КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2007                                                                                           № 42/9

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Зеленіна  В.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача – Палій В.В. – дов. № Д07/7590 від 13.11.2006р.                               Цурко Н.О. – дов. №Д07/275 від 16.01.2007р.

від відповідача – Ульянчук Ю.А. – дов. №157 від 28.09.2007р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ВАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" б/н

на рішення Господарського суду м.Києва від 29.05.2007

у справі № 42/9

за позовом                               акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго"

до                                                   відкритого акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, ціна позову 15990445,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 29.05.2007 р. (суддя Паламар П.І.) задоволено позов АЕК “Київенерго” та стягнуто з ВАТ „АК „Київводоканал” 13 171 527 грн. 72 коп. заборгованості по оплаті вартості спожитої електричної енергії за договором №116 від 10.01.1991р., 1 692 420 грн. 31 коп. збитків від інфляції за період з лютого 2004р. по листопад 2006р., 467 920 грн. 93 коп. – 3% річних за цей же період, 658 576 грн. 39 коп. договірного штрафу та відповідні судові витрати. Рішення суду мотивовано наявністю заборгованості та прострочки платежу.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач просить його скасувати, в позові відмовити. Заяввник скарги виходить з того, що договір №116 від 10.01.1991р. сторонами припинений, оскільки не приведені у відповідність його істотні умови, передбачає розрахунки радянськими рублями, не замінено Дніпровську водопровідну станцію ГК ЖКГ УРСР як сторону в договорі на відповідача у даній справі, застосовано нечинне радянське законодавство і прейскуранти тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач вважає, що відповідач має проводити розрахунки у гривнях за фактично одержану електроенергію відповідно до звітів і рахунків-фактур за період з лютого 2004р. по листопад 2006р. включно і заборгованість на 01.11.2006р. склала 13 171 527 грн. 72 коп. Позивач вказує, що строки розрахунків врегульовані ст.. 692 Цивільного кодексу України і перерахування коштів має здійснюватись безпосередньо і одночасно з передачею товару(електроенергії).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду констатує наступне.

Дійсно, договір №116 вичерпав свою дію, ґрунтується на нечинному радянському законодавстві та прейскурантах, реально сторонами не застосовується. Так, сам позивач, визначаючи строк платежу, посилається не на умови договору 1991 року, а на строк, визначений ст. 692 ЦК України.

Проте, позивач помилково застосовує вказану норму для визначення строку платежу. Пункт 1 ст. 692 ЦК України лише визначає, що покупець( у договору купівлі-продажу) не може бути зобов’язаний провести оплату товару до його прийняття або до прийняття товаророзпорядчих документів, якщо актами цивільного законодавства чи безпосередньо договором не передбачений інший строк та інша форма оплати товару. Оскільки між сторонами існують реальні правовідносини, про що свідчать рахунки-фактури і звіти, а строки оплати не запропоновані навіть позивачем у рахунках-фактурах, то сторонам у визначенні строків платежу необхідно керуватись вимогами ст. 530 ЦК України, або врегулювати свої відносини, уклавши договір, який відповідає національному законодавству. Оскільки матеріали справи не містять доказів виконання процедури розрахунків в порядку ст. 530 ЦК України, то необхідно зазначити, що у спірному випадку строк платежу не настав. Також необхідно вказати, що колегія суддів апеляційного господарського суду не досліджувала відповідність розрахунку до існуючого боргу.

Таким чином, суд першої інстанції передчасно постановив рішення про стягнення заявлених сум і тому його рішення підлягає скасуванню з відмовою у позові.

Сторони не позбавленні можливості врегулювати свій спір в установленому порядку після настання строку платежу.

Враховуючи викладене та керуючись  п. 2 ст. 103, п. 3 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва від 29.05.2007 р. у справі №42/9 скасувати.

2. В позові відмовити.

3. Справу №42/9  повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді