ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

05.12.07                                                                                           Справа  № 4/1694-12/306

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючої-судді                                  Дубник О.П.

суддів                                                      Орищин Г.В.

Якімець Г.Г.

При  секретарі  судового  засідання     Ніколайчук С.В.

розглянув     апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації (далі ВАТ) «Львівгаз»від 31.08.07р. №06-6043

на рішення   господарського суду Львівської області від 16.08.2007р.

у справі         №4/1694-12/306

за позовом    Дочірньої компанії (далі ДК) «Газ України»Національної акціонерної компанії (далі НАК) «Нафтогаз України»», м.Київ

до відповідача   ВАТ «Львівгаз», м.Львів

про          стягнення боргу в сумі 253878,65 грн.

за участю представників

від  позивача – Працьовита С.М. –представник (дов. у справі);

від  відповідача – Жила В.М. –представник (дов. у справі).

В судовому засіданні 21.11.07р. оголошувалась перерва до 05.12.07р.

Права та обов’язки  згідно ст.22 ГПК України роз’яснено, заяв про відвід суддів не  поступало.

Рішенням господарського суду Львівської області від 16.08.2007р. у справі №4/1694-12/306 (суддя Запотічняк О.Д.) задоволено позовні вимоги ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України»»до ВАТ «Львівгаз»та стягнено з останнього на користь позивача 253878,65 грн., з яких 183705,29 грн. –основного боргу, пеня в розмірі 16788,09грн., втрати від інфляції в розмірі 41243,82 грн. та три проценти річних в розмірі 12141,45 грн.

Рішення суду мотивовано ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, Законом України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», п.1 ст.33 ГПК України, на підставі яких місцевим господарським судом зроблено висновок про підставність позовних вимог, оскільки відповідачем в наслідок невиконання своїх зобов’язань за договором купівлі-продажу природного газу №06/03-3077 від 24.12.03р. щодо оплати поставленого йому позивачем протягом січня-грудня 2004р. 1061763,550 тис.куб.м. природного газу на загальну 119385700,38 грн. в повному обсязі наявна заборгованість в сумі 183705,29 грн.

З підстав, зазначених в апеляційній скарзі, ВАТ «Львівгаз»оскаржило рішення суду, наполягаючи на тому, що відповідач при постачанні природного газу для потреб населення зобов’язаний керуватися спеціальними нормами права, які регулюють питання постачання, транспортування, тарифів та порядку розрахунків щодо природного газу для потреб населення, бюджетних установ та організацій, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України та Національного банку України №1785 від 13.11.98р. «Про вдосконалення розрахунків за спожитий природній газ», згідно приписів якої ВАТ «Львівгаз»не будучи власником коштів, що акумулюються на розподільчому рахунку, не має права самостійно перераховувати такі кошти за природний газ, спожитий підприємствами, оскільки це повинно відбуватись згідно з імперативними нормами права, визначеними Алгоритмом, виданих на виконання абз.2 п.1 вказаної Постанови.

Крім того, апелянт вважає, що в даному випадку, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання повинно було бути припинено через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконане, як цього вимагає ч.6 ст.232 ГК України, тому просить скасувати оскаржуване судове рішення.

У своєму відзиві ДК «Газ України»НАК «Нафтогаз України»не погоджується з доводами апелянта, вказуючи на те, що Алгоритм розподілу коштів жодним чином не впливає на домовленість сторін за договором №06/03-3077 від 24.12.03р. щодо строків оплати вартості поставленого природного газу, не припиняє зобов’язання боржника по оплаті боргу кредитору, в тому числі шляхом реалізації свого права на  стягнення боргу із споживачів природного газу, про що свідчить практика розгляду даної категорії справ, відображена у постановах Верховного Суду України та Вищого господарського суду України (справи №4/803-10/50; 1/16-2364; 33/22-05; 15/68; 31/126).

Одночасно, заперечуючи доводи апелянта щодо порядку нарахування пені, позивач наполягає на застосування умов договору, зокрема п.6.2, п.6.4, ст.232 ГК України, п.3 ст.549, ст.627 ЦК України.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, судом встановлено наступне:

24.12.03р. ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ВАТ «Львівгаз»(покупець) уклали договір купівлі-продажу природного газу №06/03-3077, згідно умов якого продавець зобов’язувався продати в січні-грудні 2004р., а покупець купити природній газ для потреб населення.

Як вбачається з матеріалів справи та актів передачі-приймання природного газу за січень-грудень 2004р., підписаних сторонами, на виконання умов вищевказаного договору позивачем протягом січня-грудня 2004р. поставлено відповідачу 1061763,550 тис.куб.м. природного газу на загальну суму 119385700,38 грн.

У п.5.1 договору №06/03-3077 від 24.12.03р. зазначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 10 числа, наступного за звітним місяця.

Однак, судом першої інстанції встановлено, чого ВАТ «Львівгаз»не заперечує, що останнім здійснено лише часткову оплату вартості поставленого йому у спірний період природного газу на суму 119201995,09 грн., в результаті чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 183705,29 грн.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст.193 ГК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватися   належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем на підставі ст.ст.258, 549-551, п.2 ст.625 ЦК України за неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань за даним договором, пунктом 6.4 якого, зокрема, передбачено, що пеня нараховується протягом шести місяців, що передує моменту звернення з позовом, нараховано йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня (з 02.02.06р. по 02.08.06р.), а також інфляційні та три відсотки річних, що разом з наявним боргом становить 253878,65 грн.

Судова колегія не вважає підставними доводи апелянта, що до порядку розрахунків за поставлений природний газ по договору №06/03-3077 від 24.12.03р. слід застосовувати алгоритм, затверджений постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 12.07.2000р. №759, оскільки такий алгоритм визначає лише послідовність дій підприємств та банків при надходженні коштів за поставлений природний газ на розподільчі рахунки підприємств, не впливає на домовленість сторін договору щодо строків оплати вартості переданого природного газу та не припиняє зобов’язань боржника щодо сплати боргу.

Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Щодо посилань апелянта на норми ч.6 ст.232 ГК України, то суд апеляційної інстанції відзначає наступне:

відповідно до п.6.2 договору у разі несплати або несвоєчасної оплати за спожитий газ у строки, зазначені у п.п.5.1, 5.1.1 даного договору, покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Штраф та пеня нараховуються постачальником протягом шести місяців, що передують моменту звернення з вимогою, претензією, позовом (п.6.4 договору).

Згідно із ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

А, згідно із ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Виходячи із викладеного, нарахування позивачем пені відповідачу здійснено відповідно до умов договору і норм матеріального права.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.103, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Львівської області від 16.08.07р. у цій справі - без змін.

2.          Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена згідно ст.ст.107, 109 ГПК України.

3.          Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча-суддя                                                                   О.П. Дубник

суддя                                                                                         Г.В. Орищин

суддя                                                                                         Г.Г.Якімець

Постанова підписана 10.12.07р.