КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2007                                                                                           № 30/192-2/430

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Пантелієнка  В.О.

Дзюбка П.О.

при секретарі:                     Котелянець О.О.

За участю представників:

від позивача:

1)          Свиргун Н.П. (дов. бн від 12.01.2007 року),

2)          Попов А.С. (дов. бн від 12.01.2007 року);

від відповідача – Півненко А.О. (дов. бн від 12.12.2005 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Піастрелла-К", м. Київ

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.12.2006

у справі № 30/192-2/430 (Домнічева І.О.)

за позовом                               Закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Піастрелла-К", м. Київ

до                                                   Відкритого акціонерного товариства "Завод "Керамік", м. Київ

про                                                  встановлення сервітуту

Суть рішення і скарги:

Рішенням господарського суду м. Києва від 12грудня 2006 року, яке прийняте у справі № 30192-2430 (суддя – І.О. Домнічева) в позові закритому акціонерному товариству з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” (надалі – Позивач, Товариство) до відкритого акціонерного товариства “Завод “Керамік” (надалі – Відповідач, Завод) про встановлення сервітуту було відмовлено повністю (т. 2 л.с. 29-33).

Закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К”, не погоджуючись з прийнятим рішенням судом першої інстанції, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 2 л.с. 36-41).

Представник відкритого акціонерного товариства “Завод “Керамік” у судових засіданнях не погоджується з вимогами, що викладені Позивачем в апеляційній скарзі, а тому просить залишити рішення господарського суду м. Києва від 12 грудня 2006 року без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу від 09.03.2007 року (т. 2 л.с. 50-54, 63-67) та наданих поясненнях.

В судовому засіданні 18.04.2007 року оголошена перерва до 19.04.2007 року  о 14:00 год., а в судовому засіданні 19.04.2007 року – на 24.04.2007 року о 10:00 год. (т. 2 л.с. 122-126).

Заслухавши усні пояснення представників Позивача та Відповідача в судових засіданнях, дослідивши та вивчивши матеріали справи апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” звернулось до господарського суду м. Києва із позовом від 30.01.2006 року, в якому просило встановити на користь Товариства сервітут щодо майна, яке належить на праві власності  відкритому акціонерному товариству “Завод “Керамік” на умовах: право користування полягає у праві  Товариства отримувати необхідний природний газ для забезпечення власного виробничого процесу через газове обладнання, що належить Заводу, сервітут встановлюється на платній основі, на умовах обов’язку  Товариства самостійно і за власний рахунок здійснювати ремонт та обслуговування майна, щодо якого встановлено сервітут, встановлюється з дати  набуття рішення законної сили, без визначення строку та припиняється у випадках, визначених чинним законодавством (т. 1 л.с. 4-7). Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що при створенні Товариства Заводом у статутний фонд було передано частину нерухомого майна, на базі якого організовано виробництво керамічної плитки з використанням природного газу, забезпечення яким, в свою чергу, проводиться через газове обладнання Заводу, яке не передавалось та використовувалось Позивачем  на умовах оренди, у чому Заводом Товариству у подальшому було відмовлено та створювались перешкоди в користування Позивачем таким обладнанням. Також, Позивач зазначає, що в місці розташування виробництва Товариства єдиним джерелом забезпечення природним газом є обладнання Заводу. Товариство вважає, що на його користь має бути встановлений сервітут щодо майна, яке належить на праві власності  Заводу на умовах: право користування полягає у праві  Товариства отримувати необхідний природний газ для забезпечення власного виробничого процесу через газове обладнання, що належить Заводу, сервітут встановлюється на платній основі, на умовах обов’язку Товариства самостійно і за власний рахунок здійснювати ремонт та обслуговування майна, щодо якого встановлено сервітут, встановлюється з дати набуття рішення законної сили, без визначення строку та припиняється у випадках, визначених чинним законодавством; згідно ст.ст. 191, 401, 402, 403, 404 Цивільного кодексу України, ст. 66 Господарського кодексу України  та ст.ст. 1, 54, 82 Господарського процесуального  кодексу України (т. 1 л.с. 4-7).

Рішенням господарського суду м. Києва від 12 грудня 2006 року в позові закритому акціонерному товариству з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” до відкритого акціонерного товариства “Завод “Керамік” про встановлення сервітуту було відмовлено повністю.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що газопровід, на який  Позивач просить встановити сервітут  відноситься до категорії промислових трубопроводів в розумінні Закону України “Про трубопровідний транспорт”, який не дає підстав вважати такий об’єкт нерухомістю, на нього не розповсюджується режим нерухомості та його переміщення можливе без його знецінення, у зв’язку з чим на такий трубопровід (який не є магістральним) та його складові рухомі елементи не може бути встановлений сервітут. Також, суд першої інстанції зазначає, що положення про проведення інвентаризації нерухомості не містить положень про проведення технічної інвентаризації трубопроводів, а посилання Позивача на частину газового устаткування, як на нерухомість не є належним, оскільки порушує принцип цілісності підприємства, як суб’єкта нерухомості. Крім цього, місцевий суд зазначає, що саме Товариство у власних поясненнях вказує, що на спорудження власного трубопроводу слід витратити значний час, що підтверджує задоволення вимог та власних потреб у природному газі Позивачем  іншим способом, ніж встановлення сервітуту на газове обладнання, що належить Заводу на праві власності. При цьому, місцевий суд керувався Інструкцією про проведення технічної інвентаризації нерухомості, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики  України від 24.05.2001 року № 127, Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.09.2002 року № 983, Технічним регламентом з підтвердження відповідності безпеки обладнання, що працює під тиском, затвердженим наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 31.12.2003 року № 279, Порядком  державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, визначений тимчасовим порядком, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 75, нормами ст. 1 Закону України “Про трубопровідний транспорт”, ст.ст. 181, 182, 191, 401, 404 Цивільного кодексу України, ст. 66 Господарського кодексу України та ст.ст. 33, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) (т. 2 л.с. 29-33).

Між тим, вказаний висновок суду першої інстанції слід визнати як таким, що зроблений з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та із неналежним застосуванням  норм  процесуального права  (п.п. 1, 3, 4 ст.104 ГПК України).

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – задоволенню. Поряд з цим, керуючись, зокрема,  нормами ст.ст. 99, 103 ГПК України, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти нове рішення, яким позов Товариства до Заводу про встановлення сервітуту задовольнити повністю.

До вказаних висновків апеляційна інстанція дійшла враховуючи наступне:

Частиною 1 ст. 4-7  ГПК України передбачено, що  судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально – більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи.

Відповідно до  ст. 43  ГПК України  господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім  переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1ст 111-12 ГПК України  визначено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими  для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Статтею 191 ЦК України встановлено, що підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.  Підприємство або його частина можуть бути об'єктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.

Статтею 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Між тим, суд першої інстанції зробив висновок про відмову у задоволенні позовних вимог у даній справі згідно оскаржуваного рішення без врахування положень ст. 111-12 ГПК України та без врахування вказівок Вищого господарського суду України, викладених в прийнятій постанові за результатами касаційного провадження у справі. Так, в цій постанові Вищого господарського суду України  від 13.07.2006 року (т. 1 л.с. 154-157) міститься посилання на те, що суд першої та апеляційної інстанції під час попереднього розгляду справи дійшли помилково висновку, що газопровід не відноситься до об’єктів нерухомості, оскільки газопровід не знецінюється та не має будь-якого іншого призначення, крім транспортування природного газу. За своїм процесуальним змістом це посилання є вказівкою, яка, як вже зазначено вище, є обов’язковою для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вищевикладений аналіз положень діючого цивільного законодавства, враховуючи визначення газопроводу згідно Постанови, а також на виконання  викладених вказівок суду касаційної інстанції згідно прийнятої у даній справі постанови, якою справу направлено на новий розгляд, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що майно, яке належить Відповідачу на праві власності та щодо якого Позивач заявляє вимоги про встановлення сервітуту,  відповідно, зокрема, до ст. 181 ЦК України, відноситься до нерухомих речей, у зв’язку з чим щодо такого майна розповсюджуються норми ст.ст. 401, 402 ЦК України  та, зокрема, за рішенням суду може бути встановлене право користування чужим майном (сервітут). Крім цього, апеляційний суд враховує визначення трубопроводу згідно пп. 1.5.5 п. 1.5 Технічного регламенту з підтвердження відповідності безпеки обладнання, що працює під тиском, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 279 від 31.12.2003 року, згідно якого трубопровід - сукупність деталей і складальних одиниць із труб з елементами, що є їхніми складовими (трійники, переходи, відводи, трубопровідна арматура та ін.), які призначені для транспортування робочих середовищ від джерела до споживачів.

Окрім вищезазначеного,  апеляційний суд приймає до уваги обставини справи, щодо яких судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні також був встановлений відповідний факт того, що спорудження Товариством окремого газопроводу для  задоволення власних потреб та продовження основного власного виробництва потребує  значного часу,  у зв’язку з чим  газопровід відповідно ч. 2 ст. 181 ЦК України  не  може відноситься до рухомих речей, які можна вільно переміщувати у просторі.

Отже, вищевикладені обставини справи та аналіз норм діючого законодавства дають підстави дійти висновку, що майно Заводу, щодо якого Товариство просить встановити сервітут, відноситься до  нерухомого майна, а позовні вимоги є належним чином обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та відповідають нормам діючого законодавства, у зв’язку з чим  позовні вимоги Товариства у даній справі підлягають задоволенню у повному обсязі.

Таким чином, вимоги Товариства про неправомірність відмови у задоволенні позовних вимог до Заводу про встановлення сервітуту та прийняття оскаржуваного рішення, що викладені в апеляційній скарзі, у тому числі з підстав, викладених у даній постанові, обґрунтовані, підтверджуються документами у справі та діючим законодавством, а судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на Відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст.ст. 181, 191, 401, 402 Цивільного кодексу України та ст.ст. 32, 33, 34, 49, 91, 94, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, ---

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” задовольнити повністю.

2.          Рішення господарського суду м. Києва від 12 грудня 2006 року у справі № 30192-2430 скасувати повністю.

3.          Прийняти нове рішення, яким позов закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” до відкритого акціонерного товариства “Завод “Керамік” про встановлення сервітуту задовольнити повністю.

Встановити на користь закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” (м. Київ, вул. Костянтинівська, 71, ) сервітут щодо майна, яке належить на праві власності відкритому акціонерному товариству “Завод “Керамік” (м. Київ, вул. Костянтинівська, 71, ) на наступних умовах:

право користування (сервітут) полягає у праві закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” отримувати необхідний природний газ для забезпечення власного виробничого процесу через газове обладнання, яке належить відкритому акціонерному товариству “Завод “Керамік” та складається з газопроводу зовнішньої мережі, що включає в себе: газопровід середнього тиску з вузлом обліку газу (інв. № 44100), що включає в себе лічильник газу ротаційний ЛГ-КАС України-Ех; обчислювач QE-22ЛА; принтер EPSON EX300; датчик тиску; блок живлення Б1К; фільтр газовий  ФГ-150; регулятори тиску газу DIVAL-100 (2 шт.); регулятори тиску газу DIVAL-50 (2 шт.);  труби сталеві 152 мм; кран сталевий WK-2а; клапани, засувки, крани та іншого газотранспортного обладнання і знаходиться за адресою м. Києва, вул. Костянтинівська, 71, шляхом користування цим майном та його обслуговування для підтримки належного експлуатаційного стану.

Сервітут встановлюється на платній основі. Розмір платежів встановлюється  на рівні амортизаційних  нарахувань, розрахованих у відповідності до положень ст. 8 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” № 33494-ВР від 28.12.1994 року із змінами на поточну дату. Плата  вноситься  на підставі письмового рахунку відкритого акціонерного товариства “Завод “Керамік” в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок відкритого акціонерного товариства “Завод “Керамік” протягом трьох робочих днів з моменту  отримання рахунку.

Сервітут встановлюється на умовах обов’язку закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” самостійно і за власний  рахунок здійснювати ремонт та обслуговування майна, щодо якого встановлено сервітут.

Сервітут  встановлюється  з дати набуття  даної постанови суду законної сили.

Сервітут встановлюється без визначення строку.

Сервітут припиняється у випадках, визначених чинним законодавством.

4.          Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Завод “Керамік” (м. Київ, вул. Костянтинівська, 71, пр № 0912 в Подільському відділенні КМФ АКБ “Укрсоцбанк”, МФО 322012, ) на користь закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” (м. Київ, вул. Костянтинівська, 71, пр 8131 у Подільському відділенні Київської міської філії акціонерного комерційного банку “Укрсоцбанк” у м. Києві, МФО 322012, ) 85 грн. (вісімдесят п’ять гривень) 00 коп. витрат по сплаті державного мита та 118 грн. (сто вісімнадцять гривень) 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Доручити господарському суду м. Києва видати відповідний наказ.

5.           Стягнути з відкритого акціонерного товариства “Завод “Керамік” (м. Київ, вул. Костянтинівська, 71, пр № 0912 в Подільському відділенні КМФ АКБ “Укрсоцбанк”, МФО 322012, ) на користь закритого акціонерного товариства з іноземними інвестиціями “Піастрелла-К” (м. Київ, вул. Костянтинівська, 71, пр 8131 у Подільському відділенні Київської міської філії акціонерного комерційного банку “Укрсоцбанк” у м. Києві, МФО 322012, ) 42 грн. (сорок дві гривні) 50 коп. витрат по сплаті державного мита.

Доручити господарському суду м. Києва видати відповідний наказ.

6. Справу № 30192-2430 повернути  до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Пантелієнко  В.О.

Дзюбко П.О.

03.05.07 (відправлено)