КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2007                                                                                           № 7/91

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Шипка В.В.

суддів:                                         Борисенко І.В.

Розваляєвої Т.С.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не з’явились

від відповідача - не з’явились

від третьої особи - не з’явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства "Валвіт"

на рішення Господарського суду м.Києва від 10.05.2007

у справі № 7/91 (Скорик Н.О.)

за позовом                               Приватного підприємства "Чернігівмастербуд"

до                                                   Товариства "Валвіт"

третя особа відповідача           ЗАТ "Шляхо-будівельне управління №14"

про                                                  усунення перешкод у здійсненні права користуватися та розпоряджатися своїм майном на суму 37825,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство „Чернігівмастербуд” звернулось до суду з позовом (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.05.2007) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Валвіт” про зобов‘язання відповідача повернути належне йому майно – бордюри загальною кількістю 188 шт., що знаходяться на будівельному майданчику „АЗС - Ріпки” за адресою: Чернігівська обл., смт. Ріпки, вул. Шевченка, 185.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.05.2007 р. у справі № 7/91 позов задоволено повністю; Товариство з обмеженою відповідальністю „Валвіт” зобов’язано усунути та не чинити перешкод при передачі та вивезенні Приватним підприємством „Чернігівмастербуд” 30 бордюрів БУ – 300-30-32 в кількості 140 шт., бордюрів БР – 100-30-18 в кількості 48 шт., що знаходяться на будівельному майданчику „АЗС - Ріпки” за адресою: Чернігівська обл., смт. Ріпки, вул. Шевченка, 185; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю „Валвіт” на користь Приватного підприємства „Чернігівмастербуд” 85,00 грн. державного мита, 118,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у судах. Крім того, повернуто Приватному підприємству „Чернігівмастербуд” надлишково сплачене держмито в сумі 293,26 грн., перераховане до державного бюджету платіжним дорученням №23 від 02.04.2007 р.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач не є власником спірного майна, а є лише його зберігачем, а тому позивач, як власник вказаного майна, правомірно реалізував його третій особі у справі (покупцю) та відповідач неправомірно перешкоджає позивачу у вивезенні цього майна.

Відповідач, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 66 від 18.05.2007р., в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.05.2007р. у справі № 7/91 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПП „Чернігівмастербуд”.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарським судом Чернігівської області при прийнятті рішення „порушено право на призначення судового експерта по справі”, оскільки при розгляді справи судом незаконно було відхилено клопотання відповідача про призначення судової експертизи.

Сторони своїм правом на участь у судовому засіданні апеляційної інстанції не скористалися. Про час та місце судового засідання 03.07.2007 сторони повідомлені належним чином (повідомлення про вручення поштових відправлень наявні в матеріалах справи).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, перевіривши правильність застосування норм права місцевим господарським судом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі договору поставки № БД 0707 від 03.07.2006 та додаткової угоди № 1 від 03.07.2006 до цього договору було придбано у ТОВ „Бетонодом” товар (бордюри) на загальну суму 38 101,38 грн.

Факт придбання вказаного товару (а саме бордюрів БУ-300-30-32 в кількості 157 шт. та БР-100-30-18 в кількості 50 шт.) підтверджується видатковими накладними № БД-0000317 від 28.07.2006, № БД-0000378 від 02.08.2006, № БД-0000390 від 03.08.2006, № БД-0000509 від 14.08.2006, № БД-0000515 від 15.08.2006, № РН-56 від 30.09.2006 (копії вказаних документів наявні в матеріалах справи).

Також з матеріалів справи вбачається, що між Приватним підприємством „Чернігівмастербуд” (як підрядником) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Валвіт” (як замовником) укладено договір від 07.11.2005, відповідно до умов якого, замовник доручає, а підрядник виконує комплекс будівельно-монтажних робіт по будівництву об’єкта АЗС за адресою: Чернігівська обл., смт. Ріпки на загальну суму 404 000,00 грн. (п. 1.1 вказаного договору). Оплата здійснюється в чотири етапи, по мірі виконання робіт та підписання поетапно актів КБ-2в і КБ-3. (пп. в п. 2.1 вказаного договору)

Відповідачем платіжними дорученнями № 871 від 10.11.2005, №1066 від 21.12.2005, №184 від 20.03.2006 сплачено позивачу кошти в розмірі 323 200,00 грн. в рахунок оплати робіт по трьох етапах (з передбачених договором чотирьох етапів робіт).

У зв’язку з виконанням підрядних робіт по будівництву АЗС на підставі договору від 07.11.2005, вищевказані бордюри були завезені позивачем на цей будівельний майданчик за адресою: Чернігівська обл., смт. Ріпки, вул.Шевченка.

Вказані обставини апелянтом не заперечуються.

У відповідності до актів виконаних робіт форми КБ-2в за листопад-грудень 2005 та довідок про вартість виконаних підрядних робіт форми КБ-3 за листопад-грудень 2005 (копії наявні у справі) фактично виконано та прийнято робіт за договором від 07.11.2005 на суму 242 400,00 грн. Вищевказаними актами не підтверджується застосування бордюрів БУ-300-30-31 та БР-100-30-18.

З наявної у справі проектної документації по АЗС смт. Ріпки по вул. Шевченка, 185, вбачається, що проектною документацією передбачено застосування при виконанні робіт бордюрів БР-100-20-8, ЕС-500-200-65, БР-100-30-15.

Таким чином, вартість бордюрів БУ-300-30-32 та БР-100-30-18 при оплаті трьох етапів робіт за договором від 07.11.2005 відповідачем оплачена не була.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що бордюри БУ-300-30-32 в кількості 140 шт. та БР-100-30-18 в кількості 48 шт. позивачем були продані Закритому акціонерному товариству „Шляхо-будівельне управління №14” (третій особі по справі) шляхом прийняття замовлення до виконання.

Вказаний товар оплачено ЗАТ „Шляхо-будівельне управління №14” платіжним дорученням № 127 від 21.01.2007 по рахунку-фактурі позивача № СФ-0000001 від 12.01.2007.

Як вбачається з акту від 16.03.2007 (а.с.28), відповідачем були здійснені дії, які перешкоджають позивачу у вивезені та передачі спірних бордюрів ЗАТ „Шляхо-будівельне управління №14” (покупцю).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, а апелянтом належними доказами не спростовано право власності позивача на спірні бордюри.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Місцевим судом зроблений правильний висновок про те, що відповідачем не доведено права власності на вказане майна та він є лише зберігачем спірних бордюрів без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що товар є власністю позивача, то він для здійснення зобов’язання продавця по передачі товару покупцю – ЗАТ „Шляхо - будівельне управління №14” зобов’язаний передати бордюри БУ-300-30-32 в кількості 140 шт. та БР-100-30-18 в кількості 48 шт. в місці їх знаходження або здійснити їх перевезення самостійно, шляхом здачі перевізникові.

У відповідності до ч.2 ст.20 ГК України права та законні інтереси суб’єктів господарювання захищаються, зокрема, шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Посилання апелянта на необхідність призначення судової експертизи у справі судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.41 ГПК України суд призначає судову експертизу для роз’яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Судова колегія вважає, що місцевим судом правильно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача № 62 від 10.05.2007 про призначення судової експертизи по справі, оскільки питання, для з‘ясування яких відповідач просив призначити судову експертизу, не відносяться до предмету спору, що виник між сторонами.

Враховуючи усе вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.05.2007р. по справі № 7/91 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, та підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ст.103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Валвіт” № 66 від 18.05.2007р. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 10.05.2007р. у справі № 7/91 за позовом Приватного підприємства „Чернігівмастербуд” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Валвіт”, третя особа Закрите акціонерне товариство „Шляхо-будівельне управління № 14” – без змін.

2. Матеріали справи № 7/91 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Шипко В.В.

Судді                                                                                          Борисенко І.В.

Розваляєва Т.С.

06.07.07 (відправлено)