КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2007                                                                                           № 3/334

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - повідомлений, але не з’явився;

від відповідача - повідомлений, але не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпромінвест"

на рішення Господарського суду м.Києва від 07.08.2007

у справі № 3/334

за позовом                               Комунального підприємства "Житловик" Київської міської державної адміністрації

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпромінвест"

про                                                  стягнення 10 534,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м.Києва від07.08.2007 у справі №3/334 позов задоволено повністю. Стягненню з ТОВ ”Інтерпромінвест” (відповідач) на користь КП ”Житловик” Київської міської державної адміністрації (позивач) підлягає 9 747,88 грн. основного боргу; 786,21 грн. пені; 105,34 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач в порушення умов договору оренди № 21 нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади м. Києва, звільнив орендоване приміщення не попередивши про це позивача та не передав вказане приміщення за актом приймання-передачі у зв’язку із чим у відповідача виникла заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 9 747,88 грн. До того ж, відповідно до умов договору оренди № 21, а саме п. 6.2 та Закону України ”Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” відповідач повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню у розмірі 786,21 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та відмовити позивачу у позові. При цьому заявник апеляційної скарги зазначає, що згідно із наказом про службове відрядження № 06/08-07 від 06.08.2007 директор відповідача, Михайлов Сергій Миколайович, перебував у терміновому відрядженні в м. Прилуки у ТОВ ”БУ – 1 Прилуки” у зв’язку із невідкладною потребою провести звірку взаєморозрахунків і не мав змоги бути присутнім у судовому засіданні при розгляді справи. Таким чином, відповідач вважає, що прийняте господарським судом першої інстанції рішення є необґрунтованим, оскільки у зв’язку із відсутністю відповідача суд не мав змоги всебічно дослідити усі докази, які мають важливе значення у справі та об’єктивно вирішити даний спір.

Представник відповідача у судові засідання не з’явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся за адресою, зазначеною в позовній заяві, апеляційній скарзі та вказаною Головним управлінням статистики у витязі з ЄДРПОУ, а саме: 01030, м. Київ, вул. Івана Франка, 30. Про зміну місцезнаходження відповідач не повідомив Київський апеляційний господарський суд. Відповідно до п. 3.6 роз’яснення президії Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 ”Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, що відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення господарського суду першої інстанції.

В судовому засіданні 09.10.2007 представник позивача просив залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки господарським судом першої інстанції було повно розглянуто всі обставини, що мають значення для справи, досліджено надані докази і відповідно, висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні, відповідають обставинам справи.

У судові засідання 23.10.2007 та 13.11.2007 представник позивача не з’явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідний штамп апеляційного господарського суду на звороті у лівому нижньому куті ухвал про відкладення розгляду апеляційної скарги від 09.10.2007 та від 23.10.2007 з відміткою про відправку документа згідно із вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Голови Вищого господарського суду України від 10.12.2002 № 75.

При розгляді апеляційної скарги апеляційним господарським судом були заслухані пояснення представників сторін, досліджені наявні матеріали справи та встановлено наступне.

Відповідач, оскаржуючи рішення господарського суду першої інстанції, в апеляційній скарзі посилається лише на порушення господарським судом норм процесуального права.

Згідно із ч. 2 п. 2 ч. 3 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення; підставою для скасування чи зміни рішення є порушення норм процесуального права, яке полягає у тому, що справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез’явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та неподання витребуваних доказів.

Матеріали справи свідчать, що представник відповідача 26.07.2007 в судове засідання з’явився, що свідчить про належне повідомлення господарським судом першої інстанції сторін, в т. ч. відповідача, про час та місце засідання суду. При цьому в судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду першої інстанції від 26.07.2007 розгляд справи було відкладено на 07.08.2007 та зобов’язано відповідача надати відзив на позов з доказами, що підтверджують викладені у ньому обставини, а також провести звірку взаєморозрахунків.

Із оскаржуваного відповідачем рішення господарського суду першої інстанції від 07.08.2007 вбачається, що відповідач в судове засідання 07.08.2007 не з’явився, відзив на позов чи будь-яких заперечень на позов не надав.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що директор відповідача Михайлов С.М. перебував у терміновому відрядженні в м. Прилуки у ТОВ ”БУ – 1 Прилуки” і не мав змоги бути присутнім у судовому засіданні при розгляді справи.

Однак, відповідно до ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника; представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації, тобто відповідач не позбавлений був права направити у судове засідання іншого свого представника чи надіслати витребувані судом документи поштою.

Крім того, слід також зазначити, що господарський суд першої інстанції керуючись ст. 77 ГПК України за клопотанням відповідача відклав розгляд справи для надання можливості відповідачу надати свої заперечення на позов. Відповідач не скористався своїм правом і відзиву на позов не надав.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає обставин, які б свідчили про порушення господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення норм процесуального права.

Оскаржуючи рішення господарського суду першої інстанції, відповідач не надав ніяких заперечень по суті прийнятого рішення, незважаючи на те, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2006 про прийняття апеляційної скарги до провадження та ухвалою про відкладення розгляду справи від 28.02.2006 його було зобов’язано надати такі заперечення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва ”Про закріплення основних засобів” за № 332 від 23.10.2003 нежиле приміщення за адресою: м. Київ вул. Копилівська, 67, корпус 10 закріплене на праві повного господарського відання за Комунальним підприємством ”Житловик” Київської міської державної адміністрації (позивач).

15.06.2006 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 21 оренди нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) (далі договір оренди), за умовами якого позивач, як орендодавець, передав, а відповідач, як орендар, прийняв в оренду нежитлове приміщення, загальною площею 69,8 кв. м., на ІІ поверсі будинку № 67, корпус 10 по вул. Копилівська для офісу (п. 1.1., 1.2. договору оренди), про що був складений та підписаний сторонами акт приймання-передачі орендованих приміщень позивачем відповідачу, який є додатком № 2 до вказаного договору. Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє з 15.06.2006 до виходу рішення Київради (п. 9.1.).

Відповідно до п. 3.1. договору оренди за користування об’єктом оренди відповідач сплачує позивачу орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати та порядку використання орендної плати, затвердженої рішенням Київради від 05.07.2001 № 366/1342, місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід’ємною частиною цього договору (додаток № 3), на дату підписання договору становить 1 396,00 грн.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п. 3.2. договору оренди).

Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість та відшкодування земельного податку у розмірах та порядку, визначених законодавством України, які сплачуються відповідачем разом з орендною платою (п. 3.4. договору оренди).

У додатку № 3 до договору оренди ”Місячний розрахунок орендної плати та оплати за надані комунальні послуги по ТОВ ”Інтерпромінвест” сторони встановили, що експлуатаційні витрати по утриманню та обслуговуванню орендованого приміщення становлять 38,39 грн., разом з ПДВ 46,07 грн.; плата за землю становить 73,30 грн., разом з ПДВ 87,96 грн.

Орендна плата сплачується відповідачем, починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання передачі при поверненні об’єкта оренди позивачу (п. 3.5. договору оренди).

Відповідно до п. 3.6. договору оренди орендна плата сплачується відповідачем незалежно від наслідків господарської діяльності відповідача щомісячно, не пізніше 10-го числа поточного місяця на рахунок позивача.

Відповідно до п. 4.2. договору оренди відповідач зобов’язувався вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Отже, виходячи з умов договору оренди відповідач повинен був щомісячно до 10-го числа перераховувати встановлену договором орендну плату з урахуванням індексу інфляції, 87,96 грн. плати за землю, 46,07 грн. експлуатаційних витрат по утриманню та обслуговуванню орендованого приміщення.

Позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість по оплаті орендних платежів за період з червня по грудень 2006 року (включно) за договором оренди № 21 від 15.06.2006 у сумі 9 747,88 грн., яка складається із заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу інфляції, експлуатаційних витрат по утриманню та обслуговуванню орендованого приміщення, витрат по платі за землю та витрат по оплаті опалення та холодного водопостачання.

Докази здійснення відповідачем за період з червня по грудень 2006 року (включно) вищевказаних орендних платежів за договором оренди № 21 від 15.06.2006 в матеріалах справи відсутні, не надав їх відповідач і під час розгляду апеляційної скарги.

На підставі викладеного апеляційний господарський суд приходить до висновку, що відповідач в порушення умов договору оренди не виконав своїх зобов’язань по сплаті орендної плати з урахуванням індексу інфляції, експлуатаційних витрат по утриманню та обслуговуванню орендованого приміщення, а також плати за землю, чого останній і не заперечує, підписавши акт звірки взаєморозрахунків від 04.01.2007, наявний в матеріалах справи.

Згідно із п. 1 ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача за договором оренди за період з червня по грудень 2006 року (включно), документи про її погашення відповідач не надав, то апеляційний господарський суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі з урахуванням індексу інфляції, експлуатаційним витратам по утриманню та обслуговуванню орендованого приміщення та плати за землю в загальному розмірі 9 565,86 грн. обґрунтовано задоволена господарським судом першої інстанції.

Однак, апеляційний господарський суд вважає, що господарський суд безпідставно задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті послуг з опалення за листопад – грудень 2006 року та холодного водопостачання за серпень – грудень 2006 року.

Як вбачається із додатку № 3 до договору оренди ”Місячний розрахунок орендної плати та оплати за надані комунальні послуги по ТОВ ”Інтерпромінвест”” розмір вартості комунальних послуг, а саме: опалення, водопостачання та освітлення сторонами не визначено, а лише зазначено, що оплата за опалення здійснюється згідно із виписок АК ”Київенерго”, оплата за водопостачання – згідно із розшифровок АК ”Київенерго”, оплата за освітлення – згідно із договору з АК ”Київенерго”.

Відповідно до п. 3.8. договору оренди вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж не входить до складу орендної плати та сплачується відповідачем окремо на підставі договорів, укладених відповідачем з організаціями, що надають такі послуги.

Згідно із п. 3.9. договору оренди відповідач зобов’язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожитих комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними відповідачем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична енергія, теплова енергія і т. п.) за тарифами, яку у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну орендованій площі частку витрат на отримання прибудинкової території, відшкодувати вартість земельного податку та послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання внутрішньобудинкових мереж.

На підставі викладеного апеляційний господарський суд приходить до висновку, що сторони в договорі оренди не встановили розмір вартості послуг з опалення та холодного водопостачання, який підлягає оплаті відповідачем.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд у процесі перегляду справи за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Частина 1 ст. 32 ГПК України встановлює, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Разом з тим, якщо поданих сторонами доказів недостатньо, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, як це передбачено ч. 1 ст. 38 ГПК України.

З метою з’ясування всіх обставин справи апеляційний господарський суд в ході розгляду апеляційної скарги зобов’язував ухвалами від 09.10.2007 та від 23.10.2007 позивача документально обґрунтувати нараховані відповідачу до сплати суми витрат з опалення та холодного водопостачання та зазначити підстави сплати відповідачем позивачу вартості вказаних послуг.

Однак, позивач вимоги вказаних ухвал апеляційного господарського суду не виконав, документально не обґрунтував нарахування відповідачу до сплати вартості послуг з опалення та холодного водопостачання і в судові засідання 23.10.2007 та 13.11.2007 не з’явився.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вимог наведених норм, позивач, вимагаючи стягнення з відповідача вартості послуг з опалення та холодного водопостачання, повинен довести наявність у відповідача обов’язку по оплаті таких послуг саме позивачу та документально обґрунтувати нарахований до сплати розмір послуг, чого позивач не зробив.

Таким чином, оскільки позивач не довів наявність у відповідача перед позивачем заборгованості по оплаті послуг з опалення та холодного водопостачання, то апеляційний господарський суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг з опалення за листопад – грудень 2006 року та холодного водопостачання за серпень – грудень 2006 року не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача по стягнення з відповідача за несвоєчасну сплату орендних платежів пені в розмірі 786,21 грн., то апеляційний господарський суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із п. 6.2. договору оренди за несвоєчасну сплату орендних платежів відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 3 Закону України ”Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки апеляційний господарський суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг з опалення за листопад – грудень 2006 року та холодного водопостачання за серпень – грудень 2006 року у загальній сумі 182,02 грн. не підлягає задоволенню, то відповідно нарахована позивачем пеня за несвоєчасну сплату вказаних витрат також не може бути стягнута.

Отже, з відповідача підлягає стягненню за несвоєчасну сплату орендних платежів пеня в сумі 779,72 грн.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України розподіл господарських витрат при частковому задоволенні позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м.Києва від07.08.2007 у справі №3/334 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

”Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ”Інтерпромінвест” (м. Київ, вул. Івана Франка, 30, ) на користь Комунального підприємства ”Житловик” Київської міської державної адміністрації (м. Київ, вул. Кіквідзе, 21, ) 9 565,86 грн. заборгованості, 779,72 грн. пені, а також 103,45 грн. держмита і 115,88 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

В решті позову відмовити”.

Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

Справу № 3/334 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді