КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2007                                                                                           № 4/79

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Гарник Л.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача Шинкаренко Ю.В. (довіреність б/н від 15.09.2007р.);

від відповідача Філоненко В.О. (довіреність від 19.03.2007р. № 2);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеська залізниця

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.07.2007

у справі № 4/79

за позовом                               Одеська залізниця

до                                                   Закрите акціонерне товариство "К-Транс"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 567507,00 грн.

Склад колегії суддів змінений згідно розпорядження голови Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.07.2007р. у справі № 4/79                          відмовлено у задоволенні позову Державного підприємства „Одеська залізниця”                        до Закритого акціонерного товариства „К-Транс” про стягнення 567 507,00 грн. заборгованості, що складається з плати за користування вагонами.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне підприємство „Одеська залізниця” звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення,                                яким позов задовольнити.

Скарга мотивована невідповідністю висновків місцевого господарського суду дійсним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд при вирішенні спору послався на обставини, що не мають відношення до спірних правовідносин, оскільки не врахував, що позивачем згідно заявлених вимог ставилося питання про стягнення плати за користування вагонами у період з 04.04.2006р. по 31.08.2006р. з моменту вивантаження вантажу з вагонів, власником яких є відповідач. У цьому зв’язку скаржник зауважує на тій обставині, що відповідачем не було дотримано порядок відправлення порожніх власних вагонів та не проведено їх плановий деповський ремонт, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості відправити порожні вагони їх власнику. Крім того, на думку скаржника, суддя Борисенко І.І. повинна була заявити самовідвід, оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги на прийняту нею ухвалу від 10.10.2006р. № 05-5-4/1290                про повернення позовної заяви  Державного підприємства „Одеська залізниця” до Закритого акціонерного товариства „К-Транс” про стягнення 567 507,00 грн., зазначена ухвала була скасована постановою Київського апеляційного господарського суду                                  від 23.01.2007р., а матеріали справи повернуті суду першої інстанції для розгляду по суті.

Закрите акціонерне товариство „К-Транс” надало відзив на апеляційну скаргу,               в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду -  без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Державного підприємства „Одеська залізниця” висловилися за задоволення апеляційної скарги, представник Закритого акціонерного товариства „К-Транс” просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Державне підприємство „Одеська залізниця” (далі по тексту – позивач) пред’явлено позов про стягнення з Закритого акціонерного товариства „К-Транс”                              (далі по тексту – відповідач) 567 507,00 грн. заборгованості, що складається з плати за час затримки вагонів з 04.04.2006р. по 31.08.2006р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за час затримки після розвантаження вагонів відповідача на коліях залізниці плата  за користування вагонами складає 567 507,00 грн.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги Державного підприємства „Одеська залізниця”, місцевий господарський суд встановив, що відповідач на підставі укладеного з Фірмою „РЕТЕR СRЕМЕR GmbН” договору від 03.02.2004р. № 01-04/к та згідно долучених до справи подорожних відомостей за дорученням ТОВ „Продсервіс” здійснив відправлення залізницею патоки  на адресу АД “Захарни заводи”.

Наявні в матеріалах справи залізничні накладні №№ 32663813, -25, -27, -21, -19,                -24, -22, --17, -20, -23, -14, -16, -15, -26, -18 свідчать про те, що позивач є відправником меляси, а її одержувачем – АД “Захарни заводи”, Республіка Болгарія.

Усього завантажено 15 вагонів-цистерн №№ 51581577, 53913968, 51581411, 53913521, 53914024, 53913802, 53913679, 53913547, 53913877, 53913885, 53913844, 53913638, 51581445, 51581460, 51581924.

Згідно графи 11 вказаних накладних власником вагонів-цистерн є позивач.

Згідно графи 46 вказаних накладних, вагони відправлені зі станції відправлення Андрушівка 25.02.2004р., однак вантаж до одержувача не надійшов, у зв’язку із затриманням на території України.

До 24.01.2006р. вантаж перебував на зберіганні залізниці на підставі постанов                 ст. слідчого СВ ПМ Житомирської ОДПІ від 10.06.2004р. та 11.06.2004р.,                                  згідно яких вагони з мелясою вилучено в Чорноморської регіональної митниці та  приєднано до кримінальної справи №1000434/04 як речові докази. В постанові ст. слідчого ОВС Слідчого управління податкової міліції ДПА України від 21.03.2005р. зазначено,               що вилучена меляса, в тому числі і на Чорноморській регіональній митниці, 11.06.2004р. та 22.02.2005р. визнана речовими доказами  по кримінальній справі.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 16.01.2006р.                                         у справі №9-544/2006 скасовано постанову слідчого СВ ПМ Житомирської ОДПІ від 11.06.2004р. про приєднання до кримінальної справи речових доказів - патоки в кількості 911550,00 кг, яка знаходиться в 15-ти цистернах на залізничній станції “Іллічівськ-Паромна” Одеської області.

Згідно акту державного виконавця Державної виконавчої служби міста Іллічівська від 30.03.2006р. у ході виконавчого провадження, відкритого Державною виконавчою службою міста Іллічівська при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу від 15.04.2005р. № 2657 про витребування патоки в кількості 911,55 тон, яка знаходиться в 15-ти цистернах  на станції Іллічівськ-Паромна, фактичне відвантаження патоки закінчено 30.03.2006р.

Обставини видачі вантажу АКБ „Мрія” відображено у складених з цього приводу  актах загальної форми від 27.02.2006р. № 161, від 04.03.2006р. № 208, від 08.03.2006р.            № 230, від 11.03.2006р. № 244, від 12.03.2006р. № 245, від 14.03.2006р. № 256,                        від 16.03.2006р. № 284, від 18.03.2006р. № 288, від 19.03.2006р. № 289, від 22.03.2006р.             № 297, від 23 03.2006р. № 298, від 25.03.2006р. № 312, від 27.03.2006р. № 313,                           від 28.03.2006р. № 327, від 04.04.2006р. № 363.

31.08.2006р. на станції Іллічівськ-Паромна складено акт загальної форми                          від 31.08.2006р. № 95, в якому відображено факт простою у виставочному парку в очікуванні оформлення провізних документів після вивантаження 15-ти вагонів, власником яких є відповідач.

Місцевий господарський суд при вирішенні спору дійшов висновку про те, що прострочення терміну деповського ремонту 15-ти вагонів-цистерн відбулося не звини позивача, оскільки останній цими вагонами не користувався.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частини 5 статті 307 Господарського кодексу України відповідальність суб’єктів господарювання за перевезення вантажів окремими видами транспорту визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457, плата за весь час затримки вагонів на станції навантаження стягується з вантажовідправника у разі, якщо подання вантажовідправнику на його замовлення порожніх спеціальних вагонів затримується з вини останнього.

Факт відсутності вини відповідача в перебуванні 15 вагонів-цистерн                                  №№ 51581577, 53913968, 51581411, 53913521, 53914024, 53913802, 53913679, 53913547, 53913877, 53913885, 53913844, 53913638, 51581445, 51581460, 51581924 з вантажем на залізничній станції в розпорядженні позивача у період з 27.08.2005р. по 27.02.2006р. встановлений постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2006р. у справі 31/266, якою залишено без задоволення позов Державного підприємства „Одеська залізниця” до Закритого акціонерного товариства „К-Транс” про стягнення 1 424 829,55 грн. заборгованості, що складається з плати за користування вагонами та збору за зберігання.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2007р. названа постанова залишена без змін.

На підставі частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Враховуючи ту обставину, що відповідач не був учасником відносин, пов’язаних із визначенням подальшої долі затриманого вантажу, колегія суддів при вирішенні спору вважає визначальною ту обставину, чи був відповідач обізнаний про відвантаження затриманого вантажу та необхідність відправлення порожніх вагонів-цистерн.

Згідно наявного в матеріалах справи листа від 11.08.2006р. № 06/351 відповідач повідомив позивача про необхідність надання дозволу на відправку 15-ти порожніх цистерн для їх подальшого направлення на деповський ремонт.

Докази обізнаності відповідача у період з 04.04.2006р. по 11.08.2006р.                      про факт простою після розвантаження належних йому на праві власності 15-ти вагонів-цистерн матеріали справи не містять.

Наявний в матеріалах справи лист позивача від 07.07.2006р. № МН/1045                       (а.с. 50) при відсутності даних про дату його отримання відповідачем таким доказом                    не є.

Враховуючи ту обставину, що наявними матеріалами справи не підтверджується факт повідомлення відповідача станом на 31.08.2006р. про усунення підстав затримання належних йому вагонів, підстав вважати його винним у затримці подачі цих вагонів у період з 04.04.2006р. по 31.08.2006р. та застосування до нього заходів господарсько-правової відповідальності немає.

Позивачем не доведено існування правових підстав для задоволення заявлених вимог,  оскільки наявні матеріали справи не містять фактичних даних, виходячи з яких можна встановити наявність обставин, що на них посилається позивач, а докази, надані ним в обґрунтування позову, не можуть братися до уваги на підставі статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія доходить висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення з відповідача плати за час затримки вагонів з 04.04.2006р. по 31.08.2006р.

Викладений в апеляційній скарзі довід про те, що суддею Борисенко І.І.                          при розгляді справи не дотримано вимог статті 20 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої суддя, який брав участь в розгляді справи, не може брати участь в новому розгляді справи у разі скасування рішення, ухвали, прийнятої за його участю, ґрунтується на неправильному розумінні норм чинного законодавства.

Та обставина, що прийнята суддею Борисенко І.І. ухвала від 10.10.2006р.                                № 05-5-4/1290 про повернення позовної заяви  Державного підприємства „Одеська залізниця” до Закритого акціонерного товариства „К-Транс” про стягнення 567 507,00 грн. скасована постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2007р., не перешкоджає подальшому розгляду цим же суддею повернутих суду першої інстанції позовних матеріалів, оскільки розгляд господарської справи в порядку позовного провадження не може вважатися новим розглядом справи стосовно провадження, здійснюваного суддею у ході прийняття позовної заяви.

За таких обставин колегія суддів Київського апеляційного господарського суду доходить висновку про те, що порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Одеська залізниця” залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2007р. у справі  № 4/79 - без змін.

Справу № 4/79 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена                    у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.Постанову підписано 01.10.2007р.

Головуючий суддя

Судді

05.10.07 (відправлено)