ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24.12.2007
Справа № 34/472-07

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М.
(доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Джихур
О.В.

при секретарі судового засідання:
Геворгян Е.М.

за участю представників сторін:

від позивача -не з”явився, про час
і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 78);

від відповідача - не з”явився, про
час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 79);

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу   фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ
на  рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 19.09.07р.
у справі № 34/472-07

за позовом   товариства з обмеженою відповідальністю
"Гетьман Холдинг", м. Київ

до   фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ

про   стягнення 61376,41 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю “Гетьман Холдинг”, м. Київ звернулося з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ про стягнення 61376,41 грн.
заборгованості за поставлену продукцію.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 19.09.2007 року по справі № 34/472-07 (суддя
Примак С.А.) позовні вимоги задоволені повністю. Рішення вмотивоване
доведеністю позивачем поставки відповідачу продукції на суму позову.

Не погодившись із рішенням, відповідач
надав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на наступні
обставини.

Розрахунок суми позову підписаний
не уповноваженою особою.

Судове засідання у суді першої
інстанції проводилося без участі представника відповідача.

Суд першої інстанції не з”ясував
майновий стан відповідача і не зменшив штрафні санкції.

Позивач вважає доводи скаржника
безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача,  обговоривши доводи
апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Між сторонами по справі 01.02.2007
року укладено договір поставки № 13/007, відповідно до пункту 1.1 якого позивач
зобов”язувався у порядку та на умовах даного договору, на підставі
заявок-замовлень покупця, передати визначений у пункті 1.2 Договору товар, а
покупець зобов”язувався прийняти і оплатити цей товар.

Пунктом 4.2 Договору сторони
визначили, що покупець сплачує вартість кожної партії отриманого товару на
протязі 30 календарних днів з моменту поставки товару.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу продукцію за видатковою накладною від 30.01.2007 року № ОФ-0000043
на суму 39463,20 грн., за видатковою накладною від 23.02.2007 року № ОФ-0000109
на суму 16138,98 грн., всього на суму 55602,2 грн.

Як докази оплати продукції
відповідачем надані платіжні доручення з призначенням платежу - “договір від
01.02.2007 року № 13/007”: від 04.04.2007 року № 818 на суму 40000,0 грн.; від
24.04.2007 року № 4 на суму 50000,0 грн.; від 16.04.2007 року № 1 на суму
100000,0 грн., від 16.05.2007 року № 6 на суму 50000,0 грн., всього на суму
240000 грн.

Тобто відповідачем борг по двох
вказаних видаткових накладних у сумі 55602,2 грн. на час заявлення позову
оплачений повністю, у зв”язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов до невірного висновку про задоволення позовних вимог про
стягнення суми основного боргу, в цій частині позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

По позовних вимогах відносно
стягнення 3% річних (644,53 грн.) та пені (3565,50 грн.) витрат від інфляції
(1564,20 грн.) слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового
зобов”язання, на вимогу кредитора зобов”язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також
три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору сторони
передбачили відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату продукції у
вигляді пені у розмірі 0,5% від суми боргу, але не менше подвійної ставки НБУ
за кожен день прострочки.

Отриману продукцію по видатковій
накладній № ОФ-0000043 від 30.01.2007 року на суму 39463,20 грн. відповідач по
умовам договору повинен сплатити 02.02.2007 року. Платіжним дорученням від
04.04.2007 року № 818 відповідач перерахував позивачу 40000,0 грн. Тобто,
відповідачем допущена прострочка платежу по вказаній накладній 60 днів, 3%
річних будуть складати 194,61 грн., пеня складатиме 1102,8 грн.; за накладною
від 23.02.2007 року № ОФ-0000109 позивач передав відповідачу продукцію на суму
16138,98 грн., яку відповідач повинен був сплатити до 25.03.2007 року.
Платіжним дорученням від 16.04.2007 року № 1 відповідач сплатив позивачу
100000,0 грн., отже прострочка склала з 25.03.2007 року по 04.04.2007 року з
суми 15602,2 грн. (16138,98 -536,8) 10 днів, пеня -726,68 грн., 3% річних
128,24 грн.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому
задоволенню у сумі 2215,4 грн., 3% річних у сумі 322,90 грн., а оскільки сума
основного боргу сплачена відповідачем у повному обсязі 17.04.2007 року,
нарахування позивачем інфляційних витрат у травні та червні 2007 року є
безпідставним, і позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Доводи скаржника про те, що судом
першої інстанції розглянута справа в судовому засіданні у відсутності
представника відповідача, до уваги не приймаються, оскільки відповідач належним
чином був повідомлений судом про час і місце судового засідання (а.с.23). Крім
того, слід зазначити, що відповідач не звертався до суду з заявою про зменшення
штрафних санкцій (пені). У зв”язку з чим у суду не було підстав з”ясовувати
майновий стан відповідача.

Державне мито за перегляд справи по
апеляційній скарзі покладається на сторони відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та,
керуючись статтями 49, 101-105
Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 19.09.2007 року по справі № 34/472-07 скасувати
частково у частині стягнення суми основного боргу та інфляційних витрат. В цій
частині в позові відмовити.

В частині  позовних вимог про стягнення пені та 3%
річних рішення змінити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ на користь товариства з обмеженою відповідальністю
"Гетьман Холдинг", м. Київ 1829,5 грн. пені, 322,9 грн. 3 % річних,
21,52 грн. державного мита, 4,1 грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, видати наказ.

В решті позовних вимог про
стягнення пені та 3% річних відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Гетьман Холдинг", м. Київ  на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м. Дніпропетровськ 296,2 грн. державного мита за перегляд справи по апеляційній
скарзі, видати наказ.

Видачу наказів доручити
господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова
може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя
О.М.Лисенко

Суддя                                                                                 О.М.Виноградник

Суддя                                                                                 О.В.Джихур