ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№  43/80

28.03.07

За позовом   товариства з обмеженою відповідальністю „Злагода”

до                   будівельного управління Державного управління справами

про                 стягнення 81 022, 94 грн.

Суддя  Пасько М.В.

Представники:

від позивача         Зайцев М.М. –предст. за дов.,

від відповідача     не з’явився

ОБСТАВИНИ  СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до будівельного управління Державного управління справами про стягнення  81 022, 94 грн. (68 467, 86 грн. основного боргу, 9 876, 40 грн. інфляційних нарахувань та 2 678, 68 грн. 3 % річних) за неналежне виконання умов договору № 0102/05 від 01.02.05.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.07 порушено провадження у справі   № 43/80 та призначено її розгляд на 16.03.07.

13.03.07 від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв’язку з неможливістю його участі в судовому засіданні, у зв’язку з чим, розгляд справи було відкладено на 28.03.07.

Належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, Відповідач в судове засідання не з’явився, відзиву на позовну заяву не надав, вимог суду, викладених в ухвалі про порушення провадження у справі не виконав, у судове засідання представник Відповідача не з’явився.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (див. Роз'яснення Президії ВАСУ від 18.09.97р.                № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

28.03.07 від Відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Суд відхиляє подане клопотання з огляду на наступне.

Відповідно до 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява надійшла до господарського суду міста Києва 08.02.07, отже, строк вирішення спору закінчується –08.04.07. Відповідач був обізнаний про наявність справи № 43/80, та не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, щодо приймання участі в судових засіданнях.

Судом у відповідності до ст. 81-1 ГПК України складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками процесу документи, заслухавши пояснення представника Позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.02.05 між товариством з обмеженою відповідальністю „Злагода” (далі Позивач) та будівельним управлінням Державного управління справами (далі Відповідач) було укладено договір № 002/РЛВ (далі Договір), Відповідач доручає, а Позивач зобов’язується виконати будівельно-монтажні роботи по капітальному ремонту будівлі Верховного суду по вул.. П.Орлика, в свою чергу Відповідач зобов’язувався вчасно проводити оплату робіт.

Відповідно до п. 3.5 договору оплата робіт здійснюється щомісячно за фактично виконані роботи, згідно актів приймання виконаних робіт.

Підрядник виконав будівельно-монтажні роботи по капітальному ремонту будівлі вартість яких складає 402 501, 60 грн., що підтверджується актами виконаних робіт за лютий 2005 р., за квітень 2005 р., за червень 2005 р., за липень 2005 р., за серпень 2005 р.

Відповідач свої зобов’язання належним чином не виконав, виконані роботи оплатив частково у розмірі 334 033, 74 грн.

13.11.06 Позивач направив на адресу Відповідача претензію, з вимогою погасити заборгованість, відповіді на яку не надійшло.

Відповідно до розрахунку Позивача, заборгованість Відповідача за договором № 0102/05 від 01.02.05 складає 68 467, 86 грн. основного боргу, 9 876, 40 грн. інфляційних нарахувань та 2 678, 68 грн. 3 % річних.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно приписів ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а обставини, що відповідно до законодавства можуть бути підтверджені певними засобами доказування не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Право- чин, для якого законом не встановлена письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Як вбачається з договору обидві сторони правочину брали на себе окремі, чітко визначені зобов’язання.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов’язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

Відповідно до ст.225 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання  або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки, відповідно до ст.ст.11, 526 ЦК України  зобов’язання повинні виконуватись своєчасно та належним чином, а одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається (ст. 525 ЦК України)  позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання) є порушенням цього зобов’язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов’язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому позовні вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань в сумі підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача.

Приймаючи до уваги те, що спір виник внаслідок неправильних дій Відповідача, витрати  по  оплаті  держмита   та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно        ст. 49 ГПК України  покладаються  на  Відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з будівельного управління Державного управління справами (01024, м. Київ,     пр-кт Перемоги, 72, р/р 8012 у Міжнародному відділенні міської філії АКБ УСБ м. Києва, МФО 322012, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Злагода” (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 99, кв. 21, р/р 260016747 в ВАТ "Укргазбанк" м. Києва, МФО 320478, )) 68 467, 86 грн. основного боргу, 9 876, 40 грн. інфляційних нарахувань, 2 678, 68 грн. 3 % річних, 810, 23 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

Суддя                                                                                                                              М.В.Пасько