ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"20" грудня 2007 р. Справа № А6/470-07

11:20 год.

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді                                          Маляренка А.В.

при секретарі                                                    Поднебєс О.В.

розглянувши адміністративну справу № А6/470-07

за позовом Страхової компанії „ІРА”, м. Славутич

до Державної податкової інспекції, м. Славутич

про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення №/0 від 24.04.2007р.

Представники:

від позивача: не з’явився

від відповідача: Артющенко О.О. (дов. № 23 від 04.10.2007р.);

Климов Р.І. (дов. № 18 від 25.09.2007р.)

Обставини спору:

Страхова компанія „ІРА” (далі - позивач) звернулась до господарського суду Київської області з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції (далі - відповідач) про визнання не чинним податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги ґрунтуються на порушенні відповідачем Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», внаслідок чого відповідачем було незаконно винесено податкове повідомлення-рішення, яким позивачу було донараховано суму податку на прибуток та штрафну санкцію.

Відповідач проти позову заперечує, вважає, що позовні вимоги суб’єкта господарювання є безпідставними, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме Закону України від 04.12.1990р. № 509-ХІІ „Про державну податкову службу в Україні”, Закону України від 22.05.1997р. № 283/97-ВР „Про оподаткування прибутку підприємств”.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їх представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

встановив:

В період з 04.04.2007р. по 16.04.2007 року головним державним податковим ревізором –інспектором сектору контролю за фінансовими установами та операціями в сфері ЗЕД, інспектором податкової служби І рангу Фастівської ОДПІ була проведена невиїзна документальна перевірка фінансово –господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства позивачем за період 01.10.2004 по 30.09.2005р. по взаємовідносинах із Закритим акціонерним товариством „Український страховий капітал”, про що було складено Акт № 229/23/14294293 від 17.04.2007р.

За результатами перевірки Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення форми “Р” № /0 від 24.04.07 року щодо визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток в сумі 4 121 746,34 грн. (основний платіж 2 060 873,17 грн., штрафна (фінансова) санкція в сумі 2 060 873,17 грн.).

Позивач вказує, що перевірка проведена в порушення вимог п. 8.2 Наказу ДПА України від 09.02.2006 року №62 “Про затвердження Регламенту адміністрування податків, зборів (обов’язкових платежів)” відповідно до якого документальні невиїзні перевірки проводяться у разі виявлення органом ДПС арифметичної або методологічної помилки у поданих платниками податків податкових деклараціях, звітах та інших документах, пов’язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів, що є підставою для визнання недійсним Акту документальної перевірки № 229/23/14294293 від 17.04.2007 року.

Крім того позивач вказує, що в порушення п.п. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 року № 283/97-ВР в Акті “донараховано” валовий дохід, що складається з суми перестрахових платежів отриманих Позивачем від ЗАТ “УСК”. При цьому проігноровано, що відповідно до вимог закону: для цілей оподаткування страхової діяльності під оподаткованим доходом слід розуміти суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій, одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених страховиком за договорами перестрахування з резидентом.

З огляду на зазначене, представник позивача стверджує, що відповідачем, в ході проведення перевірки, не враховано іншу діяльність ТДВ СК “ІРА” за перевіряємий період, що складалася з страхової діяльності на ринку України з іншими ніж ЗАТ “УСК” страховиків (страхувальників) та не враховано те, що сума вказана в декларації про прибуток страховика складається відповідно до вимог ЗУ “Про оподаткування прибутку підприємств” зі страхових платежів зменшених на суму платежів переданих у перестрахування.

Тобто контролюючий орган прийняв рішення відносно ТДВ СК “ІРА” необґрунтовано та з порушенням норм чинного законодавства України, тому просить визнати його недійсним.

Відповідно до п.п. 7.2.1. п. 7.2. ст. 7 Закону України від 22.05.1997 року № 283/97-ВР “Про оподаткування прибутку підприємств” (зі змінами та доповненнями) для цілей оподаткування страхової діяльності під оподаткованим доходом слід розуміти суму страхових внесків, страхових платежів, страхових премій (далі сума валових внесків), одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених страховиком за договорами перестрахування з резидентом. Оподатковані доходи від страхової діяльності оподатковуються за ставкою у розмірі три відсотки суми валового доходу.

Датою збільшення валових доходів від страхової діяльності вважається дата, яка припадає на податковий період протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше - дата зарахування коштів на банківський рахунок, дата оприбуткування в касу або дата виникнення у страховика страхових зобов’язань перед страхувальником, тобто дата набуття чинності договорів страхування та перестрахування.

Відповідно до п. 5.1. ст. 5 Закону України від 20.12.2000 року № 2181-ІІІ “Про порядок погашення платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” (із змінами та доповненнями) встановлено, що “…податкове зобов’язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації”.

За данними Декларації з податку на доходи (прибуток) страховика за І квартал 2005 року Позивачем не були задекларовані “Сума валових внесків, сплачена платником податків за договорами перестрахування з резидентами”.

Відповідно до ч. 13. Ст. 11-1 Закону України від 04.12.1990 року № 509-ХІІ “Про державну податкову службу в Україні” (із змінами та доповненнями) передбачено проведення позапланових перевірок у випадках, коли такі перевірки проводяться після порушення кримінальної справи відносно платника податків (посадових осіб платника податків) що перевіряється.

Однією із вимог позивача, відповідно адміністративного позову ТДВ СК “ІРА” до ДПІ у м. Славутичі про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 24.04.2007., є - “визнати недійсним Акт невиїзної документальної перевірки № 229/23/14294293 від 17.04.2007 року”.

Суд вважає вказану позовну вимогу необґрунтованою та таку, що суперечить діючому законодавству України, тому що складений Акт невиїзної документальної перевірки № 229/23/14294293 від 17.04.2007 року є наслідком проведеної перевірки і не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії тому не виникає обов’язку у платника податку (позивача) щодо сплати податків та зборів, передбачених чинним законодавством про оподаткування.

За таких підстав суд вважає спірні податкові повідомлення-рішення такими що прийняті у відповідності до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги підприємства без підставними.

Відповідно до вимог статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Суд вважає, що відповідач довів суду ті обставини на підставі яких було складено акт перевірки № 229/23/14294293 від 17.04.2007р., а тому податкове повідомлення рішення № /0 від 24.04.2007р. скасуванню не підлягають.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст.ст. 71, 94, 160, 162, 163, п.6 прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

В позові відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського адміністративного суду через господарський суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови суду протягом десяти днів з дня складення у повному обсязі та наступної подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана без подання заяви про апеляційне оскарження постанови суду, якщо скарга подається протягом десяти днів з дня складення постанови у повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк після подання заяви, постанова суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги у встановлений строк постанова суду набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду скарги і залишення її без задоволення, а постанови суду - без змін.

Суддя Маляренко А.В.