ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"24" грудня 2007 р.
Справа №  16/421

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Коротченко Л.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 16/421

за позовом: Кіровоградської митниці, м. Кіровоград

до відповідача: закритого акціонерного товариства "ПММ-Транссервіс",             м. Кіровоград

про стягнення  9 531,33 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Проценко А.Г., довіреність № 22/01-23/6048 від 28.09.07 р.;

від позивача - Степанов С.В., довіреність № 22/01-23/6050 від 28.09.07 р.;

від відповідача - Вставська І.П., довіреність № 015-д/07 від 11.12.07 р.

ВСТАНОВИВ:

Кіровоградська митниця звернулась до господарського суду з позовом про стягнення з закритого акціонерного товариства "ПММ-Транссервіс" про стягнення вартості відновлюваного ремонту автомобіля у розмірі 9 373,13 грн.

Свої вимог позивач обґрунтовує тим, що майнова відповідальність відповідача обумовлюється невиконанням умов договорів щодо належного зберігання (охорони) матеріальних цінностей. Позивач стверджує, що оскільки за висновком експертного дослідження вартість відновлюваного ремонту автомобіля, що відповідачем повернуто із зберігання становить 9 373,13 грн., а також враховуючи те, що підібрати складові з відповідним фізичним зносом практично не можливо, позивач, посилаючись на ст. 950 Цивільного кодексу України, вказує на те, що відновлюваний ремонт може бути здійснено лише шляхом встановлення нових складових частин автомобіля, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню вартість такого ремонту 9 373,13 грн.

В наданих до суду письмових запереченнях відповідач не визнав позовні вимоги, вказуючи на те, що договірні відносини між сторонами виникли з 05.01.2005 р. на підставі договору оренди складських приміщень № 4/2005, однак з недотриманням норм законодавства стосовно місця перебування митного автотранспорту на адресу позивача 11.02.2005 р. направлено повідомлення про розірвання договірних відносин сторонами, також 18.05.2005 р. у зв'язку з відсутністю у відповідача на той момент достатньої кількості охоронців, а також в зв'язку з припиненням розрахунків по оплаті орендної плати з березня 2005 р. позивачу направлено лист № 119 про неможливість подальшого виконання умов вищевказаного договору, розірвання договірних відносин та звільнення з території товариства конфіскованого автотранспорту. Враховуючи те, що позивач в місячний строк не надав відповіді та згоди на розірвання договору, відповідач стверджує, що з 18.06.2005 р. договір припинив свою дію, а тому з даного часу і до фактичного повернення позивачу автомобіля, тобто 01.08.2005 р. і відбулося розкомплектування автомобіля "Ніссан Прем'єра". Крім того, відповідач також звертає увагу на те, що висновок експертного дослідження, наданого позивачем до суду містить також перелік тих комплектуючих деталей загальною сумою 1876,34 грн., про які взагалі не йдеться в акті приймання-передачі від 01.08.2005 р. Відповідач в своїх поясненнях також стверджує, що позивач навмисно самостійно створив ситуацію з метою досягнення єдиної цілі - безпідставного стягнення якомога більшої суми грошових коштів з відповідача.

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, встановив наступне.

05.01.2005 р. між відповідачем (далі - Орендодавець або Підприємство) та позивачем (далі - Орендар або Митниця) укладено договір оренди складських приміщень № 4/2005 р. (далі - договір оренди, а .с. 18-19).

Згідно умов договору оренди Підприємство надає Митниці користуватися складськими приміщеннями, які знаходяться за адресою: м. Кіровоград, вул. Короленка 4а, загальною площею  250 кв.м.; виділену площу Митниця використовує за її функціональним призначенням, а саме для зберігання затриманих та переданих на зберігання матеріальних цінностей.

Розділом 2 договору оренди сторони поклали на себе зобов'язання, а саме: Підприємство зобов'язалося: передати Митниці приміщення в належному стані; забезпечити наявність та технічний стан автоматичної системи протипожежної сигналізації приміщення; систематично проводити заміри опіру ізоляції електромережі; відповідати за встановлення додаткового обладнання згідно вимог Правил Пожежної безпеки України., а Митниця в свою чергу зобов'язалася: використовувати приміщення за його функціональним призначенням; не передавати дані приміщення іншим особам; прийняти по акту прийому-передачі дані приміщення та здати по акту-передачі дані приміщення після закінчення або припинення дії договору; утримувати приміщення в належному санітарному стані; дотримуватись правил пожежної безпеки, передбачених інструкцією Підприємство (п.п. 2.1 - 2.10 договору оренди).

Відповідно до розділу 3 договору оренди, сторонами визначено порядок розрахунків, відповідно до якого за оренду приміщення Митниця сплачує Підприємству щомісячно 1655 грн.; орендна плата сплачується щомісячно, не пізніше 20 числа наступного місяця (п.п. 3.1 - 3.1.1 договору оренди).

Пунктом 4.1. сторонами визначено, що Підприємство несе повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, які знаходяться у складському приміщенні.

Строк дії договору оренди, відповідно до його п. 5.1, встановлюється з 01.01.2005 р. і діє до 31.12.2005 р.

У випадку встановлення недоцільності або неможливості подальшого користування приміщення заінтересована сторона вносить пропозиції про дострокове припинення дії цього договору в місячний строк (п. 5.2. договору оренди).

Вказаний договір за своєю правовою природою належить до договорів оренди, правовідносини за якими регулюються ст. ст. 793-797 Цивільного кодексу України. Крім цього, договір містить ознаки договору про надання послуг, в частині надання безоплатних послуг охорони складських приміщень (п. 2.2 договору оренди).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач в позові стверджує, що договір оренди за своїм змістом є комбінованим договором, а саме таким, що містить умови притаманні як договорам оренди, так і договорам зберігання та охорони, тому відповідно  і майнова відповідальність відповідача обумовлюється невиконанням умов договорів щодо належного зберігання (охорони) матеріальних цінностей. Також позивач в письмових поясненнях, наданих суду 21.12.2007 р. зазначає, що втрата деталей автомобіля, що підтверджується актами від 16.05.2003 р. та від 30.08.2005 р., виникли в період знаходження автомобіля на складі відповідача на підставі договору від 5 січня 2005 р. № 4/2005, тому відповідність за втрату речі має наступити за ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України.

Господарський суд дійшов висновку про те, що відповідач помилково посилається на договір оренди, як на договір, який містить ознаки договору зберігання, відповідальність за невиконання зобов'язань за яким передбачена ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем) і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання, відповідно до ст. 937 ЦК України укладається у письмовій формі у випадку, встановлених статтею 208 цього Кодексу; письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Як на доказ укладення з відповідачем договору зберігання, позивач в позові посилається на договір оренди, укладений з відповідачем у січні 2005 році.

Однак, зі змісту договору оренди вбачається, що договір не містить зобов'язання зберігача зберігати річ, яка передана йому другою стороною (поклажодавцем), а також обов'язку повернути річ поклажодавцем у схоронності. Отже, відсутні істотні умови договору, тобто зобов"язання зберігача щодо зберігання та повернення в схоронності отриманого на зберігання майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на вимоги закону, істотні умови договору необхідні для договорів зберігання, визначених ст. 936 Цивільного кодексу України, договір оренди складських приміщень № 4/2005 р. від 05.01.2005 р. в частинні зобов'язання щодо зберігання є неукладеним.

Отже, доводи позивача в цій частині свого підтвердження не знайшли, є безпідставними та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст.ст.  33, 34  Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертає також господарський суд увагу на те, що акт приймання-передачі товарів на відповідальне зберігання № 5 від 01.08.2005 р. (далі - акт № 5), на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, датується 16.05.2003 р., тоді як договір оренди, на який позивач також посилається як на підставі своїх вимог, укладено 05.01.2005 р., що свідчить не на користь позивача.

Крім того, акт № 5 містить посилання на договір № 10-А/01-7 від 01.04.2001 року, дія якого припинена у зв'язку з укладенням сторонами договору оренди № 4/2005 р., даний факт сторонами не оспорюється.

Оскільки договір № 10-А/01-7 від 01.04.2001 р. припинив свою дію, посилання позивача в позові на нього, а також на акт № 5, складений на підставі цього ж договору є безпідставними. А тому акт № 5, складений на виконання договору 10-А/01-7 від 01.04.2001 року, не може бути доказом виконання зобов'язань за договором оренди складських приміщень № 4/2005 р. від 05.01.2005 р.

До того ж, акт № 5 не є доказом укладення сторонами письмового договору, оскільки його зміст не відповідає обов'язковим вимогам, що ставляться до письмової форми правочину, та передбачені ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, з огляду на те, що підпис особи з боку відповідача не скріплений печаткою відповідної юридичної особи.

Оскільки відсутні докази наявності у відповідача перед позивачем зобов'язання щодо зберігання отриманого 06.05.2003 р. відповідачем на зберігання автомобіля, твердження позивача про наявність у відповідача зобов'язання щодо повернення позивачу із зберігання майна у схоронності є також безпідставним.

Враховуючи те, що відсутнє зобов'язання відповідача щодо зберігання  та повернення отриманого за актом № 5 автомобіля, відсутня тому і правова підстава для застосування до відповідача відповідальності за нестачу або пошкодження такого майна, передбачену ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач.

Застосування ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України зумовлено наявність зобов'язання зберігача, передбаченого ст. 936 Цивільного кодексу України.

Докази на підтвердження факту укладення сторонами договору зберігання суду не надані.

Отже, обставини справи, на які позивач в позову посилається як на підставу своїх вимог, належними доказами не доведені та спростовуються матеріалами даної  справи, а тому вимоги позивача з підстав зазначених в позові є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, доводи відповідача викладені у запереченні, також не заслуговують на увагу.

Господарський суд відхиляє заявлене позивачем клопотання про витребування доказів, враховуючи те, що вказані в ньому докази не стосуються предмету доказування у даній справі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ч. 3 ст. 85 Господарського процесуального кодексу  України рішення господарського  суду  набирає  законної сили після закінчення  десятиденного  строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

суддя                            Л.С. Коротченко