СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

07 червня 2007 року

Справа № 2-4/1612-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Бєлоглазова І.К.) від 26.02.2007 по справі № 2-4/1612-2006А

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Стронг-Юніон" (вул. Дм. Ульянова, 30-44, Сімферополь, 95000)

до           Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим (вул. М. Залки, 1/9, Сімферополь, 95053)

про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

За результатами планової комплексної документальної перевірки дотримання товариством з обмеженою відповідальністю „Стронг-юніон” вимог валютного та податкового законодавства за період з 04.10.2004 по 30.06.2005 (акт перевірки № 852/23-8/33186961 від 23.09.2005) податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення: № /0 від 26.09.2005 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на прибуток підприємств - 82741,00 грн., з яких 64217, 00 грн. –основний платіж, 18524, 00 грн. –штрафні санкції; № /0 від 26.09.2005 про визначення суми податкового зобов’язання по податку на додану вартість –70983, 00 грн., з яких 47322,00 грн. –основний платіж, та 23661,00 грн. – штрафні санкції; № /0 від 26.09.2005 про визначення суми податкового зобов’язання по податку з доходів найманих працівників у сумі 111188,64, з яких 37062,88 грн. –основний платіж, та 74125,76 грн. –штрафні санкції.

Відповідно результатів перевірки, на думку податкового органу, позивачем в порушення вимог підпунктів 4.1.1. статті 4 та 5.2.1 статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” занижено податкове зобов’язання з податку на прибуток на загальну суму 64217, 00 грн.; у порушення підпункту 7.2.4., 7.3.1., 7.4.1., 7.4.5. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” занижено податкове зобов’язання з податку на додану вартість на загальну суму 47322,00 грн.; у порушення вимог підпункту 3.4. статті 3, 4.2.1. статті 4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” занижено податкове зобов’язання з податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 37062,88 грн.

На думку податкового органу, позивач не мав право віднести до: валових витрат витрати, пов’язані із придбанням сільськогосподарської продукції у приватних підприємців Постолака О.С. та Нікітіна Є.С.; податкового кредиту –податок на додану вартість, сплачений вищеназваними підприємцями у зв’язку з придбанням у них сільськогосподарської продукції у зв’язку з тим, що рішеннями Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим від 26.05.2005 у справах № 2-2195/2005, 2-2196/2005 визнані недійсними свідоцтва про державну реєстрацію приватних підприємців та їх свідоцтва платників податку на додану вартість.

Також, податковий орган вважає, що на виручку, сплачену позивачем вищевказаним приватним підприємцям, позивач повинен був утримати прибутковий податок їз доходів громадян.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.02.2007 у справі № 2-4/1612-2006А (суддя Белоглазова І.К.) позов задоволений частково: визнані частково нечинними податкові повідомлення-рішення: № /0 від 26.09.2005 - у частині донарахування податку на прибуток підприємств у сумі 76748.10 грн., № /0 від 26.09.2005 - у частині донарахування 70843,50 грн. податку на додану вартість, № /0 від 26.09.2005- у частині донарахування 110516,25 грн. податку з доходів фізичних осіб.

При прийнятті постанови суд першої інстанції не знайшов порушень діючого законодавства з боку позивача при віднесенні до складу валових витрат суми 236146,00 грн., також, на думку місцевого господарського суду, позивач не був зобов’язаний сплачувати податок на додану вартість у сумі 47322 грн., оскільки вказана сума правомірно віднесена до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість , сплачених у складі ціни товару, отриманого від платників податку на додану вартість підприємців Постолака О.С. та Нікітіна Є.С. Крім того, на думку суду, безпідставним є донарахування позивачеві податку з доходів фізичних осіб, оскільки у даному випадку не можна застосовувати підпункт 4.2.1. статті 4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” для оподаткування доходів з податку суб’єктів підприємницької діяльності, отриманих від такої діяльності. .

Відповідач оскаржує постанову суду у зв’язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

Так, апелянт зазначає, що позивачем були укладені контракти з неіснуючими суб’єктами підприємницької діяльності, оскільки рішеннями Красногвардійського районного суду Автономної Республіки Крим визнані нечиниими свідоцтва про державну реєстрацію суб’єктів підприємницької діяльності Постолака О.С. та Нікітіна Е.С.

Судова колегія, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу визнає такою, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач укладав угоди з суб’єктами підприємницької діяльності Нікітіним Е.С. та Постолака О.С., на підставі яких були здійснені віднесені до валових витрати, що підтверджується наявними у матеріалах справи контрактом № 47/14/01/005 від 26.10.2004, податковими накладними № 29 від 26.10.2004 та № 14 від 04.11.2004, платіжними дорученнями № 3 від 26.10.2004, № 22 від 04.11.2004.

Податковий орган посилається на те, що були укладені контракти з неіснуючими підприємцями і відповідні витрати не підтверджені встановленими розрахунковими документами, оскільки свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платників податку на додану вартість суб’єктів підприємницької діяльності Нікітіна Е.С. та Постолака О.С. були визнані нечинними з дати держаної реєстрації –29.07.2004 - рішенням суду від 26.05.2005 по справам № 2-2195/2005 та 2-2196/2005.

Однак даний довод судовою колегією не приймається до уваги, оскільки зазначені рішення Красногвардійського районного суду були скасовані ухвалами Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 19.06.2006 та 01.11.2006, які набрали законної сили.

Також слід зазначити, що відповідно до підпункту 5.3.9. пункту 5.3. статті 5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” №283/97-ВР від 22.05.1997, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У даному випадку в матеріалах справи наявний контракт 47/14/01/005 від 26.10.2004 (том № 1 а.с. 49) між позивачем та суб’єктом підприємницької діяльності Постолака О.С., фактичне здійснення якого підтверджується податковою накладною № 29 від 26.10.2004 (том № 1 а.с. 46) на суму 90000.00 грн.

Відповідно до підпункту 7.5.1. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” № 168/97-ВР від 03.04.1997, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.1. статті 7 вказаного Закону, платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка відповідає вимогам зазначеного пункту.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач мав право на віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість у розмірі 15000,00 грн. та 32229,00 грн., оскільки вони сплачені у складі ціни товару на підставі належним чином оформлених податкових накладних, отриманих від платників податку на додану вартість Нікітіна Е.С. та Постолака О.С.

Судова колегія погоджується також із висновками місцевого господарського суду про те, що норми підпункту 4.2.1. статті 4 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” N 889-IV від 22.05.2003 не застосовується для оподаткування доходів суб’єктів підприємництва, отриманих від такої діяльності.

За таких обставин, судова колегія не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 199, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі в Автономній Республіці Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 26.02.2007 у справі № 2-4/1612-2006 А залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення та може бути скаржена протягом одного місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді