КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2007                                                                                           № 29/535

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Іваненко  Я.Л.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Шляхетський А.Л., дов. б/н від 05.03.2007 року

від відповідача -Кузьменко А.М., дов. № 145 від 25.04.2007 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Укренергозбуд"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.11.2007

у справі № 29/535

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Екологія-Дніпро 2000"

до                                                   ЗАТ "Укренергозбуд"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення 127600,59 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2007 року у справі№ 29/535 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничого підприємства “Екологія-Дніпро 2000” (далі-позивач) до Закритого акціонерного товариства “Укренергозбут” (далі-відповідач) задоволено повністю. З відповідача на користь позивача стягнуто суму основного боргу в розмірі 117 794,01 грн., пеню у розмірі              9 806,58 грн., 1 276 грн.  державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від  05.11.2007 скасувати. Вважає, що зазначене рішення винесене внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні 20.12.2007 року представник відповідача підтримав свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі, а представник позивача просив рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2007 року у справі № 29/535 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, оскільки вважає, що рішення є законним та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що 19.05.2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки КЖС-1 №02-01/05-267/У, відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов'язався передати у власність, а покупець      (відповідач) прийняти та оплатити концентрат залізо місткий-1, ТУ У 13.1.-3-2001.

Відповідно до п. 3.1 договору оплата за товар здійснюється покупцем шляхом попереднього перерахування грошових коштів в розмірі 30% вартості місячного об'єму поставки на поточний рахунок постачальника до початку відвантаження та залишок 70% ціни до 10 числа місяця наступного за місяцем поставки.

На виконання умов вказаного договору за період з червня 2005 по червень 2006 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 7 704 928,68 грн., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі та накладними на поставку товару (копії в матеріалах справи).

Однак, відповідач в порушення умов договору зобов'язання по оплаті товару повністю не виконав, оплативши товар частково в сумі 7 049 580,67 грн. (банківські виписки в матеріалах справи), в результаті чого, з урахуванням умов угоди про залік зустрічних взаємних однорідних вимог від 01.11.2005 року в сумі 537 554,00 грн., за відповідачем рахується заборгованість, яка за розрахунками позивача становить             117 794,01 грн. Зазначена заборгованість відображена також і в акті звірки взаєморозрахунків від 01.08.2006 року.

Твердження відповідача про невідповідність даних, що містяться в податкових накладних, які були отриманні ним, тим даним, на які посилається позивач, спростовується доказами, наявними в матеріалах справи, а саме: наданими копіями податкових накладних № 65 від 01.08.2005 року,  № 66 від 02.08.2005 року,  № 68 від 03.08.2005 року,  № 69 від 04.08.2005 року,  № 70 від 06.08.2005 року,  № 71 від 07.08.2005 року,  № 72 від 08.08.2005 року,  № 73 від 09.08.2005 року, № 74 від 10.08.2005 року,  № 75 від 11.08.2005 року, № 76 від 12.08.2005 року, № 77 від 13.08.2005 року, № 78 від 14.08.2005 року, № 79 від 15.08.2005 року,  № 80 від 17.08.2005 року,  № 81 від 19.08.2005 року,  № 82 від 21.08.2005 року, № 83 від 22.08.2005 року,  № 84 від 23.08.2005 року, № 85 від 24.08.2005 року, № 86 від 26.08.2005 року, № 87 від 27.08.2005 року, № 88 від 28.08.2005 року, № 89 від 29.08.2005 року, № 90 від 30.08.2005 року та № 91 від 31.08.2005 року на загальну суму 585 058,56 грн., оскільки зазначені вище податкові накладні співпадають з реєстром та податковими накладними, отриманими відповідачем від позивача, які надані до матеріалів справі самим відповідачем.

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В ст. 692 ЦК України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 14, 526 ЦК України між сторонами у справі виникли цивільні права і обов'язки (зобов'язання), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, а одностороння відмова від виконання зобов'язання в силу ст.525 ЦК України не допускається.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 117 794,01 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 7.1 договору за порушення встановлених умовами договору строків виконання зобов'язань, зокрема по платежам, винна сторона за письмовою вимогою іншої сторони сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості.

В ст. 624 ЦК України  зазначено, що якщо за порушення зобов’язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до  ч. 6 ст. 232 ГК України  нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що вимога  позивача щодо стягнення з відповідача пені за шість місяців в розмірі  9 806,58 грн. на підставі п. 7.1 Договору, ст. 624 ЦК України та ст. 232 ГК України підлягає задоволенню.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм належну оцінку, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2007 року у справі № 29/535 залишити без змін, а апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Укренергозбут”  без задоволення.

2.Матеріали справи № 29/535 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді