ПОСТАНОВА

"19" листопада 2007 р.

Справа № 9а/180-4110

15-00 год.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Шмідт Л.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за адміністративним позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль,46021

до Державного підприємства Чортківський комбінат шкільних і студенськихїдалень, вул. Шевченка, 13, м. Чортків Тернопільської області,48500

За участю представників сторін:

позивача: Гафтко Н.Л., довір. .

відповідача: Бойчук Г.М., директор

встановив:

Позивач ,Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль, звернувся 10.09.2007 р. до господарського суду Тернопільської області з адміністративним позовом до відповідача – Державного підприємства Чортківський комбінат шкільних та студентських їдалень, м. Чортків, вул. Сонячна, 1 , про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 5575,27 грн. та 208,22 грн. пені, посилаючись на те, що Підприємство не виконало встановленого відповідно до статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що Позивач дізнався із даних статистичного „Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” (форма № 10-ПІ) , поданого Підприємством.

Як стверджує Позивач, середньооблікова чисельність штатних працівників особового складу за 2006 рік складає 93 чоловіка, тому відповідно до ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 4 .

Відповідач фактично працевлаштував 3-х інвалідів, відтак, норматив по створенню робочих місць виконав не повністю .

Спираючись на положення ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та на Порядок сплати підприємствами (об’єднаннями, установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1767, Позивач просить стягнути адміністративно-господарські санкції у розмірі середньорічної заробітної плати на підприємстві за робоче місце не зайняте інвалідом, які Відповідач до 15.04.2007 р добровільно і самостійно не сплатив.

Як зазначає Позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, відсутність добровільної сплати підприємством адміністративно-господарської санкції до 15.04.2007 р. , тягне за собою нарахування пені із розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Під час судового розгляду Позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник Відповідача суду пояснив, що вважає вимоги Позивача необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, адже Відповідачем впродовж 2006 р. за направленням центру зайнятості було працевлаштовано 13 чоловік , а додатково створене у квітні 2006 р. 1 місце для працевлаштування інваліда на посаду кухаря на неповний робочий день, про створення якого повідомлений центр зайнятості шляхом подання звіту форми № 3-ПН, залишилося незайнятим інвалідом у зв’язку із не направленням такого органами працевлаштування.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши подані суду докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, враховуючи наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 11 статті 19 зазначеного Закону визначено, що норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, порядок його встановлення визначається виключно цим Законом. Якщо іншими законами встановлюються нормативи робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, або порядок їх встановлення, відмінні від зазначених у цьому Законі, застосовуються положення цього Закону.

Частиною першою статті 18 названого Закону передбачено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів (далі - органи працевлаштування інвалідів).

Підприємства (об'єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом (частина перша статті 20 Закону у редакції Закону України до 01.01.2006 р.).

Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. N 314, визначено, що робоче місце інваліда - це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда (п. 1).

Закон України "Про реабілітацію інвалідів в Україні" так само визначає такі поняття , як: робоче місце інваліда - місце або виробнича ділянка постійного або тимчасового знаходження особи у процесі трудової діяльності на підприємствах, в установах і організаціях; і спеціальне робоче місце інваліда - окреме робоче місце або ділянка виробничої площі, яка потребує додаткових заходів з організації праці особи з урахуванням її індивідуальних функціональних можливостей, обумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання тощо.

Водночас, відповідно до Закону України „Про зайнятість населення” підприємства , установи й організації, їх структурні підрозділи та філії незалежно від форми власності та господарювання за наявності вакансій у повному обсязі зобов’язані подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19.12.2005 р. № 420 ,який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 21.12.2005 р. за № 7/8-95, запроваджено форму звітності № 3-ПН „Звіт про наявність вакансій” та затверджено інструкцію про порядок його заповнення.

Звіт за формою № 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування та населення про створені на підприємстві робочі місця і одночасно є запитом , що сприяє працевлаштуванню громадян, зареєстрованих у центрах зайнятості як таких , що шукають роботу, у тому числі інвалідів.

Таким чином, виходячи із зазначених вище норм права, Відповідач повинен був у відповідній кількості створити на підприємстві спеціально обладнані , або інші, робочі місця для інвалідів та надіслати у службу зайнятості спеціальні повідомлення про готовність працевлаштувати працівників з розумовими чи фізичними вадами відповідної степені інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач надав суду докази того, що на підприємстві були створені вакантні посади для працевлаштування громадян, у тому числі інвалідів. Про наявність вільних робочих місць (вакансій ) Відповідач інформував центр зайнятості, подаючи звіти за формою № 3-ПН , що визнається Чортківським районним центром зайнятості, однак, вакансія кухара для працевлаштування інваліда не була заповнена через те, що органами Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцевими радами, громадськими організаціями інвалідів інваліди на підприємство Відповідача направлені не були.

При таких обставинах справи, суд дійшов до висновку, що вимоги Позивача, що ґрунтуються лише на даних звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів форми № 10-ПІ , з огляду на доводи та подані Відповідачем докази , задоволені бути не можуть.

У судовому засіданні 19.11.2007 р. за згодою представника Відповідача було оголошено вступну та резолютивну частину постанови та про те, що повний її текст буде виготовлено упродовж п’яти днів із дня оголошення. Вступної та резолютивної частин постанови.

Керуючись ст. 22 Закону України „Про судоустрій України”, ст. 4, 6, 7, 18, ч.4 ст. 94, 162, 163 та п.6 розділу УП Прикінцеві та перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Відмовити у задоволенні адміністративного позову Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України (м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, ідент. код 14032334 ) до Державного підприємства Чортківський комбінат шкільних та студентських їдалень, м. Чортків, вул. Сонячна, 1 , про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 5575,27 грн. та 208,22 грн. пені.

На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                            Л.В. Кропивна