КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30.01.2007
№ 6/247

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:                              Андрієнка  В.В.

суддів:                                          Малетича  М.М.

Студенця  В.І.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Мамчій С.М.

від відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Колективного підприємства "Компас"

на рішення Господарського суду м.Києва від
07.07.2004

у справі № 6/247 (Ковтун С.А.)

за позовом                               Колективного
підприємства "Компас"

до                                                   Суб"єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

про
стягнення 58 220грн.

ВСТАНОВИВ:

КП “Компас” звернулось в
Господарський суд м. Києва з позовом про стягнення з Суб'єкта під
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1боргу за договором оренди №
1-Л/01 від 25.04.2001 р. у розмірі 46800,00 грн., 8862,00 грн. витрат на
утримання приміщення та 2558,00 грн., що складають індексацію орендної плати
за  2003 рік.

06.06.2003
р. місцевим господарським судом по справі призначені почеркознавча та технічна
експертизи, проведення яких було доручено Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз.

На
вирішення почеркознавчої експертизи поставлено питання щодо виконання підпису у
розписці ОСОБА_2, а технічної - щодо послідовності нанесення на розписці
штрихів, що перетинаються (тексту, печатки, підпису).

Згідно
з висновком № 2882 від 24.07.03 судово-технічної експертизи в наданій для
дослідження розписці від імені ОСОБА_2. на отримання 38000 грн. відтиск печатки
від імені КП "Компас" нанесені поверх друкованого тексту
"Директор КП "Компас" ОСОБА_2", підпис же від імені
ОСОБА_2. виконаний поверх відтиску печатки і друкованого тексту "Директор
КП "Компас" ОСОБА_2", а друкований текст "Расписка Согласно
договора... (тридцать восем тьісяч) грн." віддрукований поверх печатки.

Згідно з висновком № 2881
від 12.09.03 судово-почеркознавчої експертизи, проведеної експертом Київського
науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_3, підпис від імені
ОСОБА_2. під текстом розписки без дати виконано не ОСОБА_2

15.10.2003
р. у справі була призначена додаткова комісійна судово-почеркознавча
експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз.

Відповідно
до висновку № 810 додаткової комісійної судово-почеркознавчої експертизи підпис
від імені ОСОБА_2. в розписці без дати від імені директора КП
"Компас" про одержання ним 38000,00 грн., який міститься під текстом
розписки у графі «Директор КП "Компас" ОСОБА_2» виконаний ОСОБА_2

Рішенням
Господарського суду м. Києва від 07.07.2004 р. в позові в частині стягнення
42620,00 грн. в позові  відмовлено,
позовні вимоги в частині стягнення боргу за період з червні по листопад 2003
року в розмірі 15600 грн. залишити без розгляду.

Не
погоджуючись з прийнятим рішенням, КП “Компас” звернулось  до Київського апеляційного господарського
суду  з апеляційною скаргою,  в якій просить  рішення скасувати та прийняти нове рішення
про задоволення позову.

Свої
вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд неправильно застосував та порушив норми
процесуального та матеріального  права.

Зокрема
позивач посилається на те, що  місцевий
господарський суд при прийнятті рішення упереджено прийняв як доказ підроблену
розписку. Також апелянт стверджує, що суд неправомірно відхилив висновок
судової експертизи № 2881, надаючи незаконні переваги висновку № 810 на думку
позивача додаткова експертиза призначена і проведена з порушенням вимог закону.
Апелянт стверджує, що висновок додаткової експертизи є завідомо неправдивий.

Також
скаржник посилається на те, що суд неправомірно застосував п. 6 ст. 4 Закону
України «Про власність», надавши відповідачу право володіння та користування
майном, що суперечить п. 5 ст. 403, ст. 759 Цивільного кодексу України.

Відповідач
у поданому відзиві просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін,
а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів
встановила  наступне.

25.04.01
між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1-Л/01, відповідно до
якого відповідач (орендодавець) зобов'язувався передати позивачу у користування
терміном до 01.05.06 частину нежилого приміщення площею 117 кв. м.,
розташованого у АДРЕСА_1. Початком дії Договору є 01.05.01 (п. 6.6. Договору).

Дана угода
є договором майнового найму, оскільки передбачає передання майна у тимчасове
користування за плату.

На
виконання умов вказаного договору 30.04.01 відповідач передав позивачу дане
приміщення.

Відповідно
до п. 2.1. Договору розмір, склад і порядок оплати визначається на підставі
додатку 1, що є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом
1 додатку 1 плата за приміщення встановлена у розмірі 2600 грн. в місяць на
період до 01.09.01 і погоджується на наступний строк.

Сторони
домовились, що позивач надає до 01.06.01 час для ремонту і облаштування
приміщення, який є пільговим щодо оплати, тобто відповідач звільняється від
внесення плати за користування приміщенням за цей час (п. З додатку 1).

Таким
чином, обов'язок щодо внесення плати за приміщення у відповідача виник з
01.06.01.

Після
01.09.01 сторони, як передбачено п. 1 додатку 1, не узгодили іншого розміру
плати за приміщення. Оскільки відповідач продовжив користуванням переданим йому
приміщенням, стосовно чого він не заперечує, і основним обов'язком наймача майна
є внесення плати за користування майном, суд вважає, що після 01.09.01 плата за
приміщення підлягає сплаті в попередньому розмірі, а саме - 2600 грн.

Отримавши
приміщення, позивач набув права користування та володіння ним, яке, в силу п. 5
ст. 48 Закону України "Про власність" підлягає захисту на рівні з
правом власності.

З
урахуванням цього, положення ст. 4 Закону України "Про власність"
поширюються на орендаря в частині наявності права володіння та користування
орендованим майном на свій розсуд відповідно до умов договору оренди.

Обмеження
чи припинення даних прав орендаря може мати місце у випадках і в порядку,
встановлених законодавчими актами України (п. 6 ст. 4 Закону України "Про
власність" від 07.02.91 № 679-ХІІ).

У
порушення вказаних вимог закону відповідач уклав 04.06.02 з Товариством з
обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк" договір
оренди, відповідно до якого передав останньому 55 кв. м. у будинку № 16 на
Русанівській набережній у м. Києві, що становлять частину приміщення, яке є
предметом за договором оренди № 1-Л/01 від 25.04.01, неправомірно припинивши
таким чином право володіння і користування позивача.

Неправомірність
дій позивача щодо передачі частини приміщення в оренду Товариству з обмеженою
відповідальністю "Український промисловий банк" встановлено рішенням
суду у справі № 6/243 від 28.05.03, яким договір оренди від 04.06.02 визнано
недійсним.

Вказане
рішення згідно зі ст. 85 ГПК України набрало законної сили. Оскільки у справі №
6/243 приймали участь ті самі сторони, дані факти в силу ч. 2 ст. 35 ГПК
України не потребують доведення.

Відповідно
до ст. 266 ЦК УРСР, чинної на час укладення позивачем договору оренди з
Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий
банк", наймач вправі вимагати відповідного зменшення найомної плати, якщо
через обставини, за які він не відповідає, можливість передбаченого договором
користування найнятим майном істотно зменшилась. Аналогічні правила містяться у
ст. 762 ч. 4 ЦК України, що набрав чинності з 01.04.04.

Згідно
з наданими відповідачем документами, а саме: договором оренди нежилого
приміщення від 03.02.04, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк", його права як наймача 117 кв. м.
приміщення були відновлені тільки у лютому 2004 року. Ця обставина
підтверджується ухвалою господарського суду м. Києва від 09.03.04 у справі №
6/243 про роз'яснення рішення суду, винесеною за результатами розгляду заяви
відділу Державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції
у м. Києві. Зокрема, останній просив пояснити, чи підлягає примусовому
виселенню Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" з
нежилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, оскільки між
відповідачами укладено новий договір на користування даним приміщенням.

Таким
чином, суд погоджується з запереченнями відповідача, що через обставини, за які
він не відповідає (передачі позивачем частини приміщення в оренду Товариству з
обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк"), можливість
користування майном істотно зменшилась, у зв'язку з чим платежі за найом
підлягають зменшенню пропорційно переданій третій собі площі. Оскільки
позивачем було передано 55 кв. м., що складає 47 % від 117 кв. м., платежі
відповідача за Договором підлягають зменшенню на такий же відсоток.

Розмір
плати, що підлягає сплаті відповідачем позивачу за період неправомірного
використання з ініціативи позивача Товариством з обмеженою відповідальністю
"Український промисловий банк" частини приміщення, становить 1377,8
грн.

Також
є обґрунтованими посилання відповідача на відсутність правових підстав щодо
внесення платежів за користуванням майном за період з червня по серпень 2002
року у зв'язку з неможливістю з вини позивача використання частини приміщення,
що залишилась у нього в наймі.

За
твердженням відповідача, позивачем була передана Товариству з обмеженою
відповідальністю "Український промисловий банк" та частина
приміщення, у якій знаходився вхід в нього, у зв'язку з чим він вимушений був
робити реконструкцію та облаштовувати окремий вхід і був позбавлений можливості
користуватись тією частиною, що фактично залишилась у нього в наймі (62 кв. м).

Наведені
відповідачем обставини підтверджуються поверховими планами приміщення,
виконаними Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна, до реконструкції (від 21.04.98) та
станом на її проведення (від 15.07.02). Зокрема, відповідно до поверхового
плану приміщення від 21.04.98 воно було облаштовано тільки одним входом (на
плані вхід позначено цифрами 121), який вів у кімнату площею 30 кв. м. Дана
кімната позивачем була передана позивачем в оренду Товариству з обмеженою
відповідальністю "Український промисловий банк", стосовно чого
позивач не заперечує, у зв'язку з чим, для доступу до частини приміщень, що
залишились у користуванні відповідача, він вимушений був облаштувати окремий
вхід (на поверховому плані від 15.07.02 даний вхід позначено цифрами 121-А).

Крім
того, факт облаштування окремого входу підтверджується наданими відповідачем
документами (договором-специфікацією W-0063 від 11.07.02 на виготовлення і
монтаж металопластикових дверей, накладними від 16.07.02 та 22.07.02 на
отримання відповідачем будівельних матеріалів). Роботи щодо облаштування
відповідачем окремого входу були погоджені позивачем, що підтверджується листом
останнього як власника приміщення до Головного управління контролю за
благоустроєм м. Києва про видачу ордеру на поточний ремонт фасаду за адресою:
АДРЕСА_1, та заявкою на отримання даного ордеру, у якій відповідач зазначений
як виконавець цих робіт.

Отже,
в силу ст. 266 ЦК УРСР, правові підстави для стягнення плати за червень-серпень
2002 року відсутні.

Відповідно
до заяви про уточнення позовних вимог від 07.07.04 предметом позову є стягнення
боргу з жовтня 2002 року по березень 2004 року.

Згідно
з п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду,
якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах
компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же
предмет і з тих же підстав.

Оскільки
стягнення боргу за період з червня по листопад 2003 року є предметом розгляду у
справі № 36/510, в цій частині позовні вимоги підлягають залишенню без
розгляду.

Незважаючи
на те, що предметом позову є стягнення боргу з жовтня 2002 року по травень 2003
року та з грудня 2003 року по березень 2004 року (вимоги про стягнення боргу з
червня по листопад 2003 року, як зазначено, не можуть бути предметом розгляду у
даній справі), оскільки здійснені платежі відповідачем не містять періоду
платежу, фактичне встановлення наявності чи відсутності заборгованості
пов'язано з дослідженням правовідносин між сторонами за весь строк дії
Договору.

Виходячи
з цього, відповідач повинен був сплачувати плату за користування приміщенням в
наступних розмірах: з червня 2001 року по травень 2002 року по 2600 грн. за
місяць, з червня по серпень 2002 року відсутні підстави для сплати, з вересня
2002 року по травень 2003 року - по 1377,8 грн., з листопада 2003 року по січень
2004 року - по 1377,8 грн., з лютого по березень 2004 року - по 2600 грн.

Таким
чином, загальна сума, яка підлягала сплаті відповідачем, становить 52933,6 грн.

В
свою чергу відповідачем було сплачено у безготівковій формі 04.01.02 - 600
грн., 14.02.02 - 1400 грн., 12.03.02 - 1400 грн., 12.09.01 •- 1600 грн.,
20.11.01 -1600грн., 12.06.01 -1600грн., 05.07.01 -1600грн., 24.05.04-2600 грн.,
29.06.04 - 2600 грн., 30.03.04 - 2600 грн., 29.04.04 - 2600 грн. Всього
-15000грн.

Крім
того, відповідач в рахунок оплати за користування приміщенням за Договором
сплатив відповідачу 38000 грн. готівкою. Отримання вказаних коштів
підтверджується письмовою розпискою, яка підписана директорам КП
"Компас" ОСОБА_2

Відповідно
до висновку  № 810 від 19.02.04
додаткової судово-почеркознавчої експертизи, проведеної Київським
науково-дослідним інститутом судових експертиз, підпис від імені ОСОБА_2. в
розписці без дати від імені директора КП "Компас" про одержання ним
38000 грн., який міститься під текстом розписки у графі "Директор КП
"Компас ОСОБА_2" -виконаний ОСОБА_2

Судова
колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що
висновок № 2881 судово-почеркознавчої експертизи від 12.09.03 спростовується
висновком № 810 від 19.02.04 додаткової судово-почеркознавчої експертизи.

Так,  дослідження додаткової судово-почеркознавчої
експертизи є більш повними та ґрунтовними, проведені експертами, досвід роботи
яких є значно більшим, ніж досвід експерта, який склав висновок № 2881 від
12.09.03, що свідчить про більшу кваліфікацію експертів та, відповідно,
об'єктивність їхнього висновку.

Механізм
виготовлення даного документу, що встановлений судово-технічною експертизою,
відповідно до висновку якого № 2882 від 24.07.03 відтиск печатки від імені КП
"Компас" нанесений поверх друкованого тексту "Директор КП
"Компас" ОСОБА_2", підпис же від імені ОСОБА_2. виконаний поверх
відтиску печатки і друкованого тексу "Директор КП "Компас"
ОСОБА_2", а друкований текст "Расписка Согласно договора...(тридцать
восемь тысяч) грн." віддрукований поверх відтиску печатки, не підтверджує
факту підробки розписки відповідачем, як про це зазначає позивач.

Посилання
позивача на невідповідність розписки вимогам Положення про ведення касових
операцій у національній валюті України не береться судом до уваги, оскільки у
даному випадку обов'язок видати прибутковий касовий ордер покладено на
позивача, тобто порушення були допущені з його сторони.

Оцінюючи
ці дії у сукупності з іншими обставинами справи, а саме: невизнання директором
КП "Компас" ОСОБА_2 факту підписання розписки, неправомірна передача
частини приміщення третій особі, суд вважає, що вони на меті мали намір
уникнути виконання зобов'язання щодо надання відповідачу у користування
приміщення на визначений Договором термін.

Таким
чином, наданими відповідачем документами підтверджено факт сплати ним позивачу
за Договором 53000 грн.

Відповідно
до ч. 1 ст. 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору
найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою
наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на
зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю (ч. З ст. 778 ЦК
України).

Як
зазначено вище, проведені відповідачем роботи щодо реконструкції приміщення та
облаштування окремого входу були зроблені за згодою позивача, підтвердженням
чого є лист останнього як власника приміщення до Головного управління контролю
за благоустроєм м. Києва про видачу ордеру на поточний ремонт фасаду за
адресою: АДРЕСА_1, та заявкою на отримання даного ордеру, у якій відповідач
зазначений як виконавець цих робіт.

Документально
відповідачем підтверджено вартість реконструкції та облаштування окремого входу
у розмірі 4765,78 грн., з яких 2571,23 грн. - вартість дверей та робіт по їх
транспортуванню і монтажу (договір від 11.07.02), 2194,55 грн. - вартість
матеріалів (накладна від 22.07.02 та накладна від 16.07.02).

Таким
чином, оскільки зарахування даних коштів в рахунок плати за користування
приміщенням, відповідно до ч. З ст. 778 ЦК України, залежить виключно тільки
від волевиявлення відповідача, і заперечення останнього свідчать про реалізацію
ним наданого йому права, правові підстави для неврахування судом даної суми в
рахунок плати за приміщення відсутні.

З
огляду на це, фактично відповідачем було сплачено 57765,78 грн. (53000 грн. +
4765,78 грн.).

Отже,
виходячи з викладеного, відповідачем було сплачено на 4832,18 грн. більше, ніж
підлягало оплаті (57765,78 грн. - 52933,6 грн.), що свідчить про відсутність
підстав для задоволення позову в частині стягнення основного боргу.

Позивач
просив суд стягнути з відповідача  2558
грн. - суму, яка за його твердженнями підлягає сплаті у зв'язку з індексацією
боргу у розмірі 31200 грн.

Проте,
як зазначено вище, у зв'язку з відсутністю основного боргу, відсутні правові
підстави для стягнення індексації боргу у розмірі 2558 грн.

Також
є необгрунтованими вимоги позивача про стягнення 8862 грн. витрат на утримання
приміщення, оскільки, як свідчить наданий позивачем розрахунок даної суми, вона
складається з понесених позивачем комунальних платежів, відшкодування яких
відповідачем позивачу Договором не передбачено.

Так,
згідно з п. 2.2., витрати на утримання приміщення, які пов'язані з його
експлуатацією, технічним обслуговуванням і поточним ремонтом несе орендар
(відповідач).

Послуги
на утримання приміщення, які пов'язані з його експлуатацією, не можна
ототожнювати з комунальними послугами. Зокрема, до комунальних послуг належать:
водопостачання, включаючи постачання привізною водою для господарсько-побутових
потреб; гаряче водопостачання; користування тепловою енергією; вивезення
побутових відходів; водовідведення, включаючи обслуговування вигрібних ям
загального та особистого користування в садибах житлових будинків; газ, у тому
числі зріджений, що використовується для опалення житлових приміщень, підігріву
води в будинках, які не мають централізованого гарячого водопостачання;
користування електроенергією (постанова KM України "Про порядок надання
пільг, передбачених законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту" від 16.02.94 N 94).

На
відміну від послуг по утриманню приміщення, надавачем яких можуть бути будь-яке
підприємство, у тому числі і позивач, надавачем комунальних послуг є
спеціалізовані організації, метою створення яких є комунальне обслуговування
населення і підприємств на певній території. Виробництво вказаних послуг, як
правило, є ліцензійною діяльністю.

Підстави
для стягнення вартості послуг на утримання приміщення у розмірі 8862 грн., які
пов'язані з його експлуатацією, відсутні, оскільки позивачем не надано жодних
доказів фактичного здійснення зазначених витрат та узгодження між сторонами
оплати експлуатаційних витрат у заявленому розмірі.

З
урахуванням викладеного, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Клопотання
апелянта задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Підставою
для накладення арешту на майно є наявність обставин, які свідчать про те, що
невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення
господарського суду (ст. 66 ГПК України). На обґрунтування забезпечення позову
позивач вказаних обставин суду не навів.

Заявляючи
клопотання про витребування у відповідача цілого ряду документів, позивач на
виконання ст. 38 Господарського процесуального кодексу України не зазначив
обставин, які можуть підтвердити ці докази. З огляду на наведене апеляційний
господарський суд не знаходить підстав для задоволення клопотань позивача про
витребування доказів.

З
урахуванням викладеного судова колегія вважає, що рішення Господарського суду
м. Києва від 07.07.2004 року у справі № 6/247
прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин,
які мають значення для вирішення даного спору.

У
зв`язку з цим підстав для скасування прийнятого рішення Київський апеляційний
господарський суд не вбачає, а отже апеляційна скарга Колективного підприємства
“Компас”  підлягає залишенню без
задоволення.

Керуючись
ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м. Києва від
07.07.2004 року у справі № 6/247 залишити без змін, а апеляційну скаргу
Колективного підприємства “Компас” - без задоволення.

Головуючий суддя
Андрієнко  В.В.

Судді
Малетич  М.М.

Студенець  В.І.

02.02.07 (відправлено)