КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2007                                                                                           № 26/285

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Отрюха Б.В.

суддів:            Верховця А.А.

Бондар С.В.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Поліщук В.Д. – юрист

від відповідача -Брега Т.М. - юрист

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державний комітет України з державного матеріального резерву

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.06.2007

у справі № 26/285 (Пінчук В.І.)

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство "Тетіївське хлібоприймальне підприємство"

до                                                   Державний комітет України з державного матеріального резерву

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 48885,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.06.2007р. у справі №26/285 позов Відкритого акціонерного товариства “Тетіївське хлібоприймальне підприємство” до Державного комітету України з державного матеріального резерву про стягнення 48885,22 грн. було задоволено. Призначено до стягнення з відповідача на корить позивача 48885,22 грн. боргу, 488,85 грн.. держмита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати, оскільки вважає, що судом при прийнятті рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, колегія встановила наступне:

01.09.2005р. між Державним комітетом України з державного матеріального резерву (відповідач) та ВАТ "Тетіївське хлібоприймальне підприємство" (позивач) був укладений договір відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/327 -2005.

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору зберігання матеріальних цінностей державного резерву здійснюється без надання права користування ними на складських приміщеннях, майданчиках, холодильних камерах, резервуарах, підземних сховищах зберігача.

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що відповідач передає, а позивач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з специфікацією у кількості та за вартістю згідно з актом форми Р-16.

Згідно п.4.1 договору відповідач відшкодовує витрати позивача на утримання матеріальних цінностей, виходячи із розрахунку -2, 50 грн. за тонно місяць зберігання фактичної кількості матеріальних цінностей державного резерву шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача. Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється пропорційними частками за узгодженням між відповідачем та позивачем (п. 4.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі нарахував та виставив відповідачу рахунки - фактури № 78 від 12.04.2006р., № 229 від 18.08.2006р., № 479 від 26.10.2006р., № 682 від 25.12.2006р., № 56 від 30.03.2007р., № 85 від 03.05.2007р. на загальну суму 48885, 22 грн.

Відповідач за надані позивачем послуги із зберігання зерна пшениці 4 класу не розрахувався. Надіслані позивачем претензії з вимогою погасити заборгованість залишив без розгляду.

Згідно ч.1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, (ст. 525 ЦК України).

Твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, про те що судом першої інстанції не було враховано того, що позивачем витрати за зберігання зерна розраховано без врахування Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532, не беруться судом до уваги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем витрати за зберігання зерна розраховані на основі договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/327–2005 від 01.09.2005р. укладеного між позивачем та відповідачем.

Згідно п. 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532, відшкодування витрат, пов'язаних із зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється виключно на підставі договору, укладеного між Держкомрезервом та відповідальним зберігачем за формою згідно з додатком, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

З договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву № юр-2зб/327–2005 від 01.09.2005р. (копія залучена до матеріалів справи) вбачається, що його форма і зміст повністю відповідають договору відповідального зберігання матеріальних цінностей державного резерву, який міститься в Додатку до Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов'язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. N 532.

Відповідачем контррозрахунку позовних вимог не надано.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Державного комітету України з державного матеріального резерву залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2007 р. по справі №26/285 – без змін.

Матеріали справи № 26/285 повернути Господарському суду м. Києва

Головуючий суддя                                                                      Отрюх Б.В.

Судді                                                                                          Верховець А.А.

Бондар С.В.