ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
РІШЕННЯ

"12" грудня 2007 р.

справа № 20-7/390

За позовом:          Відкритого акціонерного товариства
„Таврія-Авто”

(95001, м.
Сімферополь, вул. Училищна, 40)

до відповідача:
Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1

(АДРЕСА_1

про          стягнення заборгованості по Договору
поставки запасних частин № 85/05 від 26.12.2005 в сумі 28213,32 грн., з яких:
22326,36 грн. -основний борг, 3683,82 грн. -індекс інфляції, 333,98 грн. -3% річних,
1869,16 грн. -облікова ставка Національного Банку України,

Суддя Ілюхіна
Г.П.

Представники
сторін:

від позивача:          -          Рудько Р.І., представник,
довіреність б/н від 10.07.2007;

від відповідача:
-          ОСОБА_1.,
паспорт НОМЕР_1,

Суть спору:

05.11.2007 (вх.№ 3779) Відкрите
акціонерне товариство „Таврія-Авто” звернулось до господарського суду м.
Севастополя з позовом  до Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по Договору поставки запасних
частин № 85/05 від 26.12.2005 в сумі 28213,32 грн., з яких: 22326,36 грн.
-основний борг, 3683,82 грн. -індекс інфляції, 333,98 грн. -3% річних, 1869,16
грн. -облікова ставка Національного Банку України, з посиланням на статті 3,
526, 530, 625 Цивільного кодексу України, статтю 231 Господарського кодексу
України.

Ухвалою суду від 08.11.2007
порушено провадження у справі (арк.с.1-2).

Відповідач у відзиві на позов
(вх.№52988) позовні вимоги в сумі 22326,36 грн. визнав повністю, з розрахунком
позивача 3% річних, індексу інфляції та пені згоден, просить суд застосувати
строки позовної давності по пені (арк.с.75).

В судовому засіданні оголошувалась
перерва в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані позивачем докази, заслухавши пояснення представників сторін,
суд, -

в с т а н о в
и в:

З'ясовані наступні обставини:

26.12.2005 між Відкритого
акціонерного товариства „Таврія-Авто” та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1.
укладено Договір  № 85/05 поставки запасних
частин, згідно з яким Продавець поставляє, а Покупець зобов'язаний прийняти та
оплатити запасні частини до автомобілів та іншої продукції Продавця в
кількості, зазначеній в заявці, по цінам, визначеним в додаткових угодах до
цього договору. Сума договору орієнтовно складає 150000,00 грн. (арк.с.8).

Згідно пункту 3.1 Договору, Оплата
Товару здійснюється Покупцем протягом 25-ти днів після отримання всього обсягу
партії Товару, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок
Продавця.

На виконання умов зазначеного
Договору позивач поставив відповідачу товар, залишок заборгованості по оплаті
його вартості  складає по 11 витратними
накладним 22326,36 грн. (арк.с.9-31, 62-66).

18.07.2006 вих.№929 позивач
направив на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість в
сумі 26326,36 грн. (арк.с.24).

29.08.2006 вих.№29/08/01 відповідач
надіслав позивачу гарантійний лист, в якому зобов'язувався здійснити оплату
заборгованості протягом місяця (арк.с.26).

02.04.2007 вих.№571 позивач направив
на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість в сумі
22326,36 грн. (арк.с.25).

Заборгованість в сумі 22326,36 грн.
станом на 05.12.2007 підтверджується Актом звірки, оформленим та підписаним
сторонами у встановленому законом порядку (арк.с.76-77).

Спір виник в зв'язку з тим, що
відповідач не виконав своїх зобов'язань
по Договору № 85/05 в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Правовідносини сторін регулюються
статтями 193, 223, 232 Господарського кодексу України, статтями 256-258, 267,
525, 526, 530, 549, 551, 625, Цивільного кодексу України, статтею 3 Закону
України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”.

Рішення приймається в порядку
статей 22, 78 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими
відповідач має право визнати позов повністю або частково; господарський суд не
приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову
відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси; у разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних
законом інтересів інших осіб.

Суд приймає визнання відповідачем
позову частково в частині визнання суми основного боргу в сумі 22326,36 грн.,
3% річних в сумі 333,98 грн. та індексу інфляції в сумі 3683,82 грн., згідно
першого розрахунку позивача (арк.с.22-23), так як дії відповідача в цій частині
не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Розрахунок позивача (арк..с.46-47)
судом не приймається, так як здійснений без дотримання вимог статті 22
Господарського процесуального кодексу України.

Повноваження відповідача - на
визнання позову перевірені.

15.07.2005 Інформаційним листом
№3.2-2005 Верховний Суд України виклав правову позицію про природу трьох
процентів річних та індексу інфляції, що передбачені статтями 214 ЦК УРСР та
625 ЦК України, згідно з якими боржник, що прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не
встановлений інший розмір процентів; грошовими зобов'язаннями боржника перед
кредитором є грошова сума, що визначена з урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох процентів річних; оскільки інфляційні втрати пов'язані з
інфляційними процесами в державі та за своєю правовою природою є компенсацією
за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти
річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені
боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати
як заходи відповідальності за порушення зобов'язань та в зв'язку з цим
відносити до санкцій.

Що стосується пені в сумі 1869,16
грн. за період з 03.07.2006 по 03.01.2007, то вона стягненню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до статей 549, 551
Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник   повинен  передати
кредиторові  у  разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється
у відсотках від суми несвоєчасно
виконаного  грошового  зобов'язання
за  кожен   день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232
Господарського процесуального кодексу України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,
коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі статтею 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, розмір
пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Позивач нарахував пеню без
дотримання обмежень, встановлених частиною шостою статті 232 Господарського
кодексу України, статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань”.

Статтею 223 Господарського кодексу
України встановлено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші
строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно зі статтями 256-258
Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом
може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі статтею 267 Цивільного
кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доказів поважної причини пропуску
спеціального строку позовної давності в частині позовних вимог про стягнення
пені, позивачем не надано.

При таких обставинах, позовні
вимоги в частині стягнення пені в сумі 1869,16 грн. не підлягають задоволенню
повністю у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності та
недотримання статті 232 Господарського кодексу України та статті 3 Закону
України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”
при її нарахуванні.

Згідно зі статтями 33, 34
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами доказування.

Все вищеперелічене дає суду право
для висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 26344,16
грн., з яких: 22326,36 грн. -основний борг, 3683,82 грн. -індекс інфляції,
333,98 грн. -3 % річних.

Витрати по сплаті державного мита
та на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу суд покладає на
відповідача згідно зі статтями 44, 49 Господарського процесуального кодексу
України пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 193, 223, 232 Господарського кодексу України, статтями 256-258, 267,
525, 526, 530, 549, 551, 625, Цивільного кодексу України, статтею 3 Закону
України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”,
статтями 22, 33, 34,  44, 49, 77, 78,
82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, відомості про поточні рахунки в матеріалах
справи відсутні) на Відкритого акціонерного
товариства „Таврія-Авто” (95001, м. Сімферополь, вул. Училищна, 40,
ідентифікаційний код 20687803, п/р 0301 в ХФ АБ „Брокбізнесбанк”, МФО
352372) основний борг в сумі 22326,36 грн., 3% річних в сумі 333,98
грн., індекс інфляції в сумі 3683,82 грн., витрати по сплаті
державного мита в сумі 263,44 грн. та витрати по сплаті
інформаційно-технічного забезпечення судового процесу в сумі 110,18 грн.

Наказ видати після
набрання рішенням законної сили.

Суддя
Г.П. Ілюхіна

Рішення оформлено і підписано

в порядку статті 84 ГПК України

17.12.2007