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька
О.В.

Гарник Л.Л.

27.06.07 (відправлено)