СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Постанова

Іменем України

06 червня 2007 року

Справа № 2-7/17482-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Сіроткіної Олени Михайлівни, довіреність № 003-Д від 04.01.07, Відкрите акціонерне товариство "Крименерго";

розглянувши апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Крименерго" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 19.03.2007 у справі № 2-7/17482-2006

за позовом          товариства з обмеженою відповідальністю Кримтеплоелектроцентраль" (вул. Кримська, 7,Молодіжне. Сімферопольський р-н,97501)

до           відкритого акціонерного товариства "Крименерго" (вул. Київська, 74/6,Сімферополь,95034)

про стягнення 317726,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 19.03.2007 у справі № 2-7/17482-2006 позов задоволено.

Стягнуто з відкритого акціонерного товариства „Крименерго" на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Кримтеплоелектроцентраль" суму заборгованості у розмірі 285856,88 грн., пеню в сумі 23158,88 грн., 3% річних у розмірі 5634,73 грн., штраф у сумі 20009,98 грн. та 24361,96 грн. інфляційних витрат, 3590,22 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В основу рішення покладено головний висновок суду про те, що, оскільки вартість наданих послуг була сплачена відповідачем лише частково, і остаточна заборгованість підтверджується належними доказами, які є у матеріалах справи, то, таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням пені, штрафу, інфляційних витрат та 3-х відсотків річних.

Не погодившись з цим судовим актом, відповідач звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати частково.

Апеляційна скарга мотивована тим, що господарський суд порушив норми матеріального та процесуального права. Так, відповідач не згоден з висновком суду про те, що за даний грошовий борг підлягають стягненню штраф, пеня, інфляційні витрати та 3 відсотка річних.

На думку заявника апеляційної скарги, це суперечить чинним нормам законодавства та змісту договору. Відкрите акціонерне товариство "Крименерго" посилається на відсутність у договорі пункту, яким була б передбачена сплата неустойки, що, на його думку, свідчить про відсутність підстав для нарахування пені та штрафу. Дана думка обґрунтовується статтею 547 Цивільного кодексу України.

Також, відповідач вважає, що нарахування 3-х відсотків річних та індексу інфляції залежить від наявності відповідної досудової вимоги з боку позивача, що зроблено товариством з обмеженою відповідальністю Кримтеплоелектроцентраль" не було і матеріали справи такого доказу не містять. Крім того, відповідач посилається на статтю 232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що відсотки стягуються лише за неправомірне користування чужими грошовими коштами, тоді як відкрите акціонерне товариство "Крименерго", в силу характеру договору, ними не користувалось.

Відповідач також мотивує апеляційну скаргу тим, що згідно статутних документів відкрите акціонерне товариство "Крименерго" не відноситься до державного сектору економіки. В силу цієї обставини, а також у зв’язку з тим, що сторона прострочила грошові зобов’язання, а не надання послуг, поставку товару тощо, відповідач вважає неправомірним застосування до нього статті 231 Господарського кодексу України.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.05.2007 суддю Горошко Н.П. замінено на суддю Щепанську О.А.

Позивач у судове засідання не з'явився, своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України, зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін –це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Судова колегія вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача за наявними документами в матеріалах справи.

Повторно розглянувши справу у порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга відкритого акціонерного товариства "Крименерго" підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2004 між товариством з обмеженою відповідальністю „Кримтеплоелектроцентраль" та відкритим акціонерним товариством „Крименерго" був укладений договір № 01/943/238, згідно з пунктом 1.1 якого позивач надає в користування підстанційне обладнання для поставки відповідачу (енергопостачальній організації) електроенергії споживачам, а енергопостачальна організація щомісячно сплачує вартість послуг з обслуговування підстанційного обладнання виконавця, що знаходиться на Сімферопольській ТЕЦ, Камиш-Бурунській ТЕЦ, Сакських теплових мережах.

Відповідно до пункту 2.1 Договору розрахунок за послуги з обслуговування підстанційного обладнання здійснюється на підставі річної калькуляції витрат, за виключенням витрат на обслуговування автотрансформатору 1АТ(220/110кВ) підстанції Сімферопольської ТЕЦ, узгодженій Сторонами. Виконавець щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним, надає Енергопостачальній організації Акт виконаних робіт та рахунок-фактуру за надані послуги. Оплата за надані послуги здійснюється Енергопостачальною організацією протягом 10 днів з моменту підписання Акта виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця.

Пунктом 7.3 передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2004 року. Договір вважається продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії цього договору не надійшло заяви однієї із сторін про його припинення.

Дані обставини справи перевірені апеляційною інстанцією в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України в повному обсязі, підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються.

При цьому, господарським судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що на момент розгляду спору договір продовжує діяти.

Матеріали справи також свідчать про те, що на виконання умов укладеного договору позивачем були надані відповідачу відповідні послуги на загальну суму 337234,95 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками-фактурами та актами виконаних робіт (а. с. 12-53, 55-60), підписаних обома сторонами та скріпленими печатями підприємств.

Однак, матеріали справи свідчать лише про часткову сплату в розмірі 51378,07 грн., через що місцевим судом було вірно встановлено, що заборгованість відкритого акціонерного товариства „Крименерго" перед товариством з обмеженою відповідальністю „Кримтеплоелектроцентраль" складає 285856,88 грн.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідачем не було надано суду доказів сплати суми боргу у належному розмірі, вбачається обґрунтованим та правомірним висновок господарського суду Автономної Республіки Крим про необхідність задоволення позовних вимог в цієї частині та стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 285856,88 грн.

Думка заявника апеляційної скарги про те, що 3 % річних та сума яка виникає внаслідок індексу інфляції є різновидом неустойки-штрафом у відповідності статті 549 Цивільного кодексу України не знаходить свого підтвердження нормами закону та вважається апеляційною інстанцією неспроможною.

Так, під неустойкою, згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Вказівок щодо відношення 3 % річних і суми яка виникає внаслідок індексу інфляції до неустойки, ця стаття або інші норми чинного законодавства не містять.

Слід зазначити, що сума індексу інфляції не відноситься до будь-якого виду відповідальності. Збільшення (або зменшення) розміру грошових коштів по закінченню певного часу у зв’язку з індексом інфляції, є окремим видом врахування фінансових та інших тотожних подій у секторі економіки держави. Індекс інфляції - це індекс споживчих цін, оприлюднений Державним комітетом статистики України (Пункт 2.1 глави 2 Постанови правління Національного банку України від 07.12.2004 № 598 „Про затвердження Інструкції про порядок складання та оприлюднення фінансової звітності банків України”.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що положення вищенаведеної норми, щодо встановлення обов'язку боржника по сплаті на користь кредитора 3 % річних від простроченої суми, кореспондується зі статтею 536 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Причому, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (частина 2 статті 536 Цивільного кодексу України).

Отже, обов'язок боржника щодо оплати на користь кредитора 3 % річних передбачений чинним законодавством, зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України, а тому твердження відповідача про необхідність зазначення відсотків у відповідному договорі, є неспроможними.

Думка відкритого акціонерного товариства "Крименерго" про те, що нарахування 3-х відсотків річних та індексу інфляції залежить від наявності відповідної досудової вимоги з боку позивача, судовою колегією не можуть бути прийняти до уваги у зв’язку з наступним.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002, - право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Таким чином, вимога сплати 3 % річних не є обов’язком сторони, а є її правом, яке особа може реалізувати як в претензії, так і в процесі судового провадження (зокрема зазначення в позові, або в заяві про збільшення позовних вимог).

Відповідач також посилається на статтю 232 Господарського кодексу України, якою передбачено, що відсотки стягуються лише за неправомірне користування чужими грошовими коштами, тоді як відкрите акціонерне товариство "Крименерго", в силу характеру договору, ними не користувалось. Однак, апеляційна інстанція не знаходить матеріального підтвердження цім посиланням та вбачає їх суперечність дійсним обставинам. Так, договором передбачений обов’язок відповідача сплатити певну суму, яку відповідач не сплатив, що, відповідно, свідчить про користування відкритим акціонерним товариством "Крименерго" цією сумою в інших цілях. При цьому, відсутність грошових коштів у боржника взагалі, не має значення для вірного та обґрунтованого застосування норм чинного законодавства в частині стягнення 3 % річних.

Господарський суд Автономної Республіки Крим вірно зазначив, що частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Однак, зазначивши додатково норми частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України, відповідно до якої - виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом, місцевий господарський суд невірно застосував вказану норму закону до спірних правовідношень у даному випадку. Так, судова колегія звертає увагу на те, що у договорі від 27.12.2004 № 01/943/238 (а. с. 8-9) не має положень, які визначають відповідальність будь-якої сторони у вигляді неустойки (штрафу або пені).

Більш того, обов’язковість згоди сторін на визначення неустойки, у випадку порушення зобов’язання, і про необхідність фіксації цієї згоди сторонами саме у відповідному письмовому договорі - передбачає стаття 547 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (частина 1). Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 вищенаведеної статті).

Таким чином, вбачається необхідність відмовлення в задоволенні нарахованої позивачем неустойки, у зв’язку з відсутності в договорі від 27.12.2004 № 01/943/238 (а. с. 8-9) такої міри відповідальності і, відповідно, згоди сторін.

Посилання товариства з обмеженою відповідальністю Кримтеплоелектроцентраль" у позовної заяві на норми пункту 2 статті 231 Господарського кодексу України, відповідно до яких - у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості, - судовою колегією вважаються помилковими, оскільки дані норми визначають розмір неустойки, а не обов’язковість їх застосування. Умови договору 27.12.2004 № 01/943/238 (а. с. 8-9) свідчать про відсутність необхідності застосування цього виду відповідальності, тобто, на думку судової колегії, договором передбачено інше, ніж цією статтею.

З огляду на викладене, у позовних вимогах в частині стягнення пені у розмірі 23158,88 грн. та штрафу у сумі 20009,98 грн. слід відмовити.

Виходячи з вищенаведеного, судова колегія вважає, що рішення господарського суду Автономної Республіки Крим прийнято з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з тим підлягає скасуванню.

Керуючись статтею 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, суд                                                                                           ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Крименерго" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 19.03.2007 у справі № 2-7/17482-2006 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Кримтеплоелектроцентраль" до відкритого акціонерного товариства "Крименерго" про стягнення 317726,30 грн. задовольнити частково.

5. Стягнути з відкритого акціонерного товариства „Крименерго" (95034, м. Сімферополь, вул. Київська, 74/6, код ЗКПО 00131400, р/р 0163 у філії КЦО ПІБУ м. Сімферополя МФО 324430, , ІНН 96) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Кримтеплоелектроцентраль" (97501, Сімферопольський район, смт. Молодіжне, вул. Кримська, 7, код ЗКПО 32417960, р/р 1048, в КРУ "Приватбанк", м. Сімферополь, МФО 384436, ІНН 42) суму заборгованості у розмірі 285856,88 грн., 3% річних у розмірі 5634,73 грн., 24361,96 грн. інфляційних витрат, 3158,54 грн. державного мита та 103,81 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

6. Господарському суду Автономної Республіки Крим видати наказ.

Головуючий суддя

Судді