СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03.12.07                                                                                 Справа № 12/395н-ад.

Колегія суддів у складі: Палей О.С. - головуючий, суддів Мінської Т.М. та

Пономаренко Є.Ю., розглянувши матеріали справи за позовом

Лисичанського комунального автотранспортного підприємства № 032806, м.Лисичанськ Луганської області

до Головної державної інспекції на автомобільному транспорті, м.Київ

про скасування постанови.

Представники сторін:

від позивача -   Краснов Д.Г. юрисконс. за дов.№116 від 30.03.07,  представник

Гнусіна О.М. - в.о. директора- паспорт ЕК 178780 вид 16.11.96.

МВМ Лисичанського МВ УМВС України;

від відповідача - Чередниченко Н.Л. - гол. спец. керівництва; дов№ 41/2-8-

1639.

Суть спору : заявлені вимоги про скасування постанов територіального управління Головавтотрансінспекції в Луганській області від 06.03.2007р. № 005526 та від 14.06.2007р. № 012504 про застосування фінансових санкцій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

суд

встановив:

18 січня 2007 року посадовою особою Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Луганській області було складено протокол порушення законодавства на автомобіль державний № ВВ 0795 АА-сміттєвоз, а 6 березня 2007 року ТУ Головавтотрансінспекції у Луганській області винесло Постанову про застосування фінансових санкцій № 005526 у сумі 1700 гривень за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 ст. 60 Закону України " Про внесення змін до Закону України Про автомобільний транспорт" - відсутня ліцензійна картка.

7 червня 2007 року представника Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті у Луганській області було складено протокол порушення законодавства на автомобіль державний № ВВ 7241 АК- сміттєвоз, а 14 червня 2007 року ТУ Головавтотрансінспекції у Луганській області винесло Постанову про застосування фінансових санкцій № 012504 у сумі 1700 гривень за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 ст. 60 Закону України " Про внесення змін до Закону України Про автомобільний транспорт" - відсутня ліцензійна картка.

Позивач не погоджується з застосуванням фінансових санкцій та на обгрунтування заявлених вимог посилається на наступне.

Лисичанське   комунальне    автотранспортне   підприємство №032806   надає   населенню комунальні послуги по транспортуванню (вивезенню) твердих побутових відходів з місць їх накопичення тим самим забезпечує життєдіяльність міст Лисичанська, Новодружеська та Привілля.

Основним видом діяльності підприємства - є санітарна очистка міста.

Однак Лисичанське комунальне автотранспортне підприємство не здійснює операцій у сфері поводження з небезпечними відходами, а вивозить тверді побутові відходи та відходи життєдіяльності людей.

Згідно Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, затверджених наказом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, та Наказу Міністерства транспорту України від 16 січня 2001 року № 6/18, діяльність з надання послуг з перевезень які здійснюють автомобілями оснащеними спеціальним технічним обладнанням і не призначені для перевезення вантажів  і пасажирів (що забезпечують життєдіяльність міст та населених пунктів ) не підлягає ліцензуванню.

А зазначені автомобілі державний № ВВ 0795 АА та № ВВ 7241 АК обладнані спеціальним технічним обладнанням для загрузки та транспортування твердих побутових відходів і діяльність по перевезенню інших вантажів не здійснює.

У зв"язку з викладеним позивач вважає, що при винесені Постанов про застосування фінансових санкцій № 005526 від 06.03.І007 року та № 012504 від 14.06.2007 року Територіальним управлінням головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Луганській області було неправильно застосовано норми діючого законодавства.

Згідно  із п.1ч.1 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень ( нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із п.1 Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 08.09.2004 року, за № 1190, Головна державтоінспекція є урядовим органом державного управління, тобто суб"єктом владних повноважень, у зв"язку з чим позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду та просить скасувати постанови про  застосування штрафних санкцій.

Відповідач відзивами на позовну заяву від 12.09.07 та від 19.11.07 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те,  що:

- надання послуг з  перевезення вантажів автомобільним транспортом загального користування підлягає ліцензуванню, а на кожний транспортний засіб додається ліцензійна карта на термін дії ліцензії;

- транспортні засоби позивача призначені для перевезення вантажів, а саме –побутового сміття;

- при виконанні вимог Закону України "Про страхування" оформлення ліцензійних карток на сміттєвози є безпроблемним та безкоштовним;

- ліцензійна карта є бланком суворої звітності, до якої заносяться реєстраційні дані ліцензії та автомобільного транспортного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності доводи сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Предметом цього адміністративного позову є дві постанови про застосування фінансових санкцій, якими до позивача застосовано відповідальність за порушення, передбачене абз.3 ст.60 Закону України від 05.04.2001р. № 2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт", а саме –надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону

(у даному випадку –ліцензійної картки) –штраф у розмірі ста неоподатковуваних  мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 33 ст. 9 Закону України від 01.06.2000 р. № 1775-111 «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт»господарська діяльність щодо надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх вантажу на таксі) підлягає ліцензуванню.

Склад автомобільного транспорту визначений у ст. 2 Закону України «Про автомобільний транспорт»№ 2344-ІІІ від 05.04.2001 р.

Автомобільний транспорт загального користування як підгалузь транспорту покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в автомобільних перевезеннях. Його утворюють перевізники, автостанції, автовокзали, виконавці ремонту і технічного обслуговування автомобільних засобів, вантажні термінали (автопорти). вантажні автомобільні станції та контейнерні пункти.

Автомобільні транспортні засоби перевізників, що використовуються ними для надання послуг з перевезень пасажирів і вантажів, відносяться до автомобільного транспорту загального користування.

Автомобільні транспортні засоби суб'єктів підприємницької діяльності, установ та організацій, що використовуються ними тільки для власних потреб, відносяться до відомчого автомобільного транспорту.

Автомобільні транспортні засоби фізичних осіб, що використовуються ними тільки для власних потреб, відносяться до індивідуального автомобільного транспорту.

З огляду на викладене, транспортні засоби позивача, що використовуються ним для здійснення зазначеної господарської діяльності, тобто надання послуг фізичним та юридичним особам по вивезенню твердих та рідких побутових відходів на договірних умовах підпадають під визначення транспорту загального користування та відповідно до п. 33 ст. 9 Законів України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»та ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт»повинні бути ліцензовані, а саме на кожний транспортний засіб для транспортування сміття та інших відходів належить оформити ліцензійну картку.

В останній частині ст. 14 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності»зазначено - «До ліцензії на надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільний транспортом загального користування і з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі додаються ліцензійні картки на кожен автомобільний транспортний засіб. Ліцензійна картка є бланком суворої звітності, до якої заносяться реєстраційні дані ліцензії та автомобільного транспортного засобу".

Відповідно до п.1.8. Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) "на кожен автомобільний транспортний засіб до ліцензії діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) додаються ліцензійні картки на термін дії ліцензії".

Суд не може погодитися з доводами позивача, що здійснюючи комунальні послуги по вивезенню твердих побутових відходів на звалище для ТПВ та використовуючи для цього транспортні засоби спеціального призначення, які призначені для виконання спеціальних робочих функцій, підприємство не порушує п.33 ст.9

Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", оскільки у контексті пункту 33 цього Закону термін "транспортний засіб спеціального призначення" не вживається, а приписи п.п. 1.6, 1.7 п.1 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування від 18.12.2003р. виключень щодо лі

цензування відповідної діяльності, що здійснюється спеціальними автомобілями та обов"язкової наявності ліцензійної картки, не містять.

Посилання позивача на Ліцензійні умови, затверджені Наказом Держкомпідприємництва та Мінтрансу України від 16.01.2001р. № 6/18, якими було визначено, що діяльність з надання послуг автомобілями із спеціальним технічним обладнанням і не призначені для перевезення вантажів, не підлягає ліцензуванню, - є безпідставним, оскільки вищевказаний нормативний акт втратив чинність, а на даний час діють Ліцензійні умови 2003 року, зареєстровані в Мінюсті України 30.12.2003р. за № 1259/8580, яві відповідних застережень не містять.

Слід також зазначити, що поняття "вантажу" міститься у Правилах перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Мінтранспорту України № 363 від 14.10.1997р., зареєстрованих в Мінюсті 20.02.1998р. за № 128/2568.

Цими правилами регламентуються права, обов"язки і відповідальність власників автомобільного транспорту-перевізників, якими, зокрема, визначені і спеціальні автомобілі, які за своєю конструкцією та обладнанням призначений для виконання спеціальних робочих функцій.

За  приписами  п.1,п.2 цих правил, вантаж –всі предмети з моменту прийняття для перевезень до здачі одержувачу вантажу. За фізичним станом вантажі можуть бути твердими і рідкими, а  за способом відвантаження –навалочними.

Дослідивши у сукупності вісі вищевикладені доводи та докази, суд дійшов висновку, що відповідач довів правомірність прийнятих рішень, що обумовлює відмову в позові.

Відповідно до ст. 94 КАС України, понесені позивачем судові витрати в сумі 3 грн. 40 коп. покладаються на нього.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення, з повідомленням сторін, що повний текст постанови буде виготовлений 06.12.2007 року.

Керуючись ст.ст. 94,160,163,167,186,254 КАС України, суд

постановив:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви

про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.  Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк встановлений КАС України,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.  У разі подання  апеляційної скарги постанова набирає законної сили,  якщо її не скасовано, після закінчення апеляційного розгляду скарги.

Про апеляційне оскарження постанови спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга  подаються  до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції,  який ухвалив оскаржувану  постанову. Копії апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови подається протягом десяти  днів  з дня складення  постанови в повному обсязі.   Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти  днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено в повному обсязі та підписано –06.12.2007р

Судді                                                                     О.С. Палей

Т.М.Мінська

Є.Ю.Пономаренко

Пом.судді                                                              Є.С.Сєрджан