П О С Т А Н О В А

Іменем України

21.12.07
Справа № 8/170ад.

Суддя
господарського суду Луганської області
Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за
позовом

Прокурора
Старобільського району Луганської області в інтересах держави в особі
Старобільскої міжрайонної державної податкової інспекції, місто Старобільськ
Луганської області,

до
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, село Половинкіне
Старобільського району  Луганської
області, -

про
стягнення 12126 грн. 50 коп., -

при
секретарі судових засідань  Качановській
О.А.,

за
участю прокурора (заявника) -Майборода
О.О. - прокурор, - посвідчення  №141  від 23.10.06 року;

в
присутності представників сторін:

від
позивача - Головіна
Н.В. -головний державний податковий інспектор, - довіреність №1388/8/10 від
12.03.07 року;

від  відповідача -не прибув, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з
відповідача:

Суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 (далі -СПД ОСОБА_1, - відповідач) фінансової санкції
у  сумі 12126 грн. 50 коп.;

судових
витрат.

Ухвалою суду від 02.04.07 року позов
залишено без руху у зв'язку з порушенням заявником вимог ст. 106 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі -КАСУ) при зверненні з позовом до суду.

Після усунення виявлених порушень
ухвалою суду від 12.04.07 року по справі відкрито провадження.

Відповідно до статті 111 КАСУ
попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 24.04.07 року, за
участю представників сторін.

Ухвалою суду від 15.05.07 року на
підставі ст. 156 КАСУ провадження по цій справі було зупинено до розгляду по
суті тим же судом справи №8/237н-ад -за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 до Старобільської міжрайонної державної
податкової інспекції Луганської області -про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Постановою господарського суду
Луганської області від 14.08.07 року (справа №8/237н-ад) у задоволенні позову
СПД ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова набрала чинності.

Ухвалою того ж суду від 27.11.07 року
провадження по справі №8/170ад поновлено.

У
судовому засіданні 21.12.07 року прокурор та представник позивача позов
підтримали у повному обсязі та звернулися до суду з клопотанням про відмову від
фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41
та  п. 2-1  розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні
положення»КАСУ, а тому його задоволено судом.

Відповідач
відзив на позов та
витребувані судом документи не надав, позов не оспорив, до судового засідання
не прибув, участь у ньому свого представника не забезпечив, хоча належним чином
поставлений судом до відома про дату, час та місце судового слухання.

Такого висновку суд дійшов з огляду
на те, що ним на юридичну адресу відповідача (АДРЕСА_1) 27.11.07 року за вих.
№1999 та 12.12.07 року за вих. №2047 спрямовано ухвали суду про призначення
справи до судового слухання та повістки.

Оператором поштового зв'язку ці
поштові відправлення не повернуто на адресу суду.

Будь-які інші дані щодо іншої
юридичної адреси відповідача в матеріалах справи відсутні.

У зв'язку з викладеним суд керується
частиною 1 пункту 132 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.02 року №1155, -  в якому сказано, що поштові відправлення
можуть бути повернені об'єктом поштового зв'язку за зворотною адресою у разі
письмової заяви відправника,  письмової
відмови адресата, смерті адресата (одержувача), неможливості вручення через
відсутність адресата (одержувача) чи закінчення встановленого терміну
зберігання.

З
матеріалів справи вбачається, що жодної з вищеперелічених підстав для
повернення поштових відправлень до суду - немає.

За таких обставин у суду є
підстави вважати, що ним вжито належних заходів, спрямованих на належне
повідомлення відповідача  про дату, час
та місце судового слухання, а тому він, керуючись ст.ст. 40, 49, 51, ч. 6 ст.
71 та ст. 86 КАС України, розглянув справу за
відсутності  відповідача -за
наявними у ній доказами.

І.Заслухавши прокурора та
представника позивача,  дослідивши
обставини справи та додатково надані
матеріали,  суд  дійшов
наступного.

1. 13.08.1992 року державною районною адміністрацією
Старобільського району ОСОБА_1, і.н. НОМЕР_1, зареєстрований
в  якості суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи, про що до ЄДРПОУ внесено реєстраційний
запис  НОМЕР_2.

На підставі рішення виконавчого комітету Половинкінської
сільської ради №76 від 30.06.04 року йому надано дозвіл на здійснення
підприємницької діяльності у вигляді роздрібної торгівлі алкогольними напоями
та тютюновими виробами у приміщенні, яке він орендує у ОСОБА_2 та яке
знаходиться АДРЕСА_2; при цьому встановлено наступний графік роботи: з 8 год.
00 хв. до 21 год. 00 хв., без перерви та без вихідних.

28.10.1991 року Старобільською
районною державною адміністрацією Луганської області ОСОБА_2, і.н. НОМЕР_3,
зареєстрований в якості суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи,
про що до ЄДРПОУ внесено реєстраційний запис НОМЕР_4.

14.09.1995 року виконавчим комітетом Половинкінської
сільської ради Старобільського району прийнято рішення №74 «Про надання дозволу
на відкриття торгової точки у приміщенні, що належить ОСОБА_2, АДРЕСА_2»(його
діяльність як суб'єкта підприємницької діяльності не є предметом спору по цій
справі).

25.12.2006 року він отримав в МДПІ
свідоцтво про сплату єдиного податку серії Г №324965, яке надає йому право
впродовж 2007-го року сплачувати  такий
податок.

Свідоцтва про право сплати такого ж
податку впродовж попередніх періодів, починаючи з 2003 року, також  додано до справи.

01.07.04 року між суб'єктами
підприємницької діяльності -фізичними особами ОСОБА_2 (орендодавець), -  з одного боку, - та ОСОБА_1(орендар), - з
іншого боку, - укладено договір оренди приміщення площею 21,0 кв.м,
розташованого АДРЕСА_2 (пункт 1), термін дії договору -з 01.07.04 року до
31.12.07 року (п.5).

30.06.06 року МДПІ на ім'я ОСОБА_2
видано торговий патент на право здійснення роздрібної торгівлі в магазині
«Марія-2», розташованому АДРЕСА_2.

2. 08.09.2006 року фахівцями Державної податкової адміністрації у
Луганській області (далі -ДПА, - третя особа), на підставі посвідчень
на  право проведення перевірки  №№271, 272 та 273 від 08.09.06 року, в
присутності продавця ОСОБА_3, здійснено
перевірку СПД ОСОБА_1  щодо наявності  у нього ліцензій на право здійснення
роздрібної, оптової торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами,
виявлення порушень  правил торгівлі
підакцизними товарами, а також з інших питань, що регулюють виробництво і обіг
спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів в Україні,  додержання нею у своїй діяльності чинного
законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
готівкового  обігу при  здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними
напоями і тютюновими виробами у господарській одиниці - у магазині,  розташованому АДРЕСА_2.

Як вбачається з акту перевірки
№12320181/2340 від 08.09.06 року, складеного фахівцями ДПА за результатами
перевірки, в магазині використовуються зареєстровані у встановленому порядку на
ім'я ОСОБА_1 реєстратор
розрахункових операцій (далі -РРО), а також книжка розрахункових квитанцій
(пункти 8-13 акту перевірки).

В ході перевірки було виявлено факти:

незастосування РРО при здійсненні
розрахункової операції на суму 51 грн. 10 коп. (1 пляшка коньяку «Жан-Жак»0,5
літра 3 зірочки по ціні 24,60 грн.; 2 пляшки пива «Оболонь»ємн. 1 літр по ціні
4,00 грн.; 1 пачка сигарет «Бонд»за ціною 2,00 грн. за 1 пачку; 1 пачка сигарет
«Вінстон» за ціною 2,80 грн. за 1 пачку; 1 пляшка горілки «Медоф Платінум»»за
ціною 13,70 грн.);

невидачі  розрахункового документа встановленого зразка
покупцеві на суму закупівлі у розмірі 51,10 грн.;

невідповідність суми готівкових
коштів, які на момент перевірки знаходяться в касі у місці здійснення
розрахунків, -2387,50 грн., - сумі готівкових коштів, зазначеній у поточному
звіті РРО з початку робочого дня, - 30,20 грн., - в кінцевому результаті сума
невідповідності, згідно акту перевірки, склала 2357,30 грн.

З актом
перевірки того ж дня, під розписку, ознайомлено продавця магазину ОСОБА_3 та
вручено їй його примірник, що підтверджується її підписом на примірнику акта.
Будь-які заяви та зауваження з її боку до
акту не внесені.

Крім того, в ході
перевірки до акту складено додатки, у тому числі:

пояснення
продавця ОСОБА_3, в якому вона повністю підтверджує факти, викладені в акті;

власноручно складений продавцем
ОСОБА_3 (вона в акті себе називає стажистом) опис готівкових коштів, які
знаходяться на місці здійснення розрахунків, з якого видно, що загальна сума
готівкових коштів у касі на момент перевірки становить 2387,50 грн.; згідно
акту спірної перевірки, сума невідповідності готівкових коштів становить
2306,20 грн., або: 2387,50 грн.(загальна сума коштів. виявлених у касі)
- 30,20 грн. (сума згідно денному звіту РРО) -51,10 грн. (сума, на яку куплено
товар фахівцями ДПА);

письмове
пояснення СПД ОСОБА_1, в якому він також власноручно підтверджує факти
виявлених порушень, посилаючись при цьому на низку причин, у т.ч.
кількаденний  стаж роботи продавця
ОСОБА_3 та таке інше.

Керуючись частиною 1 ст. 72 КАСУ, суд
при розгляді цієї справи вважає встановленим та таким, що не потребує  нового доведення факт правомірності,
нижченаведені обставини, досліджені під час судового розгляду справи
№8/237н-ад.

13.09.2006 року МДПІ, відповідно до результатів
перевірки, викладених у вищезгаданому акті, прийнято рішення №,
згідно якому щодо СПД ОСОБА_1:

за порушення вимог  п.п. 1, 2, 9 та 13 ст.3 Закону
України  від 01.06.2000 року №1776-ІІІ
„Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг” (далі - ЗУ №1776-ІІІ),

на підставі п.п. 1 та
4  ст.17
та ст. 22 того ж Закону - застосовано штрафні санкції у загальній
сумі 12126,50 грн.

Позивач не оспорює факту отримання
спірного рішення.

Отримавши
його, СПД ОСОБА_1 звернувся до Старобільської МДПІ зі скаргою (вих. №б/н від
25.09.06 року).

МДПІ
своїм рішенням №5829/23 від 28.09.06 року повернула скаргу заявнику, пославшись
на непідвідомчість їй скарг на дії працівників Державної податкової
адміністрації Луганської області та роз'яснила порядок звернення до останньої.

Керуючись частиною 1 ст. 72 КАСУ
та постановою господарського суду Луганської області від 15.08.07 року по
справі №8/237н-ад, суд при розгляді цієї справи вважає встановленим та таким,
що не потребує нового доведення, факт правомірності та законності проведення
вищезгаданої перевірки та прийняття рішення про застосування до СПД ОСОБА_1
штрафних (фінансових) санкцій.

ІІ. Заслухавши прокурора та
представника позивача, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з таких
підстав.

1.Право ДПА у Луганській області на проведення перевірок
додержання СПД  законодавства у сфері
готівкових розрахунків, передбачено пунктом 4 ст.10 Закону України від
04.12.90 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»(далі -ЗУ
№509-ХІІ), а також статтями 15 та 16 Закону України від 06.07.1995 року
№265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та послуг»(далі -ЗУ №265/95-ВР).

Судом не виявлено факту порушення з
боку фахівців ДПА порядку здійснення спірної перевірки.

Право на застосування штрафних
(фінансових) санкцій за порушення вимог ЗУ №1776-ІІІ податковим органам надано
пунктом 11 ст. 11 ЗУ №509-ХІІ та  (у
даному випадку) статтями 17 та 22 того ж Закону.

2.Згідно статті 1 ЗУ
№1776-ІІІ, реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами
-суб'єктами підприємницької діяльності, які здійснюють операції з розрахунків у
готівковій та/або безготівковій формі при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі.

У частині 1 статті 3 цього Закону  передбачено, що СПД зобов'язані:

пункт 1: проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у фіскальний режим РРО з роздрукуванням
відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням у
встановленому порядку розрахункових книжок;

пункт 2: видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

пункт 9: щоденно друкувати на РРО (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг) контрольні стрічки і забезпечувати їх
зберігання в книгах обліку розрахункових операцій;

пункт 13: забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення розрахунків  сумі коштів, яка зазначена у денному звіті
РРО, а у випадку використання розрахункової книжки -загальній сумі  продажу за розрахунковими квитанціями,
виданими з початку робочого дня.

Як видно з доказів, наведених вище у
цій постанові, СПД ОСОБА_1 не дотримувався у своїй діяльності вимог
вищенаведених статтей ЗУ №1776-ІІІ, - тобто припустився їх порушення.

Суд вважає за доведене те, що
позивач як суб'єкт підприємницької діяльності, який здійснює роздрібну  торгівлю, зобов'язаний:

а)бути обізнаним з приводу того,
що  місцем проведення розрахунків є
місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані
послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги)
готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів
(послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо  (абзац 16 частини 2 ст. 2 ЗУ №1776-ІІІ);

б)на період виходу з ладу РРО та
здійснення його ремонту… проведення розрахункових операцій здійснюється з використанням
книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки або із застосування
належним чином зареєстрованого
резервного реєстратора розрахункових операцій (ч. 1 ст. 5 ЗУ №1776-ІІІ);

в)у разі внесення до каси грошових
коштів, які не є торговою виручкою, а мають інше походження та призначення, -
виконати вимоги підпунктів 4.9 та 4.10 пункту 4 Технічних вимог до електронних
контрольно-касових апаратів, затверджених протоколом  №2 від 06.07.1995 року Державної міжвідомчої
експертної комісії з ЕККА, згідно яким:

п.п
4.9 -службове внесення грошей -це операція реєстрації службового внесення
готівки до грошової скриньки;

п.п.
4.10 -службова видача грошей -це операція реєстрації службової видачі готівки з
грошової скриньки;

г)з причин, про які йдеться у
попередньому пункті цієї постанови (п.2), - дотримуватися вимог абзацу 4 п. 22
Порядку заняття торгівельною діяльністю та Правил торгівельного обслуговування
населення, затверджених  постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року №108, згідно якому забороняється
зберігання у касі (грошовому ящику, сейфі) готівкових коштів, які не належать
підприємству, а також особистих речей касира або інших працівників
підприємства.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що належних доказів того, що грошові кошти у сумі 2357,30грн.,
які було виявлено у касі магазину під час проведення перевірки,  - НЕ Є торговою виручкою,  позивач до суду не надав.

Позивач не спростував доводи
відповідача у цій частині.

3.У зв'язку з викладеним МДПІ цілком правомірно щодо
позивача  застосовано  штрафні (фінансові) санкції, передбачені
правилами пунктів 1, 4 ст.17  та ст.
22  ЗУ №1776-ІІІ (розрахунок суми санкцій
наведено у тексті спірного рішення).

Пунктом 1 ст. 17  цього Закону
встановлено, що   за
порушення  вимог  цього Закону
до  суб'єктів підприємницької  діяльності,
які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги),  за рішенням
відповідних  органів  державної податкової служби України застосовуються
фінансові санкції у таких розмірах:

у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів
(наданих послуг),  на  які
виявлено  невідповідність  -  у
разі проведення розрахункових
операцій  на неповну суму вартості
проданих товарів (наданих послуг), у разі непроведення розрахункових операцій
через реєстратори   розрахункових   операцій,
у  разі  нероздрукування відповідного  розрахункового  документа,
що підтверджує виконання розрахункової
операції,   або  проведення
її  без  використання розрахункової  книжки;

пунктом 4 ст. 17 того ж  Закону встановлено, що за порушення вимог
цього Закону до  суб'єктів
підприємницької  діяльності,  які здійснюють розрахункові операції за
товари (послуги),  за рішенням  відповідних
органів  державної податкової
служби України застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

двадцять неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян -у разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чеку
або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій.

Статтею 22 ЗУ №1776-ІІІ передбачено  накладення
фінансової санкції у п'ятикратному розмірі  суми, на яку виявлено невідповідність суми
готівкових коштів на місці проведення розрахунків, - сумі коштів, яка зазначена
у денному звіті, а у випадку використання розрахункової книжки -загальній сумі
продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку  робочого дня.

Таким чином, сума штрафних
(фінансових) санкцій за порушення вимог:

пункту 1 ст. 17 ЗУ №1776-ІІІ становить 255,50грн. (51,10
грн. х 5);

пункту 4 тієї ж статті -340,00 грн. (17,00 грн. х 20), -
а разом -595,50 грн. (255,50 грн. + 340,00 грн.);

ст. 22 ЗУ №1776-ІІІ сума штрафних (фінансових) санкцій
складає 11531,00 грн.        (2306,20 грн. х 5 = 11531,00 грн.), - а
всього 12126,50 грн. (11531,00 грн. + 595,50 грн.).

4.Згідно статті 15 того ж Закону контроль за додержанням
суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари
(послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової
служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із
законодавством України.

Статтею 16 названого Закону передбачено види перевірок
(планові та позапланові),  які  контролюючі органи мають право здійснювати
відповідно до законодавства (планові або позапланові перевірки осіб, які
підпадають під дію цього Закону).

Законом №1776-ІІІ у ст.25 передбачено, що суми
фінансових санкцій, які визначені статтями 17-24 цього Закону, підлягають
перерахуванню СПД до Державного бюджету України в десятиденний термін з дня
прийняття  органами державної податкової
служби України рішення про застосування
таких фінансових санкцій.

Факт несплати відповідачем до
бюджету застосованих щодо нього штрафних (фінансових) санкцій підтверджено
матеріалами справи.

5.Аналіз  ЗУ
№1776-ІІІ показує, що він не містить у собі механізму примусового стягнення
штрафних (фінансових) санкцій.

У п.3 розділу ІІ «Прикінцеві положення»названого Закону
сказано, що до приведення чинного законодавства у відповідність з цим Законом
чинні закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

З огляду на цю обставину, враховуючи, що порядок
примусового стягнення несплачених податкових платежів та штрафних санкцій
врегульовано  Законом України від
21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків
перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі -ЗУ №2181-ІІІ), суд при
вирішенні цього спору керується  ним.

У його преамбулі сказано, що цей Закон є спеціальним
законом з питань оподаткування..., нарахування і сплати пені та штрафних
санкцій, що застосовуються до платників податків контролюючими органами.

Названий Закон не містить у собі  іншого механізму стягнення до державного
бюджету у судовому порядку податкового та прирівняного до нього боргу, крім
звернення стягнення на активи боржника.

Підпунктом.3.1.1 п. 3.1 ст. 3 ЗУ
№2181-ІІІ передбачено, що активи
платника  податків можуть бути  примусово стягнені в рахунок погашення його податкового
боргу  виключно за рішенням суду.

ЗУ №2181-ІІІ у п. 1.3 ст. 1 дає визначення податкового
боргу, а саме:

податковий борг (недоїмка) -податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно
узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому
порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму
такого податкового зобов'язання.

Інший порядок примусового стягнення у
судовому порядку  податкового боргу цим
Законом не передбачено.

Активами платника податків за змістом п.1.7 статті 1
ЗУ №2181 є кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать
юридичній або фізичній особі на праві власності або повного господарського
відання.

Відповідач позовні вимоги не
спростував.

Таким чином, позивачем як суб'єктом
владних повноважень доведено законність та обґрунтованість своїх дій та рішень,
а значить -і заявлених позовних вимог.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно
до ч. 4  ст. 94 КАС України суд не стягує
з відповідача судові витрати.

На підставі викладеного, ст. 10 Закону
України від 04.12.90 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні;
п.п.1, 2, 9 та 13  ст. 3, п.1, 4 ст.17 та
ст.22 ЗУ від 01.06.2000 року  №1776-ІІІ
«Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг», керуючись ст.ст. 158-163 та ст. 167 КАС
України, суд

п
о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у
повному обсязі.

2.Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, - на користь Державного бюджету
України штрафні (фінансові) санкції у сумі 12126 (дванадцять тисяч сто двадцять
шість) грн. 50 коп.

У судовому засіданні 21.12.07 року
за згодою прокурора та представника позивача оголошено лише вступну та
резолютивну частини постанови.

Постанова
набирає законної сили після  закінчення
строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про
апеляційне оскарження рішення  суду  першої
інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і
вимоги до суду апеляційної інстанції
викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду  апеляційної  інстанції
через суд  першої  інстанції,
який  ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається  особою,  яка  її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі
відповідно  до статті 160 цього
Кодексу - з  дня  складення
в  повному обсязі. Апеляційна  скарга
на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти
днів  після  подання
заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга
може  бути  подана
без  попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження,  якщо скарга
подається  у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному
обсязі та підписано 24.12.2007 року.

Суддя
А.П.Середа