КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2007                                                                                           № 21/278

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

За участю представників:

від позивача -Малік О.І. -за дов.,

від відповідача - Яковишин М.В. -за дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПП "Русь-95"

на рішення Господарського суду м.Києва від 11.06.2007

у справі № 21/278

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Манташов"

до                                                   ПП "Русь-95"

про                                                  стягнення 16368,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача  8 579,86 грн. боргу ,  7180,74 грн. пені, 489,39 грн. інфляційних, 118,04 грн. річних та 2500 грн. витрат на послуги адвоката. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду  м. Києва  від 11.06.2007 р. по справі  №21/278 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 8 579,86 грн. боргу, 6541,69  грн. пені, 489,39 інфляційних, 118,04 грн. річних,     1000 грн. витрат на послуги адвоката, 157,29 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою та просить його скасувати частково в частині стягнення суми пені , оскільки вважає, що воно прийнято по неповно з’ясованим обставинам, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального  права.

Зокрема, скаржник зазначає про  те, що суд першої інстанції неправомірно стягнув на користь позивача 6 541,69 грн. пені, оскільки розмір пені складає 635,18 грн.за період з 10.06.2006р. по 24.10.2006р.(розрахунок додає).

Розглянувши доводи, які вказані в апеляційній скарзі, дослідивши фактичні обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія  встановила  наступне:

Як вбачається з матеріалів справи,   16 травня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Манташов» та Приватним підприємством «Русь-95» був укладений договір купівлі-продажу б/н.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується протягом строку дії договору продавати покупцю товар належної якості, а покупець зобов'язується купувати товар та своєчасно оплачувати його.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що конкретний асортимент, кількість і вартість товару вказується в накладних на товар, які після підписання є невід'ємними додатками до договору.

Згідно п. 5.6. договору строк його дії встановлюється до 31.12.06р.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар у період з 16.05.06р.  по 31.12.06р. на загальну суму 13 787,18 грн. по видаткових накладних, копії яких  залучені до матеріалів справи.

Відповідно до п. 4.4. договору покупець оплачує кожну поставлену партію товару протягом 21 календарного дня з моменту отримання партії.

Згідно п. 4.3. договору оплата здійснюється в національній валюті України на розрахунковий рахунок продавця.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до умов договору відповідачем було здійснено повернення товару на загальну суму 1027,32 грн.

13 вересня 2006 року було відповідачем було сплачено позивачу за поставлений товар кошти у розмірі 4000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 13.09.06р.

Іншу частину боргу в розмірі:  13 787,18 -  1027,32 - 4000,00 = 8579,86 грн. відповідачем сплачено не було.

Отже, внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного Кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайне ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти - господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконуватися господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових" актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом з зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його

прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договоре і або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона(продавець) передає або зобов'язується передати майно(товар) у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно(товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже,    факт    порушення    відповідачем    договірних    зобов'язань    було встановлено та  не було спростовано відповідачем.

Згідно з вимогами ст.ст.526, 525 ЦК України, зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а тому сума боргу в розмірі   8 579,86  грн.  підлягає стягненню на користь позивача.

Крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі  6541,69, згідно з п. 4.5. договору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Суд першої інстанції вимоги позивача стосовно стягнення пені задовольнив повністю на суму  6541,69 грн. (уточнений розрахунок у матеріалах справи).

З таким висновком суду першої інстанції колегія погодитися не може та вважає про те, що  в цій частині рішення суду слід змінити виходячи з наступного.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен   день прострочення виконання.

Пунктом 4.5. Договору № 16/05/06 від 16 травня 2006 року укладеним між ТОВ «торговий дім «Манташов» та ПП «Русь-95»  встановлює, що у випадку  несвоєчасної    оплати    за    товар,    Покупець    зобов'язаний    сплатити   Продавцю неустойку в розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 3  Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 10 січня 2002р. №2921-111, розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період, за який сплачується пеня».

Також згідно до п. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (п. 6 ст. 232 ГКУ).

Таким чином, з наведеного вбачається, що під сплатою неустойки, яка передбачена пунктом 4.5 Договору слід розуміти сплату пені. Облікова ставка НБУ в період з 10.06.2006р. по 24.10.2006р. становила 8,5%, а тому сума пені складає 635,18грн. (розрахунок перевірений колегією) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем було надано розрахунок інфляційних, які складають 489,39 грн. та річних в розмірі 118,04 грн. Дослідивши наданий розрахунок, колегія вважає, що він відповідає матеріалам справи, чинному законодавству, а отже, підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 2500 грн. витрат на адвокатські послуги. Відповідно до ст..44 ГПК України ,суд першої інстанції задовольнив частково ці вимоги позивача в розмірі 1000 грн. З  цим висновком суду першої інстанції колегія погоджується та вважає його правомірним.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні, колегія вважає, що слід здійснити перерахування судових витрат згідно ст..49 ГПУ України.

За вищезазначених обставин, колегія прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню, рішення суду першої ін станції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105  ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ПП „Русь-95” задовольнити .

2.Рішення Господарського суду м. Києва від 11.06.2007 р. по справі 21/278   змінити, резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

„Позов ТОВ „Торговий дім „Манташов” задовольнити частково. Стягнути з ПП „Русь-95” (04210, м. Київ, вул.Героїв Сталінграда,39-В , р/р 260037700 в АБ Укргазбанк, МФО 320478, , ІПН 45)  на користь ТОВ „Торговий дім „Манташов” (02099, м. Київ, вул.Бориспільська,9, юр. Адреса: 04050, м. Київ, вул.. Мельникова,12,  р/р 6501  в АКБ „Київ”, МФО 322498, , ІПН 97)  8 579,86 грн. боргу,  635,18 грн. пені, 489,39 грн. інфляційних, 118,04 грн. річних, 1000 грн. витрати на послуги адвоката, 108,23 грн. витрат по сплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу . В іншій частині позову відмовити. Видати наказ.”

3.  Видачу наказу доручити Господарському суду м. Києва.

4 .Матеріали справи №21/278 повернути Господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді

03.12.07 (відправлено)