КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26.12.2007
№ 32/414

Київський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів:

головуючого:          Мартюк А.І.

суддів:            Лосєва  А.М.

Зубець Л.П.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - 1) Москаленко А.В. - дов.
вих.№085 від 11.05.2007р.;

2)
Москаленко А.В. - дов. б/н від 12.06.2007р.;

від відповідача - Ющенко О.М. - дов. б/н від
05.12.2007р.;              Вакуленко Є.В.
- дов. б/н від 05.12.2007р.;

від
третьої особи:          1) Крижановська
І.М. - дов. №2922/413 від 07.02.2007р.;

2) не
з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Всеукраїнської громадської організації "Кінологічна
спілка України"

на рішення Господарського суду м.Києва від
07.09.2007

у справі № 32/414 (Хрипун О.О.)

за позовом                               Всеукраїнської
громадської організації "Федерація мисливського собаківництва
України"

Всеукраїнської
громадської організації "Центральний клуб володарів німецької вівчарки
України"

до                                                   Всеукраїнської
громадської організації "Кінологічна спілка України"

третя особа позивача           Міністерство юстиції України

Всеукраїнська громадська організація
"Кінологічний клуб України"

про                                                  заборону діяльності,
визнання недійсною державної реєстрації, зобов"язання здійснити ліквідацію

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до Господарського суду
міста Києва з позовом про заборону діяльності Всеукраїнської громадської
організації “Кінологічна спілка України”, визнання недійсною державної
реєстрації статуту Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна спілка
України”, зобов'язання керівних органів Всеукраїнської громадської організації
"Кінологічна спілка України" здійснити ліквідацію Всеукраїнської
громадської організації "Кінологічна спілка України" у встановленому
законом порядку.

28.08.2007р. позивачами було подано заяву про
уточнення та доповнення позовної заяви, в якій вони просили суд заборонити
діяльність Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна спілка України”,
визнати недійсним статут Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна
спілка України”, припинити юридичну особу - Всеукраїнську громадську
організацію “Кінологічна спілка України” на підставі здійснення нею діяльності,
яку заборонено законом, скасувати державну реєстрацію Всеукраїнської
громадської організації “Кінологічна спілка України”, призначити ліквідаційну
комісію та визначити строк роботи цієї комісії для здійснення ліквідації Всеукраїнської
громадської організації “Кінологічна спілка України” у встановленому законом
порядку.

Обґрунтовуючи
позовні вимоги, позивачі зазначають про те, що відповідачем були здійснені
протиправні дії у відношенні до позивачів, в основі яких лежать норми статуту
відповідача. На думку позивачів, статутом та фактичними діями відповідача
порушується право на свободу об'єднання у громадські організації для здійснення
та захисту своїх прав і свобод, задоволення інших інтересів, право на свободу
об'єднання шляхом колективного членства позивачів у Всеукраїнській громадській
організації “Кінологічна спілка України”, обмежується можливість вільного
користування і розпорядження собаками, як
об'єктами приватної власності, а також порушується право на рівність і
недискримінацію

Представники
відповідача у судові засідання в Господарський суд міста Києва не з'явились,
відзиву на позов не надали та не надіслали, свою позицію у спорі не визначили.

Третьою
особою-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів -
Міністерством юстиції України письмових пояснень по суті спору надано не було.

Третя
особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів -
Всеукраїнська громадська організація “Кінологічний клуб України” підтримала
позов, просила суд його задовольнити, зазначаючи при цьому, що частина членів
Всеукраїнської громадської організації “Кінологічний клуб України” є одночасно
членами Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна спілка України”,
приймають участь в діяльності та заходах, що проводяться Всеукраїнською
громадською організацією “Кінологічний клуб України”, і тому постійно
перебувають під загрозою застосування до них та їхніх собак санкцій. Багато
членів Всеукраїнської громадської організації “Кінологічний клуб України”
виявляють бажання стати членами або, принаймні, приймати участь в діяльності
Міжнародної кінологічної федерації, але позбавлені такої можливості у зв'язку
із встановленими відповідачем заборонами.

У
відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа
розглядалась Господарським судом міста Києва за наявними в ній матеріалами.

Рішенням
Господарського суду міста Києва по справі №32/414 від 07.09.2007р. позов було
задоволено частково, а саме: заборонено діяльність відповідача, визнано
недійсним статут його статут та припинено юридичну особу - Всеукраїнську
громадську організацію “Кінологічна спілка України” на підставі провадження нею
діяльності, що заборонена законом. В задоволенні решти позовних вимог було
відмовлено.

Не
погоджуючись із вказаним Рішенням суду, відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати
Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/414 від 07.09.2007р.,
прийнявши нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

Вимоги
та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відповідач не був належним
чином повідомлений про місце, дату та час судового розгляду, а також судом
першої інстанції були порушені принципи рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом, принцип змагальності сторін, закріплені в ст.
ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2007р. апеляційну скаргу
відповідача було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому
засіданні на 21.11.2007р.

Представником
позивачів у судовому засіданні 21.11.2007р. було заявлено усне клопотання про
залучення до матеріалів справи заяви Президента Всеукраїнської громадської
організації “Кінологічна спілка України” ОСОБА_3 від 15.11.2007р., в якій він
підтвердив недійсність виданих ОСОБА_1(колишнім Президентом Всеукраїнської
громадської організації “Кінологічна спілка України”) довіреностей від імені
цієї організації, у зв'язку зі зміною керівництва та призначення ОСОБА_3 новим
Президентом Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна спілка
України”, що підтверджується рішенням ІХ позачергового з'їзду цієї організації
від 23.09.2007р.

З
огляду на усне клопотання представника позивачів, представник відповідача також
заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату з метою
з'ясування обставин, викладених в поданій представником позивачів заяві.

Зважаючи
на нез'явлення у судове засідання представника третьої особи-2, усні клопотання
представників позивачів та відповідача, а також те, що при розгляді справи у
суду виникла необхідність у витребувані від сторін додаткових доказів по
справі, Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2007р.,
відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд
справи було відкладено на 05.12.2007р.

У
судове засідання 05.12.2007р. з'явились представники відповідача з
довіреностями, виданими за підписом Президента Кінологічної Спілки України ОСОБА_1.

Представник
позивачів та третьої особи-1 заперечували проти допуску до участі у справі
представників відповідача, які з'явились у судове засідання, зазначаючи про те,
що довіреності видані за підписом особи, яка не мала на те належних повноважень
23.09.2007р. рішенням з'їзду Кінологічної Спілки України було висловлено
недовіру Президенту Спілки ОСОБА_1та Віце-президенту - ОСОБА_2, а також обрано
нових керівників організації, а саме ОСОБА_3 - Президентом, ОСОБА_4-
Віце-президентом. Інформацію про зміни у керівних органах внесено до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також
належним чином повідомлено Міністерство юстиції України. 15.11.2007р.
новообраний Президент відповідача ОСОБА_5 у своїй нотаріально посвідченій заяві  скасував видані ОСОБА_1довіреності від імені
Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна Спілка України”.

На
підтвердження повноважень ОСОБА_1., як Президента Всеукраїнської громадської
організації “Кінологічна Спілка України”, представниками відповідача було
надано наступні документи:

-
копію Ухвали Франківського районного суду м. Львова від 29.10.2007р., якою
Міністерство юстиції України було зобов'язано зупинити державну реєстрацію та
легалізацію змін до статуту Кінологічної Спілки України, затверджених рішенням
з'їзду від 23.09.2007р., а на випадок їх реєстрації до отримання постанови
суду, зупинити дію правовстановлюючих документів, прийнятих та виданих
Міністерством юстиції України в частині, що стосується Кінологічної Спілки
України із зазначених вище питань до вирішення справи в судовому порядку.
Заборонено державним реєстраторам Печерської районної адміністрації м. Києва
здійснювати реєстрацію змін до статуту Кінологічної Спілки України,
затверджених рішенням з'їзду від 23.09.2007р. та вносити зміни до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб щодо президента Кінологічної Спілки України,
відповідно до рішень, затверджених цим з'їздом;

-
копію Постанови Відділу виконання рішень Департаменту державної виконавчої
служби від 04.12.2007р. про відкриття виконавчого провадження по виконанню
Ухвали Франківського районного суду м. Львова №2-5077/07 від 29.10.2007р.;

-
копію Постанови Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління
юстиції у м. Києві від 26.11.2007р. про відкриття виконавчого провадження по
виконанню Ухвали Франківського районного суду м. Львова №2-5077/07 від
29.10.2007р.

З
наданих документів вбачається, що державна реєстрація зміни керівництва та
призначення ОСОБА_3 новим Президентом Всеукраїнської громадської організації
“Кінологічна спілка України”, згідно з рішенням ІХ позачергового з'їзду цієї
організації від 23.09.2007р., зупинено, тобто станом на дату розгляду справи
повноважним Президентом відповідача є не ОСОБА_3, а саме ОСОБА_1., до внесення
відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців. За таких обставин, представники відповідача за довіреностями,
виданими за підписом ОСОБА_1є повноважними представниками Всеукраїнської
громадської організації “Кінологічна Спілка України” і підстав для недупуску їх
до розгляду справи немає.

У
судовому засіданні 05.12.2007р. представник відповідача заявив усне клопотання
про відкладення розгляду справи на іншу дату з метою надання можливості
ознайомитись із матеріалами, наявними у справі, оскільки представники
відповідача, присутні у даному судовому засіданні, не приймали участі у
розгляді справи в суді першої інстанції.

Представники
позивачів та третьої особи-1 заперечували проти клопотання представника
відповідача.

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2007р., усне клопотання
представника відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено на
19.12.2007р. Окрім того, судом було задоволено клопотання представника
позивачів, заявлене у судовому засіданні 21.11.2007р., про залучення до
матеріалів справи заяви Президента Всеукраїнської громадської організації
“Кінологічна спілка України”
ОСОБА_3 від 15.11.2007р.

Ухвалою
Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2007р.,
згідно зі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, було продовжено
строк вирішення спору (розгляду справи №32/414) на один місяць.

У
судовому засіданні 19.12.2007р. представниками позивача та відповідача було
подано заяви про продовження строку вирішення спору понад строки, визначені ст.
69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою
Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2007р., відповідно до ст.
77 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з нез'явленням у
судове засідання представників третіх осіб розгляд справи було відкладено на
26.12.2007р.

26.12.2007р.
до Відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського
суду від відповідача надійшли уточнення та доповнення до апеляційної скарги б/н
від 26.12.2007р., в яких відповідачем викладені додаткові пояснення по суті
спору та обставин, викладених в апеляційній скарзі, що полягають у наступному.

На
думку відповідача, судом першої інстанції було невірно застосовано норму ст. 32
Закону України “Про об'єднання громадян”, на яку посилається позивач в
обґрунтування своїх позовних вимог. Окрім того, порушуючи в порядку ст. 2
Господарського процесуального кодексу України справу за позовом позивачів, суд
першої інстанції не з'ясував та проігнорував той факт, що позивачі не мали
права звертатися до суду з вимогами про заборону діяльності, визнання статуту
недійсним та припинення (ліквідацію) юридичної особи - Всеукраїнської
громадської організації “Кінологічна спілка України”, оскільки, відповідно до
ст. 32 Закону України “Про об'єднання громадян”, право звернення до суду з
такими вимогами належить до виключної компетенції легалізуючого органу, яким в
даному випадку є Міністерство юстиції України та прокурор.

Статут
відповідача створювався та затверджувався Міністерством юстиції України, з
урахуванням правил членства в Міжнародній кінологічній федерації. Саме
обмеження, встановлені правилами членства в Міжнародній кінологічній федерації,
передбачають, що тільки одна організація з однієї країни може бути прийнята до
Міжнародної кінологічної федерації. До того ж, саме правила членства в
Міжнародній кінологічній федерації передбачають обмеження щодо вступу до
організації, яка здійснює представництво країни в Міжнародній кінологічній
федерації, в даному випадку - відповідача.

Відповідач
вважає, що обмеження, встановлені Статутом Всеукраїнської громадської
організації “Кінологічна спілка України”, які суд першої інстанції вважає
порушенням прав людини, встановлені не самою Всеукраїнською громадською
організацією “Кінологічна спілка України”, а безпосередньо Міжнародною
кінологічною федерацією, тому положення Статуту відповідача не можуть
порушувати права людини.

На
думку відповідача, суд першої інстанції вільно та упереджено трактує норми ст.
20 Загальної декларації прав людини, ст. 22 Міжнародного пакту про громадські
та політичні права, ст. 11 Конвенції про захист прав людини та основоположних
свобод, ст. 36 Конституції України, ч.2 ст. 314 Цивільного кодексу України, ст.
7 Закону України “Про об'єднання громадян”, оскільки в Статуті відповідача не
передбачено жодних обмежень будь-кого щодо права свободи мирних зібрань та
свободи об'єднань.

У
судовому засіданні 26.12.2007р. представник позивачів надав письмові пояснення
по справі від 26.12.2007р., в яких додатково навів нормативне обґрунтування
підстав звернення з позовом до господарського суду.

У
судових засіданнях представник відповідача підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі з урахуванням уточнень та доповнень до неї, просив суд її задовольнити
та скасувати Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/414 від
07.09.2007р., прийнявши нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному
обсязі.

У
судових засіданнях представник позивачів заперечував проти доводів відповідача,
викладених в апеляційній скарзі, з підстав, наведених у письмових запереченнях
на апеляційну скаргу, просив суд відмовити в її задоволенні та залишити
оскаржуване Рішення суду без змін як таке, що прийняте з повним та всебічним
з'ясуванням  обставин, які мають значення
для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального
права.

Представник
третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів -
Міністерство юстиції України заперечував проти апеляційної скарги відповідача,
просив суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін

Розглянувши
доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення
представників сторін та третьої особи-1, дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Кінологічна
спілка України (далі за текстом - Спілка, відповідач) є всеукраїнською
громадською організацією, яка створена на основі єдності інтересів володарів
чистопородних собак для спільної реалізації своїх прав та свобод в цій галузі,
передбачених її Статутом, згідно з яким Спілка розглядається як організація з
філантропічними, науковими, художніми та культурними цілями і діяльність якої
регулюється Статутом.

Як
повноправний член Міжнародної Кінологічної Федерації, Спілка представляє та
захищає інтереси чистопородного собаківництва України на всесвітньому рівні.

Спілка
здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, чинного
законодавства, дотримується принципів діяльності Міжнародної Кінологічної
Федерації, а також Статуту (п.п.1.1-1.3 розділу 1 Статуту Спілки) (т.с.1,
а.с.46-55).

Всеукраїнська
громадська організація “Федерація мисливського собаківництва України” (далі за
текстом - Федерація, позивач-1) є всеукраїнською неприбутковою громадською
організацією, яка об'єднує громадян України на основі єдності інтересів для
координації та реалізації заходів, спрямованих на сприяння розвитку
мисливського собаківництва в Україні.

Основною
метою діяльності Федерації є сприяння розвитку мисливського собаківництва в
Україні, збереженню та покращенню генофонду чистопородних мисливських собак, як
національного здобутку, шляхом їх племінного розведення на науковій основі,
нормативне забезпечення мисливського собаківництва, учать в кіно логічній
роботі на державному рівні.

До
основних завдань Федерації належить, зокрема, представництво і захист інтересів
власників мисливських собак в Україні та за її межами (п.1.1, п.2.1, п.2.2
Статуту Федерації) (т.с.1, а.с.19-28).

Всеукраїнська   громадська
організація   “Центральний   клуб
володарів   німецької вівчарки
України” (далі за текстом - Клуб, позивач-2) є всеукраїнською громадською
організацією, яка об'єднує володарів породи, вихователів-інструкторів та інших
спеціалістів для спільної діяльності, спрямованої на сприяння розвитку в
Україні собак породи німецька вівчарка.

Основною
метою діяльності Клубу є сприяння налагодженню та систематизуванню  загального
стану популяції  німецької  вівчарки
в  Україні,  збереженню,
поповненню  та  удосконаленню генофонду собак породи німецька
вівчарка, а також захист спільних інтересів членів клубу (п.1.1, п.2.1 Статуту
Клубу) (т.с.1, а.с.31-42).

Позивачі
та члени позивачів, які є одночасно членами Всеукраїнської громадської
організації “Кінологічна спілка України”, неодноразово вертались до
Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна спілка України” з проханням
стати членами та/або приймати участь в діяльності Міжнародної Кінологічної
Федерації, однак були повністю позбавлені такої можливості через встановлені
відповідачем заборони, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями
листування між сторонами.

В
п.5.9 розділу 5 Статуту Кінологічної спілки України зазначено, що з урахуванням
специфіки племінної роботи з чистопородними собаками, їх володарі, які є
членами Спілки не можуть одночасно бути і членами інших кінологічних
організацій не членів Міжнародної кінологічної федерації та національних
кінологічних організацій інших держав. Член Спілки, що приймає участь у
племінних заходах організацій, що є альтернативною Спілці (МКФ), втрачає статус
члена Спілки за рішенням Президії не менш як на 6 місяців. Санкції, що
застосовуються до члена Спілки, поширюються й на його собак (т.с.1, а.с.53).

Тобто,
фактично вказаним пунктом Статуту відповідача визнано, що участь в діяльності
інших кінологічних громадських організацій в Україні, крім організації
відповідача та її структурних підрозділів, є забороненою і тягне за собою
виключення з організації.

Згідно
зі ст. 4 Статуту Міжнародної Кінологічної Федерації, тільки основні національні
організації, які ще не є членами Міжнародної Кінологічної Федерації, можуть
подавати заявку на членство. Тільки одна організація з однієї країни може бути
прийнята до Міжнародной Кінологічній Федерації.

Постановою
Кабінету Міністрів України “Про заходи удосконалення кінологічної роботи” №13
від 12.01.1993р. (із змінами та доповненнями), з метою збереження генофонду
цінних порід собак у країні, Всеукраїнській громадській організації
“Кінологічна спілка України” було доручено представляти інтереси України у
Міжнародній Кінологічній Федерації.

Зважаючи
на те, що лише одна кінологічна організація від держави може бути членом
Міжнародної Кінологічної Федерації, члени Всеукраїнської громадської
організації “Федерація мисливського собаківництва України” та Всеукраїнської
громадської організації “Центральний клуб володарів німецької вівчарки України”
позбавлені можливості реалізувати своє право на свободу об'єднання шляхом їх
колективного членства у Всеукраїнській громадській організації “Кінологічна
спілка України”, оскільки при вступі до Всеукраїнської громадської організації
“Кінологічна спілка України” п.п.4.2-4.4, п.5.4 Статуту останньої вимагається
пройти процедуру, яку сам відповідач визначає як злиття, а після проходження
4-річного терміну контракт-партнерства та необмеженого терміну асоційованого
членства - припинити свою статутну діяльність та припинитись як юридичні особи,
перереєструватись як осередки Всеукраїнської громадської організації
“Кінологічна спілка України”.

Тоді
як у відповідності до п.5 Контракту про партнерство, укладеного 18.04.1996р.
між Міжнародною Кінологічною Федерацією та відповідачем, статті Статуту
відповідача про членство повинні передбачати можливість вступу до
Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна спілка України” будь-якої
кінологічної організації, яка існує в Україні, або громадянина, які
зобов'язуються визнавати та виконувати статути і всі Положення Всеукраїнської
громадської організації “Кінологічна спілка України” та Міжнародної
Кінологічної Федерації.

З
матеріалів справи вбачається, що 21.06.2005р. між позивачем-1 (Федерацією
мисливського собаківництва) та відповідачем (Кінологічною спілкою України) було
підписано Протокол про наміри щодо співробітництва (далі за текстом - Протокол)
(т.с.1, а.с.104-105).

Згідно
зі ст. 2 вищевказаного Протоколу, з метою інтеграції Федерації мисливського
собаківництва України до Кінологічної Спілки України, сторони домовились
розробити договір про вступ Федерації мисливського собаківництва України до
Кінологічної Спілки України. Для цього кожна із сторін повинна створити власні
робочі групи, яким доручити спільно підготувати всі необхідні документи. Термін
виконання - листопад 2005 року.

В ст.
6 Протоколу вказано, що співробітництво сторін буде здійснюватись на підставі
цього Протоколу як першого етапу домовленості.

У
відповідності до ст. 8, цей Протокол набуває чинності з дня його підписання та
регулює взаємовідносини сторін до укладення основного договору між Кінологічною
Спілкою України та Федерацією мисливського собаківництва України.

Під
час розгляду справи судом було встановлено, що ніяких дій на виконання ст. 2
Протоколу з боку відповідача здійснено не було. Належних та допустимих доказів на
підтвердження протилежного відповідач ані суду першої інстанції, ані
апеляційному суду не надав, тоді як відповідно до вимог ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

15.06.2006р.
було проведено засідання Президії Всеукраїнської громадської організації
“Кінологічна спілка України”, на якому до позивача-1 було висунуто певні
вимоги, а саме змінити назву “Федерація мисливського собаківництва України” на
“Об'єднання з мисливськими собаками” та виключити всю роботу, яка стосується
племінного розведення мисливських собак, нормативного забезпечення мисливського
собаківництва, участі у кінологічній роботі на державному рівні, видачу документів.

В
поясненнях, наданих суду, позивач-1 зазначив, що після цього він вирішив
припинити ведення подальших переговорів з відповідачем на запропонованих вище
умовах.

10.06.2005р.
позивач-2 (Центральний клуб володарів німецької вівчарки України) звернувся до
відповідача з листом №29-но/2005, в якому просив останнього включити до порядку
денного VII з'їзду відповідача питання про вступ Центрального клубу володарів
німецької вівчарки України до Кінологічної спілки України із збереженням його
статусу і структури (т.с.1, а.с.112-113).

Листом
вих.№94-гос. від 14.06.2005р. відповідач відмовив позивачу-2 у включенні цього
питання до порядку денного з'їзду, оскільки вказане питання, зокрема, не
відповідає тематиці та порядку денному з'їзду.

У
відповідності до ст. 20 Загальної декларації прав людини, ст. 22 Міжнародного
пакту про громадянські і політичні права, ст. 11 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу мирних зібрань і
свободу об'єднання з іншими особами. Здійснення цих прав не підлягає жодним
обмеженням за винятком тих, що встановлені законом.

Права,
свободи та обов'язки людини і громадянина закріплені в Розділі ІІ Конституції
України. Зокрема, в ст. 21 Конституції України встановлено, що усі люди є
вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є
невідчужуваними та непорушними.

Статтею
22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути скасовані.

У
відповідності до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не
може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних,
релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження,
майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно
з нормами ст. 36 Конституції України, громадяни України мають право на свободу
об'єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і
захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних,
культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в
інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я
населення або захисту прав і свобод інших людей.

Ніхто
не може бути примушений до вступу в будь-яке об'єднання громадян чи обмежений у
правах за належність чи неналежність до політичних партій або громадських
організацій. Усі об'єднання громадян рівні перед законом.

Згідно
з преамбулою Закону України “Про об'єднання громадян”, право громадян на
свободу об'єднання є невід'ємним правом людини, закріпленим Загальною
декларацією прав людини, і гарантується Конституцією та законодавством України.
Держава сприяє розвитку політичної та громадської активності, творчої
ініціативи громадян і створює рівні умови для діяльності їх об'єднань.

Відповідно
до ст. 5 Закону України “Про об'єднання громадян”, законодавство про об'єднання
громадян складається з Конституції України, цього Закону та актів
законодавства, прийнятих відповідно до нього.

Згідно
зі ст. 1 вказаного Закону України, об'єднанням громадян є добровільне
громадське формування, створене на основі єдності інтересів для спільної
реалізації громадянами своїх прав і свобод.

Об'єднання
громадян, незалежно від назви (рух, конгрес, асоціація, фонд, спілка тощо)
відповідно до цього Закону визнається політичною партією або громадською
організацією.

В ст.
3 Закону України “Про об'єднання громадян” передбачено, що громадською
організацією є об'єднання громадян для задоволення та захисту своїх законних
соціальних, економічних, творчих, вікових, національно-культурних, спортивних
та інших спільних інтересів. Об'єднання громадян створюються і діють на основі
добровільності, рівноправності їх членів (учасників), самоврядування,
законності та гласності. Вони вільні у виборі напрямів своєї діяльності (ст. 6
Закону України “Про об'єднання громадян”).

Ніхто
не може бути примушений до вступу в будь-яке об'єднання громадян. Належність чи
неналежність до об'єднання громадян не може бути підставою для обмеження прав і
свобод або для надання державою будь-яких пільг і переваг (ст. 7 Закону України
“Про об'єднання громадян”).

Згідно
зі ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, здійснення
прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої
дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних
чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до
національних меншин, майнового стану, народження або інших обставин.

Враховуючи
вищенаведені норми законодавства України, апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про те, що заборона членам Всеукраїнської
організації “Кінологічна спілка України” бути членами інших кінологічних
організацій та приймати участь у діяльності та заходах цих організацій є
порушенням права на свободу об'єднання позивача та інших громадян України,
обмеженням їх можливості вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у
відповідній сфері життя.

Окрім
того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно
зі ст. 180 Цивільного кодексу України, тварини є особливим об'єктом цивільних
прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених
законом.

В ст.
179 Цивільного кодексу України визначено, що річчю є предмет матеріального
світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

У
відповідності до ч.1 ст. 178 Цивільного кодексу України, об'єкти цивільних прав
можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку
правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з
цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від
фізичної чи юридичної особи.

В ст.
41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої
діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Загальні
положення про право власності наведені в Главі 23 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

В ст.
317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права
володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею
319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник
має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім
власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно
зі ст. 319 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа
може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених законом.

Примусове
відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом,
та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків,
встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Виходячи
з положень п.5.9 Статуту відповідача, яким передбачено, що санкції, які застосовуються
до члена Спілки поширюються й на його собак, вбачається, що відповідач обмежує
право власності членів позивачів. Після виключення з членів спілки собаки та
племінні розплідники знімаються з обліку в Всеукраїнській громадській
організації “Кінологічна спілка України”, забороняється їх племінна діяльність.
Хоча при цьому, згідно з п. “с” ст. 8 Статуту Міжнародної Кінологічної
Федерації, якого Всеукраїнська громадська організація “Кінологічна спілка
України” зобов'язалась додержуватись відповідно до п.4 Контракту від
18.04.1996р., укладеного між Всеукраїнською громадською організацією
“Кінологічна спілка України” та Міжнародною Кінологічною Федерацією, родоводи,
видані країнами контракт-партнерами Міжнародною Кінологічною Федерацією, не
можуть бути анульовані ні за яких обставин.

26.02.2007р.
позивач-2 звернувся до Міністерства юстиції України із заявою №12-но/2007, в
якій зазначив про порушення Всеукраїнською громадською організацією
“Кінологічна спілка України” Конституції та законів України.

В матеріалах
справи наявний лист Міністерства юстиції України від 25.04.2007р., в якому,
зокрема, вказано, що п.п.4.2-4.7, п.5.4, п.5.9 Статуту відповідача визнано
такими, що не відповідають Конституції України, зобов'язано протягом місяця
привести статут Кінологічної спілки України у відповідність до законодавства
України та попереджено, що невиконання згаданої вимоги буде мати наслідком
застосування стягнень, передбачених статтями 28-32 Закону України “Про
об'єднання громадян” (т.с.1, а.с.84-87).

Наказом
Міністерства юстиції України №387/5 від 14.06.2007р. Всеукраїнській громадській
організації “Кінологічна спілка України” було винесено попередження про
недопущення порушень законодавства.

Станом
на час розгляду спору в суді першої інстанції та винесення оскаржуваного
Рішення по справі №32/414 від 07.09.2007р. відповідач не вчинив жодних дій щодо
припинення порушень законодавства та відновлення порушених прав.

Згідно
з ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи,
які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Належних
та допустимих доказів на спростування викладеного відповідач суду не надав.

В ст.
13 Закону України “Про об'єднання громадян” встановлено, що об'єднання громадян
діє на підставі статуту або положення. Статутний документ об'єднання громадян
не повинен суперечити законодавству України.

Відповідно
до ст. 202 Цивільного кодексу, правочином є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином
є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.
Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його
вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у
випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно
з ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

Тобто,
зміст правочину не може суперечити законодавству України.

В ч.1
ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами)
вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 цього Кодексу.

У
відповідності до ст. 27 Цивільного кодексу України, правочин, що обмежує
можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та
обов'язки, є нікчемним.

В ст.
216 Цивільного кодексу України наведено правові наслідки недійсності правочину
та, зокрема, зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків,
крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Конституційні
права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України (ст. 64 Конституції України).

Як
уже зазначалось вище, громадяни України мають право на свободу об'єднання у
політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав
і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та
інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах
національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров'я населення або
захисту прав і свобод інших людей (ст. 36 Конституції України).

Згідно
з нормами ст. 37 Конституції України, утворення і діяльність громадських
організацій, програмні цілі або дії яких спрямовані на посягання на права і
свободи людини, забороняються. Заборона діяльності об'єднань громадян
здійснюється лише в судовому порядку.

У
відповідності до ст. 4 Закону України “Про об'єднання громадян”, не підлягають
легалізації, а діяльність легалізованих об'єднань громадян забороняється у
судовому порядку, коли їх метою є, зокрема, обмеження загальновизнаних прав
людини.

Відповідальність
за порушення законодавства врегульована ст. 27 Закону України “Про об'єднання
громадян”, згідно з якою посадові особи легалізуючих органів об'єднань громадян
та громадяни за порушення законодавства про об'єднання громадян несуть
дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну
відповідальність.

Об'єднання
громадян несуть відповідальність, передбачену цим Законом та іншими
законодавчими актами України.

Згідно
з положенням п.1 ч.1 ст. 32 Закону України “Про об'єднання громадян”, за
поданням легалізуючого органу або прокурора рішенням суду об'єднання громадян
примусово розпускається (ліквідується) у випадку вчинення дій, передбачених
статтею 4 цього Закону.

Рішення
про примусовий розпуск всеукраїнських та міжнародних громадських організацій на
території України приймається судом.

Статтею
8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та
інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і
повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Отже,
у разі порушення гарантованих Конституцією України прав і свобод, особа не
позбавлена права безпосередньо звертатися до суду з вимогою про припинення
порушення та/або відновлення її прав або охоронюваних законом інтересів. За
таких обставин, посилання відповідача щодо неможливості подання позивачами
позову з вимогами, які є предметом розгляду по справі №32/414, є безпідставними
та нормативно необґрунтованими.

Зважаючи
на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції
про те, що діяльність відповідача свідчить про порушення загальновизнаних прав
і свобод людини, а саме права на свободу об'єднання та права власності членів
позивачів та членів відповідача, статут відповідача обмежує можливість фізичної
особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки. Дана обставина
підтверджується, зокрема, ігноруванням відповідачем вимог, викладених в листі
Міністерства юстиції України від 25.04.2007р., в якому Кінологічну спілку
України було зобов'язано протягом місяця привести статут у відповідність до
законодавства України.

Отже,
заборона діяльності та примусовий розпуск (ліквідація) є одним із видів
відповідальності, передбаченим в ст. 37 Конституції України та вищенаведених
статтях Закону України “Про об'єднання громадян”, внаслідок утворення і
діяльності об'єднань громадян, програмні цілі та/або дії яких спрямовані на
посягання прав і свободи людини, їх обмеження та/або порушення.

Згідно
зі ст. 19 Закону України “Про об'єднання громадян”, припинення діяльності
об'єднання громадян може бути проведено шляхом його реорганізації або
ліквідації (саморозпуску, примусового розпуску). Ліквідація об'єднання громадян
здійснюється на підставі статуту або рішення суду.

В
ч.1, ч.3 ст. 3 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців” передбачено, що дія цього Закону поширюється на
державну реєстрацію всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової
форми, форми власності та підпорядкування. Об'єднання громадян набувають
статусу юридичної особи лише з моменту їх державної реєстрації у порядку,
встановленому цим Законом.

Відносини,
які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб-підприємців
регулюються Законом України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців” .

Державна
реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру (ст. 4 Закону України “Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”).

Згідно
з ч.2 ст. 38 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців”, підставою для постановлення судового рішення щодо припинення
юридичної особи, що не пов'язано з банкрутством юридичної особи, зокрема є
провадження нею діяльності, що суперечить установчим документам, або такої, що
заборонена законом.

За
таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок місцевого
господарського суду відносно того, що вимоги позивачів про скасування державної
реєстрації відповідача є похідними від вимоги про припинення його діяльності і
повністю нею охоплюються.

В ст.
1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства,
установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни,
які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають
право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зважаючи
на те, що наслідком припинення юридичної особи є скасування її державної
реєстрації, позовна вимога про скасування державної реєстрації відповідача не
призведе до захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, оскільки
повністю охоплюється вимогою про припинення юридичної особи відповідача, отже,
в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Згідно
зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України,  доказами у справі є будь-які фактичні дані,
на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору.

Відповідно
до вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В
порушення вищезазначених норм, позивачами не надано суду належних доказів на
підтвердження вимог про призначення судом ліквідаційної комісії та строку її
роботи для здійснення ліквідації Всеукраїнської громадської організації
“Кінологічна спілка України”, у зв'язку з чим в цій частині вимог позов
задоволенню також не підлягає.

Отже,
оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в
обґрунтування обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі та
уточненнях до неї, колегія суддів погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість та доведеність позовних вимог щодо заборони
діяльності, визнання недійсним статуту та припинення юридичної особи -
Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна спілка України”. В іншій
частині позовні вимоги є невмотивованими та не підтвердженими належними
доказами.

Таким
чином, апеляційний суд констатує, що оскаржуване Рішення Господарського суду
міста Києва по справі №32/414 від 07.09.2007р. прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним
з'ясуванням  обставин, які мають значення
для справи, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги
Всеукраїнської громадської організації “Кінологічна спілка України” відсутні.

Зважаючи
на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу України, державне мито, сплачене за
подання апеляційної скарги, покладається на апелянта (відповідача).

Враховуючи
викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 69, 75, 77, 99, 101, 103, 105, 106
Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Всеукраїнської
громадської організації “Кінологічна спілка України” залишити без задоволення,
а Рішення Господарського суду міста Києва по справі №32/414 від 07.09.2007р. -
без змін.

2.
Матеріали справи №32/414 повернути до Господарського суду міста Києва.

3.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути
оскаржена  до касаційного суду протягом
місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
Мартюк А.І.

Судді
Лосєв  А.М.

Зубець Л.П.

28.12.07 (відправлено)