КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2007                                                                                           № 13/603

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Капацин  Н.В.

суддів:                                          Смірнової  Л.Г.

Малетича  М.М.

при секретарі:                     Кулачок О.А.

За участю представників:

від позивача -Коломієць О.В. (дов. № 1/06/07 від 16.06.07),

від відповідача –   Єрмоленко П.І. (дов. №  3 від 18.06.07),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закрите акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Веста"

на рішення Господарського суду м.Києва від 01.03.2007

у справі № 13/603 (Євдокимов О.В.)

за позовом                               Закрите акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Веста"

до                                                   ТОВ "Роял Фрут Гарден"

про                                                  стягнення 24519,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 13/603 від 01.03.2007 відмовлено в задоволенні позовних вимог Закритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Веста” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Роял Фрут Гарден” про  стягнення 24519,64грн. страхового відшкодування, виплаченого відповідно до договору страхування наземних транспортних засобів №120-206/2005 від 19.05.2005.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на необґрунтованості позовних вимог виходячи з того, що позивачем не було доведено вину водія відповідача у нанесенні  майнової шкоди при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася між відповідачем та Відкритим акціонерним товариством “Міжнародний комерційний банк”.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати вищезазначене рішення та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що Господарським судом м. Києва не було застосовано норми матеріального права, а саме ст.ст. 1172, 1187, 1188 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та було неправильно застосовано приписи ст. 34 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

На думку позивача, законодавством України не встановлено, що вина юридичної особи (власне, відповідача), яка є власником транспортного засобу, з використанням якого завдано шкоди, має підтверджуватися лише рішенням суду з цивільної справи щодо наявності вини працівника вказаної юридичної особи з використанням довіреного йому транспортного засобу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2007 розгляд апеляційної скарги призначений на 18.06.07.

У судове засідання апеляційної інстанції з’явився представник позивача, який повністю підтримав доводи, викладені  в апеляційній скарзі та представник відповідача, який заперечував проти апеляційної скарги з тих самих підстав, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів встановила:

В Господарський суд Черкаської області звернулося Закрите акціонерне товариство “Українська страхова компанія “Веста” з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Роял Фрут Гарден” про стягнення 24159,64 грн. страхового відшкодування, виплаченого Відкритому акціонерному товариству “Міжнародний комерційний банк” відповідно до договору страхування наземних транспортних засобів №120-206/2005 від 19.05.2005 (далі - Договір).

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.07.2006 було прийнято до провадження позовну заяву Закритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Веста” та присвоєно №09/3854.

Відповідачем було подано клопотання №36/06 від 28.08.2006 про непідсудність справи №09/3854 Господарському суду Черкаської області.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 31.08.2006 клопотання відповідача про непідсудність справи №09/3854 було задоволено та передано справу №09/3854 за підсудністю до Господарського суду м.Києва.

Господарським судом м.Києва винесено ухвалу від 02.10.2006, якою порушено провадження у справі, призначено розгляд позовної заяви та присвоєно справі №13/603.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі №13/603 в задоволенні позовних вимогах відмовлено.

Між Закритим акціонерним товариством “Українська страхова компанія “Веста”          (страховик) та Відкритим акціонерним товариством “Міжнародний комерційний банк” (страхувальник) було укладено договір страхування наземних транспортних засобів № 120-206/2005 від 19.05.2005 (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.2 Договору  об’єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов’язані з володінням, користуванням, розпорядженням майном, а саме транспортним засобом  NISSAN ALMERA 1.5, реєстраційний номер 33031 КА, згідно з заявою страхувальника, що є невід’ємною частиною цього Договору.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що внаслідок експлуатації автомобіля, страховими випадками є пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, ПДТО (протиправні дії третіх осіб), стихійне лихо, випадкові події, викрадення.

Строк дії договору визначений з 28.05.2005 по 27.05.2006 (п. 12.1 Договору).

21.10.2005 в с. Кординівка Канівського району Черкаської області сталося дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів марки NISSAN ALMERA 1.5, державний номерний знак 33031 КА, що належить Відкритому акціонерному товариству “Міжнародний комерційний банк” під керуванням Волуйко О.М. та автомобіля марки ЗІЛ-4314, державний номерний знак СА 9434, АВ з причепом ГК-6, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Роял Фрут Гарден”, під керуванням Мехеда В.О.

Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль NISSAN ALMERA 1.5, реєстраційний номер 33031 КА.

Стаття 9 Закону України “Про страхування” передбачає, що страхова сума грошова  -   це сума,     в     межах     якої    страховик  відповідно до  умов  страхування зобов’язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Позивачем було замовлено товарознавче дослідження автомобіля NISSAN ALMERA 1.5 Товариству з обмеженою відповідальністю “Експертно-асистуюча компанія “Легіон” з метою встановлення розміру заподіяної шкоди, що заподіяна страхувальнику в результаті пошкодження автомобіля NISSAN ALMERA 1.5, реєстраційний номер 33031 КА.

Відповідно до Акту товарознавчого дослідження №465 від 28.10.2005 (далі - Акт), який було складено Товариством з обмеженою відповідальністю “Експертно-асистуюча компанія “Легіон”, матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля NISSAN ALMERA 1.5, реєстраційний номер 33031 КА, складає 24630,38 грн.

Позивачем   на   підставі   Розрахунку   суми   страхового   відшкодування 08.12.05 було проведено виплату страхувальнику страхового   відшкодування у розмірі 24235,59 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 748 від 16.12.05.

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області виніс постанову від 28.11.2005, якою визнав водія Мехеда В.О. винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), з накладенням стягнення у вигляді штрафу 17,00грн.

Стаття 35 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов’язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

У пункті 4 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994р. “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з відшкодуванням шкоди” вказано, що відповідно до статті 35 ГПК України преюдиціальне значення для арбітражного суду мають вирок суду з кримінальної справи щодо певних подій та ким вони вчинені, або рішення суду з цивільної справи щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справи.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області №33-34 від 13.03.2006 було скасовано постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.11.2005 відносно визнання винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, водія Мехеда В.О., у зв’язку з істотним порушення процесуального закону та права Мехеди В.О. на захист.

Таким чином, вина водія Мехеди В.О. у скоєнні ДТП повинна бути встановлена господарським судом самостійно.

Частина 1 ст. 1166 ЦК України встановлює, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю завдана майну фізичної або юридичній  особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як передбачено ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов’язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду заподіяну іншою особою, має право на пред’явлення вимог в порядку регресу зворотної вимоги, до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтями 27 Закону України “Про страхування”  та  993 ЦК України, встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, які страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяний збиток.

Твердження позивача щодо наявності вини відповідача у нанесенні майнової шкоди, скоєної у ДТП не має достатнього обґрунтування, оскільки цей факт позивачем не був доведений, а в силу приписів статті 34 ГПК України факт такого діяння має бути підтверджений належними та допустимими засобами доказування.

Обов’язок доказування, відповідно до приписів статті 33 ГПК України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини як на підставу своїх вимог та заперечень. Це стосується і позивача, який повинен довести вину відповідача у нанесенні майнової шкоди.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2007 по даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Українська страхова компанія “Веста” залишити без задоволення, а рішення Господарського  суду  міста Києва від 01.03.2007 у справі № 13/603 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 13/603 повернути до Господарського суду   міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Капацин  Н.В.

Судді                                                                                          Смірнова  Л.Г.

Малетич  М.М.

19.06.07 (відправлено)