КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01.08.2007
№ 27/139

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна  В.О.

суддів:                                          Рєпіної  Л.О.

Синиці  О.Ф.

при секретарі:                     Голюк Н.І.

За участю представників:

від позивача -ОСОБА_1 дов. від 31.07.07р.

від відповідача - Чуєв О.П. - директор

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ПП "Експедиція -2" № 42 від 22.06.07р.

на рішення Господарського суду м.Києва від
14.06.2007

у справі № 27/139

за позовом                               суб"єкта
підприємницької діяльності - ОСОБА_2

до                                                   приватного
підприємства "Експедиція -2"

про
стягнення 5970,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від
14.06.2007р. (суддя Дідиченко М.А.) частково задоволено позов підприємця
ОСОБА_2 (м. Дніпропетровськ) та стягнуто з ПП "Експедиція -2" м. Київ
21 477 грн. вартості послуг з організації перевезень автомобільним транспортом
по договору № 40-Є від 30.09.2004р. на здійснення міжнародного перевезення
вантажу по заявці № 202 від 08.10.2005р. Стягнення мотивовано наявністю боргу.
У стягненні з відповідача пені в затримці з розрахунків за період з
15.10.2005р. по 15.01.2007р. та 3% річних за цей період судом відмовлено в
зв”язку з тим, що за висновком суду строк оплати наступив пізніше, а саме до
08.06.2007р. і тому прострочка до вказаної дати є відсутньою.

Також
судом стягнуто 750 грн. в якості вартості збитків у зв”язку з наданням
юридичних послуг по веденню справи підприємцем ОСОБА_1

Не
погоджуючись з рішенням суду, відповідач просить його скасувати в частині
стягнення вказаних сум, посилаючись на пропуск річного строку позовної давності
з вимог по перевезенню вантажів автомобільним транспортом. Заявник вважає
помилковим висновок суду, що спір стосується виконання змішаного договору
послуг, а не перевезення.

Позивач
проти апеляційної скарги заперечив та вказав, що  вищезазначений договір містить всі елементи
договору транспортного експедирування (ст.929 ЦК України) за яким строк
позовної давності становить 3 роки, тому суд першої інстанції правомірно не
застосував спеціальну позовну давність у 1 рік, передбачену для договорів
перевезення.

В
судовому засіданні апеляційної інстанції представники сторін підтвердили свої
раніше викладені вимоги.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає рішення господарського суду м.Києва у даній справі
обґрунтованим з огляду на наступне.

30.09.2004р.
сторони уклали між собою договір доручення № 40-Є про надання
транспортно-експедиційних послуг з перевезення ватажу автомобільним
транспортом, відповідно до якого кожна із сторін зобов”язувалась здійснити
організацію доставки ватажу автомобільним транспортом на підставі заявок іншої
сторони, здійснюючи для вказаної мети фрахтування транспорту третьої сторони -
перевізника, діючи від імені та за рахунок четвертої сторони - замовника. Як
правомірно встановлено судом даний договір є договором транспортного
експедирування (ст.925 ЦК України).

На
виконання умов договору, позивач на підставі заявки відповідача  № 202 від 08.10.2005р. уклав договір
перевезення з перевізником та перевіз вантаж, що підтверджується копією
Міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) № 0840834. Отже, позивачем
повністю виконано зобов”язання по договору.

В
свою чергу, відповідач у встановлені строки послуги не оплатив, посилаючись на
неналежне виконання грошових зобов”язань замовником перевезення - підприємством
Mersantile Sas di Zanin and C. Проте ці твердження відповідача є надуманими,
оскільки за п.4.1 договору чітко встановлено, що послуги надані позивачем
оплачує саме відповідач.

Скаржник,
безпідставно вважаючи договір № 40-Є договором перевезення застосовує спеціальну
позовну давність в 1 рік. Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правомірно застосовано загальний 3-річний строк позовної
давності, передбачений ЦК України,  як
для договору транспортного експедирування, до якого і належить вищезазначений
договір.

Дійсно,
як встановлено судом, укладений договір не є договором перевезення, оскільки
його сторонами обов”язково мають бути перевізник і відправник вантажу. Позивач
ОСОБА_2 ні за яких умов не може бути перевізником, бо не має відповідної
ліцензії, а є експедитором. Відповідач не є відправником вантажу, а також є
експедитором, що прямо зафіксовано в договорі № 40-Є.

За
таких умов спірні відносини  мають
регулюватися договором транспортного експедирування, до якого застосовується
загальний 3-річний строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України.

Отже,
рішення господарського суду м. Києва відповідає обставинам справи та нормам
чинного законодавства, тому керуючись ст. ст. 257, 925 ЦК України, ст. 101, 103
та 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від
14.06.2007р. у справі №27/139 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПП
"Експедиція -2" № 42 від 22.06.07р. - без задоволення.

2.
Справу №27/139 повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя
Зеленін  В.О.

Судді
Рєпіна  Л.О.

Синиця  О.Ф.