КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15.05.2007
№ 35/403

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:                     Дегтярюк Л.О.

За участю представників:

від позивача - Чекменьов Ю.Г. - юрисконсульт
(дов. № 155/11-142 від 18              вересня 2006);

від відповідача - повідомлений належним чином,
але не з'явився;

від
третьої особи - повідомлений належним чином, але не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1

на рішення Господарського суду м.Києва від
09.01.2007

у справі № 35/403 (Літвінова М.Є.)

за позовом                               КП  "Київжитлоспецексплуатація"

до                                                   Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

третя особа позивача                     Київська міська Рада

про
виселення та повернення нежилого приміщення

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від 12.04.2007 розгляд справи
№35/403 відкладався у зв'язку із нез'явленням у судове засідання відповідача і,
відповідно, ненаданням ним витребуваних судом документів.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від
09.01.2007 повністю задоволено позов Комунального підприємства
“Київжитлоспецексплуатація” до Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1; виселено відповідача із нежилого приміщення; приміщення
повернуто позивачу; стягнуто з відповідача на користь позивача 85 грн.
державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу.

Відповідач,
не погоджуючись із вищевказаним рішенням, звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення
господарського суду першої інстанції скасувати з підстав порушення останнім
норм матеріального та процесуального права. На думку заявника апеляційної
скарги, господарським судом першої інстанції були порушені норми ст. 43
Господарського процесуального кодексу України, так як суд неповно дослідив всі
обставини справи; крім того, відповідач не був присутнім у судових засіданнях,
оскільки не отримував ухвал господарського суду першої інстанції, адже з
30.10.2006 по 12.01.2007 знаходився в лікарні. Заявник зазначає, що оскаржуване
рішення є необґрунтованим ще й тому, оскільки третя особа також не була
присутньою у судовому засіданні і не надала письмові пояснення з приводу
обставин справи.

Представник
позивача подав до Київського апеляційного господарського суду відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу не задовольняти, рішення
Господарського суду м. Києва від 09.01.2007 залишити без змін, оскільки воно
прийняте у відповідності з вимогами чинного законодавства України.

Третя
особа відзиву на апеляційну скаргу не надала, однак це не є перешкодою, в
розумінні ст. 96 Господарського процесуального кодексу України, для перегляду
рішення місцевого господарського суду.

Ухвалами
Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2007 та від 12.04.2007
відповідача було зобов'язано надати заперечення по суті прийнятого рішення та
правові підстави для користування спірним приміщенням після припинення дії
договору оренди, однак це ним виконано не було, отже справа розглядається в
порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній
матеріалами.

Відповідач
у судові засідання не з'являвся, незважаючи на те, що був повідомлений про час
та місце розгляду апеляційної скарги належним чином, про що свідчать відповідні
штампи господарського суду апеляційної інстанції з відміткою про відправку
документа, зроблені на зворотах у лівому нижньому куті ухвал Київського
апеляційного господарського суду: про прийняття апеляційної скарги до
провадження від 21.03.2007 та про відкладення розгляду справи від 12.04.2007,
згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України,
затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від
10.12.2002  № 75.

Крім
того, як вбачається із повідомлень за №№830490, 909534 про вручення
вищезазначених процесуальних документів Київського апеляційного господарського
суду, відповідач особисто отримав зазначені ухвали, що ще раз підтверджує, що
останньому було відомо про час та місце розгляду апеляційної скарги, однак він
не скористався своїм правом взяти участь у судових засіданнях або ж направити
свого представника.

Згідно
з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний
господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє
законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному
обсязі.

При
розгляді апеляційної скарги, апеляційним господарським судом були заслухані
пояснення представника позивача та третьої особи, досліджені матеріали справи,
обговорені усі обставини справи і встановлено наступне.

03.11.2006
Комунальне підприємство “Київжитлоспецексплуатація” (надалі - позивач)
звернулося до Господарського суду м. Києва із позовною заявою до Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про
виселення останнього із нежилого приміщення та повернення цього приміщення
позивачу. Підставами для звернення із даним позовом стало невиконання
відповідачем умов попереднього договору оренди комунального майна (нежилих
будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м.
Києва, укладеного між позивачем та відповідачем, щодо звільнення останнім
орендованого у позивача нежилого приміщення після закінчення строку дії даного
договору оренди.

09.01.2007
Господарський суд м. Києва прийняв рішення у даній справі, яким повністю
задовольнив позовні вимоги позивача. Рішення господарського суду першої
інстанції мотивовано тим, що згідно з нормами чинного законодавства підставою
для користування комунальним майном є договір оренди. Позивач, орендодавець по
договору, після закінчення строку дії попереднього договору листом повідомив
відповідача, орендаря по вказаному договору про закінчення терміну договору
оренди та його припинення, просив звільнити займане ним приміщення. Однак відповідач
залишив даний лист позивача без реагування та не звільнив орендоване
приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі
припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві
річ; обов'язок орендаря звільнити орендоване приміщення у разі закінчення
строку дії договору також передбачено і п. 2 ст. 26 Закону України “Про оренду
державного та комунального майна”. Як підтверджується матеріалами справи,
відповідач не звільнив нежиле приміщення, отже позов позивача про виселення
відповідача із спірного приміщення та повернення його позивачу підлягає
задоволенню.

Апеляційний
господарський суд погоджується із рішенням господарського суду першої інстанції
суду, виходячи з наступного.

26.07.2006
між Комунальним підприємством „Київжитлоспецексплуатація” та Суб'єктом
підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1 укладено попередній договір
оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної
власності територіальної громади міста Києва №10/2387 (надалі -договір оренди),
згідно з п. 1.1 якого позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежиле
приміщення, далі - об'єкт оренди, за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно
до ч. 1 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”,
норми якого є спеціальними, термін договору оренди визначається за погодженням
сторін.

Частиною
4 ст. 284 Господарського кодексу України передбачено, що сторони по договору
визначають строк його дії.

Пунктом
9.1. договору оренди №10/2387 позивач та відповідач визначили, що даний договір
діє з 26 липня 2006 року до надання розпорядчих документів, але не більше 2
місяців - до 26 вересня 2006 року.

Приписами
ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”
передбачено, що договір оренди вважається продовженим якщо жодна із сторін
цього договору протягом місяця після закінчення терміну його дії не звернеться
до іншої сторони із заявою про його припинення або внесення до нього змін.

Дослідивши
наявні в матеріалах справи документи, колегія суддів встановила, що позивач
(орендодавець по спірному договору) листом від 29.09.2006 року за N
155/05-2108, в порядку та в місячний термін, передбачений ч. 2 ст. 17 Закону
України “Про оренду державного та комунального майна”, повідомив відповідача
про закінчення 26.09.2006 строку договору оренди №10/2387 і припинення його
дії, а також попросив звільнити орендоване приміщення; в апеляційній скарзі
відповідач не заперечує проти отримання ним вказаного листа.

Пунктом
9.5. договору оренди передбачено, що договір оренди припиняється у разі,
зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною
2 ст. 26 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” та ст.
291 Господарського кодексу України також передбачено, що договір оренди
припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Виходячи
із викладеного, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду
першої інстанції про те, що попередній договір оренди №10/2387 припинив свою
дію 26.09.2006 у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно
до ст. ст. 2, 3 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" правовою підставою користування комунальним майном є договір
оренди.

Згідно
із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської
діяльності здійснюються на основі договорів.

Отже,
як випливає із вищенаведених норм, правовою підставою користування певним
майном є відповідний договір оренди.

Пунктами
5.4. та 9.3 договору оренди №10/2387 передбачено, що після закінчення терміну
дії договору його дія може бути продовжена на підставі дозволу (рішення)
Київської міської ради.

Однак
із матеріалів справи не вбачається, що після закінчення терміну дії договору
оренди комунального майна №10/2387, його дія була продовжена.

Пунктом
7.5 договору оренди №10/2387 передбачено, що у разі закінчення строку цього
договору орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт
оренди орендарю.

Частиною
1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"
закріплений обов'язок орендаря у разі припинення договору оренди повернути
орендодавцю об'єкт оренди на умовах, зазначених в договорі оренди.

Згідно
зі ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була
одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який обумовлено у
договорі.

Як
свідчать матеріали справи відповідач, в порушення вищенаведених норм, після
закінчення строку договору оренди №10/2387 не звільнив спірне приміщення та не
передав його в установленому законодавством і зазначеним договором порядку
позивачу, а продовжував користуватися ним, не маючи на це жодних правових підстав,
що, відповідно, і  послужило підставою
для звернення позивача до господарського суду першої інстанції для захисту
своїх прав та інтересів.

З
огляду на зазначене суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про те,
що вимоги Комунального підприємства „Київжитлоспецексплуатація” про виселення
Суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 з нежилого
приміщення загальною площею 280, 10 мІ, яке знаходиться в АДРЕСА_1та повернення
даного приміщення Комунальному підприємству „Київжитлоспецексплуатація” є
обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Слід
також зазначити, що під час розгляду апеляційної скарги представник позивача
надав копію рішення Київської міської ради від 21.12.2006  №526/583-1, у пункті 3 додатку №2 якого в графі
“примітка” зазначено, що Суб'єкту підприємницької діяльності - фізичній особі
ОСОБА_1відмовлено в продовженні договору оренди комунального майна №10/2387 з
підстав резервування спірного приміщення для розміщення в ньому органів
державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ,
організацій комунальної власності, що згідно з ч. 6 п. 5.5. рішення Київської
міської ради від 28.09.2006 №34/91 “Про затвердження Порядку передачі майна
територіальної громади міста Києва в оренду, Методики розрахунку орендної плати
за користування майном територіальної громади міста Києва”, є підставою для
відмови в укладенні (продовженні) договорів комунального майна.

Стосовно
тверджень відповідача про те, що він не був присутнім у судових засіданнях
оскільки не отримував ухвал господарського суду першої інстанції адже в період
з 30.10.2006 по 12.01.2007 перебував у лікарні, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно
до ч. 4 підпункту 3.5.11. Інструкції з діловодства в господарських судах
України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від
10.12.2002 № 75 (надалі - Інструкція), на звороті у лівому нижньому куті
першого примірника процесуального документа, який залишається у справі,
проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправку документа, що
містить: вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених
примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена.

Дослідивши
матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що сторони у
даній справі, в тому числі і відповідач, належним чином повідомлялись
Господарським судом м. Києва про час і місце слухання справи, про що свідчать
відповідний штамп Господарського суду м. Києва та передбачені ч. 4 підпункту
3.5.11. Інструкції відомості, проставлені на зворотному боці перших примірників
ухвал Господарського суду м. Києва, які містяться у матеріалах, а саме: про
порушення провадження у справі від 10.11.2006 та про відкладення розгляду
справи від 07.12.2006 та від 25.12.2006.

Інструкцією
“Про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність
громадян”, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від
13.11.2001 № 455 (надалі - Інструкція), яка визначає порядок і умови видачі,
продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність
громадян передбачено, що тимчасова непрацездатність осіб, в тому числі і по
догляду за хворою дитиною, засвідчується листком непрацездатності; також це
стосується і осіб які займаються підприємницькою діяльністю (пп. 1.1., 1.3.,
3.4).

Виходячи
з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки
відповідач є суб'єктом підприємницької діяльності (займається підприємницькою
діяльністю), то документом, який засвідчував би його тимчасову непрацездатність
(перебування у лікарні, як зазначено в апеляційній скарзі) має бути листок
непрацездатності.

Згідно
з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватись іншим засобами доказування.

Дослідивши
надані відповідачем документи на підтвердження його перебування у лікарні,
колегія суддів встановила, що серед них відсутній листок непрацездатності;
документами, наданими відповідачем на підтвердження його вищенаведених доводів
є три довідки поліклініки №4 Дитячої поліклінічної лікарні № 9 Подільського
району м. Києва від 07.02.2007, які не є належними доказами перебування у
лікарні (тимчасової непрацездатності) відповідача, в розумінні ст. 34
Господарського процесуального кодексу України. Більш того, зміст однієї із
довідок спростовує твердження відповідача про перебування останнього у лікарні,
адже в ній чітко зазначено, що ОСОБА_1 перебувала дома по догляду за хворими
дітьми: з 04.12.2006 по 27.12.2006 та з 05.01.2007 по 29.01.2007 - за ОСОБА_2,
а з 25.01.2007 по 02.02.2007 - за ОСОБА_3; із змісту двох інших довідок також
не вбачається, що ОСОБА_1 в період з 30.10.2006 по 12.01.2007 знаходилась у
лікарні.

У
відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та
статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу
твердження заявника про неотримання ним ухвал господарського суду першої
інстанції, оскільки на їх підтвердження він не надає жодних доказів, наявні ж в
матеріалах справи документи свідчать про протилежне та вважає недоведеними, а
тому й не приймає твердження відповідача про перебування у лікарні, а відтак, і
нез'явлення його з цих причин у судові засідання.

Колегія
суддів не вбачає підстав погодитися із доводами відповідача, викладеними в
апеляційній скарзі, про порушення господарським судом першої інстанції норм ст.
43 Господарського процесуального кодексу України через неповне дослідження
останнім всіх обставин справи, оскільки під час розгляду апеляційної скарги
відповідач не вказав, які саме обставини не були досліджені Господарським судом
м. Києва під час розгляду даної справи, що могли вплинути на результат розгляду
даної справи і, відповідно, на прийняття місцевим господарським судом
оскаржуваного рішення.

Враховуючи
вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що господарським судом
першої інстанції при розгляді даної справи правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права, повно з'ясовано та доведено обставини,
що мають значення для справи, зроблені висновки відповідають дійсним обставинам
справи, а тому колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду
першої інстанції; доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть
бути підставою для його скасування.

Керуючись
ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від
09.01.2007 у справі № 35/403 залишити без змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

2. Справу № 35/403 повернути до Господарського
суду м. Києва.

Головуючий суддя
Губенко Н.М.

Судді
Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.

31.05.07 (відправлено)