ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2007 р.                                                                   Справа № 10/148

м.Чернівці

12-10 год.

За позовом Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Чернівці

до Державного підприємства дослідне господарство “Центральне” Буковинського інституту агропромислового виробництва Української Академії аграрних наук

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у сумі  9087,71 грн.

Суддя Т.І.Ковальчук

Секретар судового засідання  Нікуліца І.С.

Представники:

Від позивача –Берекета А.О., головний спеціаліст-юрисконсульт, дов. № 01-192/916 від 13.07.2007 р.

Від відповідача –не з’явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення за невиконання в 2006 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 9087,71 грн., у тому числі 8614,76 грн. санкцій та 472,95 грн. пені.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі –Закон) відповідач в 2006 році повинен забезпечити норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідача у кількості шість робочих місць, проте згідно зі звітом на підприємстві в 2006 р. працювало чотири інваліди, в зв’язку з чим відповідач зобов’язаний самостійно сплатити на рахунок облвідділення Фонду адміністративно-господарські санкції в розмірі  8614,76 грн., однак вказаний обов’язок не виконав, за що йому також нараховано пеню.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 31.10.2007 р., розгляд справи в судовому засіданні призначено на 27.11.2007 р. за участю представників сторін, відповідачу запропоновано надати пояснення на позов. Ухвалою від 27.11.2007 р. розгляд справи в судовому засіданні відкладено на 20.12.2007 р. в зв’язку з неявкою представника позивача на виклик суду та неподанням пояснень на позов.

У судове засідання 20.12.2007 р. представник відповідача повторно не з’явився, про причини неявки суд не повідомив, пояснень на позов відповідач не надав.

Враховуючи, що відповідача належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, у суду відсутні перешкоди для вирішення спору за відсутності особи, яка не з’явилася на виклик суду.

У судовому засіданні 20.12.2007 р. представник позивача позов підтримав.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у позові належить частково відмовити.

Згідно зі ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Зі звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік форми 10-ПІ вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача в 2006 році складала  149 чол., з них інвалідів – 4 особи проти нормативу в кількості 6 інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону (а.с.3).

Ст. 20 Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Враховуючи, що згідно зі звітом відповідача форми № 10-ПІ за 2006 р. фонд оплати праці штатних працівників складав 641,8 тис. грн., штрафна санкція за недотримання нормативу працевлаштування інвалідів становить 8614,76 грн. (641800 грн. : 149 осіб х 2 непрацевлашт. інваліди).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємств-вами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Оскільки зі звіту відповідача форми № 10-ПІ за 2006 р. видно, що всупереч нормативу ним не створено 2 робочих місця для працевлаштування інвалідів, а жодних доказів на спростування вимог позивача чи про сплату штрафної санкції в добровільному порядку відповідач не подав, суд дійшов висновку, що в частині стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 8614,76 грн. позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені, то суд зазначає, що ухвалою господарського суду від 14.07.2006 р. стосовно відповідача порушено справу про банкрутство № 10/153/б та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства;

не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов’язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов’яз-кових платежів).

Таким чином, оскільки обов’язок сплатити санкцію за незабезпечення нормативу працевлаштування інвалідів є грошовим, з огляду на режим мораторію, застосованого до відповідача в межах справи про банкрутство, вимоги позивача щодо стягнення пені задоволенню не підлягають.

Судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 6-12, 17, 94, 160-163, 167, п.п. 3, 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У позові частково відмовити.

2. Стягнути з державного підприємства дослідне господарство “Центральне” Буковинського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук (м. Чернівці, вул. Каштанова,20, , р/р 5001 в КБ “Надра”):

- на користь Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (м. Чернівці, вул. Червоноармійська, 87-Г, р/р 0002 у відділенні Державного казначейства м. Чернівці, код 23246436) 8614,76 грн. санкцій;

- 86,15 грн. судового збору в доход Державного бюджету України (стягувач –ДПІ у м. Чернівці).

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  КАС України,  постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо  строк  апеляційного  оскарження  буде поновлено,  то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 КАС України -  з  дня  складення  в  повному  обсязі.

Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова підписана і проголошена 20 грудня 2007 року.

Суддя                                                             Т.І. Ковальчук