СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

30 травня 2007 року

Справа № 2-10/11170-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: Марченко М.Г.,дов.№6 від 30.05.2007

Никищенко С.М.-директор (повноваження перевірені)

відповідача: Грязнова Г.М., дов.№ 55/8/10-0 від 09.01.2007

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Тітков С.Я.) від 10 серпня 2006 року по справі № 2-10/11170-2006А

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Содружество" (вул. Кримська, 36, с. Зоркіне, Нижньогірський р-н,97114)

до           Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим (вул. Шкільна, 16, смт.Нижньогірський,97100)

про скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ в Нижньогірському районі: № /1 від 15.05.2006; № /1 від 15.05.2006 у частині донарахування податку з доходу фізичних осіб у сумі 3 844, 54 грн.;№ /1 від 15.05.2006, а також рішення № /0 від 13.04.2006 про застосування штрафних санкцій у сумі 12 790, 00 грн.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 10 серпня 2006 року у справі №2-10/11170-2006А (суддя Тітков С.Я.) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Содружество»до Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим про скасування податкових повідомлень - рішень задоволено частково.

Суд скасував податкове повідомлення-рішення № /1 від 15.05.2006 у частині застосування штрафних санкцій на суму 1 906, 24 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № /1 від 15.05.2006 про сплату штрафу у сумі 2 601, 97 грн.;

- рішення № /0 від 13.04.2006 про застосування штрафних санкцій у сумі 12 790, 00 грн.;

В інший частині позові –відмовлено.

Судом стягнуто з Державної податкової інспекції у Нижньогірському районі, смт. Нижньогірський на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Содружество", Нижньогірський район державне мито у розмірі 1, 70 грн.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд в своїй постанові зазначає:п.п.17.1.9 п.17.1 ст.17 Закону України №2181-111 від 21.12.2000року не передбачує застосування штрафу в подвійному розмірі від суми зобов'язань при здійснені розрахунків з фізичними особами у не грошовій формі. Вказана норма Закону передбачає штраф у подвійному розмірі від суми зобов"язань по сплаті податку при продажу товару або здійснення грошових виплат при умові, що попереднє утримання від сплати податку є обов'язковим.

При цьому суд не враховує те, що згідно п.п.20.3.2, п.20.3 ст. 20. Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб'" від 22.05.2003 № 889-IУ, у разі коли податковий агент до або під час виплати доходу на користь платника податку не здійснює нарахування, утримання або сплату (перерахування) цього податку, відповідальність за погашення суми податкового зобов'язання або податкового боргу, що виникає внаслідок таких дій, покладається на такого податкового агента.

Згідно підпункту 17.1.9 пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" від 21.12.2000 року №2181, до платників податків застосовується штраф у подвійному розмірі від суми зобов'язання по такому податку, збору (обов'язковому платежу)" в усіх випадках ненарахування (неповного нарахування) платниками податків сум прибуткового податку з нарахованих або виплачених фізичним особам доходів (як в грошовій, так і в натуральній формі).

Тому відповідач вважає, що донарахування штрафних санкцій по податку з доходів фізичних осіб у сумі 1906,24 грн. ( 953,12 грн. х 2 = 1906,24 грн.) правомірним.

Також відповідач вважає, що податковий борг по сплаті податків з доходів фізичних осіб у сумі 5203,94 грн. не є узгодженим, передача його СК «Содружество»до ТОВ «Содружество»являється незаконним. Податкове повідомлення-рішення від 15.05.2006 року №/1 підлягає скасуванню.

При цьому відповідач вказує, що суд не враховує, що сума податкового боргу СК «Содружество»по податку з доходів фізичних осіб була передана Товариству з обмеженою відповідальністю "Содружество"', згідно Рішення про розподіл сум податкового боргу №27/24-0 від 25.06.2004. Таким чином сума податкового боргу була узгоджена, але сплачена була несвоєчасно.

Таким чином, ТОВ "Содружество"' порушено пп. 17.1.7. п. 17.1 сті 7 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами" № 2181-ПІ від 21 грудня 2000 року, зі змінами та доповненнями.

За затримку на 240 календарних днів граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання в розмірі 5203,94грн. по податку з доходів фізичних осіб, правомірно застосована фінансова санкція в сумі 2601,97 грн., та прийняте податкове повідомлення-рішення від 13.04.2006 №/0 на суму 2601,97 грн..

Відповідач звертає увагу те те, що штрафні санкції, що застосовані ТОВ «Содружество»за порушення правил торгівлі, відносяться до адміністративно-господарських санкцій і вони не можуть бути застосовані пізніше, ніж через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення торгівлі. Порушення правил торгівлі мали місце у жовтні-листопаді 2004 року, у лютому 2005 року, а рішення №/0 про застосування штрафних санкцій прийнято 13.04.2006 року, тобто пізніше ніж через один рік. З такими доводами заяваник не погоджується виходячи із наступного:

Статтею 4 Господарського кодексу України зазначено, що фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів, адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання, не є предметом регулювання цього Кодексу.Отже, штрафна санкція за порушення норм застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг не є адміністративно –господарською санкцією в понятті ч.1 ст.241 Цивільного кодексу України. Тому, строки застосування до суб’єктив господарювання адміністративно –господарських санкцій передбачені статтею 250 Господарського кодексу України не поширюються на фінансові санкції, які застосуються органами державної податкової служби до порушників податкового чи іншого зоконодавства.

Позивач заперечуючи на апеляційну скаргу, просить апеляційний суд вийти за межі апеляційної скарги, переглянути справу в повному об'ємі, постанову суду скасувати, задовольнити всі його заявлені вимоги, а в задоволенні скарги ДПІ відмовити.

При цьому у запереченнях вказує на те, що судом порушені норми матеріального права, що привело частково до неправильного рішення.

Відмовляючи у визнанні недійсним повідомлення-рішення №/1 від 15.05.2006 суд не врахував, що в ст.44 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25.06.1991 № 1264-ХП вказане, що збір за забруднення навколишнього природного середовища встановлюється на підставі лімітів розміщення відходів.

Відповідно до пункту 6 Постанови КМУ від 01.03.1999 № 303 "Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору»(Постанова № 303), ліміти на розміщення відходів визначаються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В своїх листах від 14.04.2005 № 2862/22/2-5 і від 15.04.2005 № 3194/6/15-3216 (копія в матеріалах справи) ДПА України приходить до висновку, що у разі відсутності лімітів на розміщення гною, встановлених відповідно до чинного законодавства, немає необхідності сплачувати збір за розміщення відходів за зберігання гною.Таким чином, встановлений факт відсутності встановлених лімітів на розміщення гною.

Позивач вважає, що податкове повідомлення- рішення № /1 від 15.05.2006 прийнято ДПІ неправомірно і підлягає скасуванню.

По податковому повідомленню-рішенню № /1 від 15.05.2006 в частині донарахування податкового зобов'язання по платежу ; податок з доходів фізичних осіб по акту перевірки в сумі 1938,3 грн., у тому числі 646,1 грн. - податок і 1292,2 грн. - штрафні санкції.

В акті перевірки відображено, що в 2005 позивач за виконані роботи по акту від 26.01.2005 підприємцю Сокирко В.М. нарахований дохід в сумі 4970,0 грн., при цьому податок з доходів фізичних осіб у розмірі 646,1 грн. не утриманий. Вищезазначений підприємець був платником єдиного - податку з 01.07.2005.

З 01.01.2005 по 01.07.2005 підприємець не сплачував податок і був на загальній системі оподаткування.

У позивача не було підстав утримувати податок з доходів фізичних лиц з доходу виплатив підприємцю.

До 01.01.2004 діяла ст.12. Інструкції "Про оподаткування доходів фізичних осіб від заняття підприємницькою діяльністю" утв. Наказом ДПА України, від 21.04.1993 № 12 (із змінами і доповненнями), згідно якої не утримувався податок з доходів фізичних осіб - підприємців, які підтверджували платіжним повідомленням сплату авансових платежів прибуткового податку.

З 01.01.2004 діють тільки ст.13. і ст.14. Інструкції, а значить, положення про необхідність підтверджувати підприємцем сплату авансових платежів, що міститься в ст.12. Інструкції втратило силу.

Позивач в даному випадку виходив з норм п. 9.12. ст.9 Закону № 889, згідно якому доходи підприємця у джерела їх виплати не обкладаються.

При цьому підприємцю вже не потрібно пред'являти підприємству платіжне повідомлення про сплату авансових платежів. Йому достатньо довести, що він є підприємцем, тобто пред'явити свідоцтво про государственной регистрации фізичної особи -підприємця.

Таким чином, якщо підприємець пред'явив позивачу свідоцтво про государственную регистрацию підприємницької діяльності, то ТОВ "Содружество" не може являється податковим агентом по відношенню до виплачуваним підприємцю Сокирко В.М. доходів.

Перевіряти, чи сплатив підприємець в повному об'ємі податок з доходів, підприємство також не зобов'язано.

Підприємець в перебігу року самостійно сплачує авансові платежі податкам веде облік своїх доходів і витрат, отриманих від ведення господарської діяльності, шляхом їх відображення в хронологічному порядку в Книзі обліку доходів і витрат ф. № 10. Остаточний розрахунок з бюджетом він здійснює за підсумками року, після надання річної декларації про доходи.

В судовому засіданні 27.11.2006 була оголошена перерва до 11.12.2006.

В судовому засіданні 11.12.2006 була оголошена перерва до 20.12.2006.

Розпорядженням Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.11.2006 склад судової колегії змінено, суддю Черткову І.В. замінено на суддю Дугаренко О.В.

Розпорядженням Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.12.2006 склад судової колегії змінено, суддів Дугаренко О.В. та Волкова К.В. замінено на суддів Голика В.С. та Градову О.Г.

Розпорядженням Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.05.2007 склад судової колегії змінено, суддів Градову О.Г. та Голика В.С. замінено на суддів Волкова К.В. та Дугаренко О.В.

Розглянувши справу у порядку, передбаченому статтею 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступне.

За наслідками планової комплексної документальної перевірки, проведеної Джанкойськой ОДПІ за період з 05.05.2004 по 31.12.2005 відносно ТОВ «Содружество», було складено акт № 211 / 23-01/ 32614774 від 06.04.2006. На підставі вищезгаданого акту Джанкойськой ОДПІ прийняті податкові повідомлення-рішення № /0 від 13.04.2006 яким донарахований податок з доходів фізичних осіб в сумі 6518.82 грн., у тому числі 2172,94 - податок, 4345,88 фінансова санкція; № /0 від 13.04.2006 яким донарахований податок з доходів фізичних осіб в сумі 2601,97 грн. у тому числі 2601,97 штрафні санкція; № /0 від 13.04.2006 донарахований збір за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 908,05 грн. у тому числі 568,05 - збір, 340,0 фінансова санкція; № /0 від 13.04.2006 -штрафних санкції в сумі 12790,0 грн.

Не погодившися з прийнятими актами вищезгадані податкові повідомлення - рішення Джанкойськой ОДПІ позивачем були оскаржені 16.05.2006. Рішенням ДПІ в Нижньогірському районі № 152/10/31-0 від 12.05.2006 про результати розгляду скарги, скарга задоволена частково. За наслідками розгляду скарги були прийняті податкові повідомлення-рішення: № /1 від 15.05.2006 по платежу інші збори за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 772,15 грн. у тому числі 543,45 - збір, 228,7 фінансова санкція; № /1 від 15.05.2006 по платежу податок з доходів фізичних осіб в сумі 6518,82 грн., у тому числі 2172,94 грн.- податок, 4345,88 фінансова санкція:№/1 від 15.05.2006 податок з доходів фізичних осіб в сумі 2601,97 грн., у тому числі 2601,97 грн. штрафна санкція.

Вивчивши матеріали справи, доводи висловлені в апеляційній скарзі, доводи висловлені в запереченнях на скаргу, судова колегія вважає, що підстави для задоволення скарги відсутни на підставі наступного.

По повідомленню –рішенню №/1 від 15.05.2006 суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в скасуванні, оскільки даним повідомленням-рішенням був донарахований збір за забруднення навколишньої природної середовищі у сумі 543, 45 грн.

Позивач посилається на те, що гной є цінним органічним добривом і не відноситься до категорії відходів. Відповідно до листа № 2862/22/2-5 від 14.04.2005 Міністерства охорони навколишньої природної середовищі України роз'яснено, що воно не видає лімітів на розміщення гною.

У листах від 14.04.2005 № 2862/22/2-5 і від 15.04.2005 № 3194/9/15-3216 ДПА України приходить до висновку про те, що при відсутності лімітів на розміщення гною, збір за розміщення відходів не сплачується.

Заперечуючи про доводів позивача ДПІ в Нижньогірському районі посилається на те, що гной відноситься до категорії відходів у відповідності із Законом України "Про відходи", Державним класифікатором відходів ДК 005-96. Відповідно до листа Заступника Міністра охорони навколишньої природної середовищі України Яворської Е. Від 12.10.2005 № 9726/17-5 вимоги законодавства про відходи повною мірою розповсюджується на підприємства тваринництво и птахівництва.

Судова колегія вважає,що має місце порушення законодавства про охорону навколишньої природної середовищі, що підтвердив бравший участь у справі головний спеціаліст відділу екологічного контролю за промисловістю та битовими відходами Республіканського комітету з охорони навколишньої природної середовищі АР Крим Кибовська Т.С.

Тому господарство повинно було отримати ліміти на розміщення відходів тваринництва (гною), але не зробило цього.

Встановив у ході перевірки вказані факти, працівниками державної податкової інспекції обґрунтовано застосовані до господарства відповідні фінансові санкції.

Податковим повідомлення-рішенням № /1 від 15.05.2006 господарству донараховано 6 518,82 грн., у тому числі податок з доходів фізичних осіб у загальній сумі 953, 12 грн. Це пов'язано з тим, що зокрема при виплаті доходу у не грошовій формі господарством не був врахований коєффіцєнт (1,15). Не оспорюючи цього факту позивач затверджує, що у ДПІ не було підстав для застосування п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181 -III від 21.12.2000, оскільки розрахунки з фізичними особами проводились у негрошовій формі і податок повинний був сплачуватися не в порядку предоплати, а протягом банківського дня, наступним за днем такої виплати (п.п. 8.1.4 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб").

Відповідач доводи позивача в цій частині не оспорив, пославшись на те, що коєффіцієнт при нарахуванні доходів в негрошовій формі не застосувався, а господарством допущені інші порушення чинного податкового законодавства.

Проте, оскільки розрахунки з фізичним особами дійсно здійснювались у не грошовій формі, затвердження позивача про те, що в даному випадку п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 Закону України № 2181 -III від 21.12.2000 застосуванню не підлягає, слідує визнати обґрунтованим так як вказана норма закону передбачає штраф в подвійному розмірі від суми зобов'язань по сплаті податку при продажу товару або здійснення грошових виплат при умові, що попереднє утримання від сплати податку є обов'язковим.

На розрахунки у не грошовій фірмі дана норма закону не розповсюджується. Отже, штраф у сумі 1 906, 24 грн. нарахований позивачу необгрунтовано. В цій частині рішення-повідомлення № /1 від 15.05.2006 суд першої інстанції обгрунтовано скасував.

Оспорюючи правомірність нарахованого податку у сумі 646,1 грн., не утриманого господарством при розрахунку з підприємцем Сокирко В.М., якому по акту виконаних робіт від 26.01.2005 отриманий доход у сумі 4970 грн., позивач затверджує, що на підставі п. 9.12 ст. 9 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" доходи підприємця у джерелі їх виплати податком не облагаються.

Відповідач, посилаючись на цю ж норму Закону затверджує, що вона відноситься тільки до громадян-підприємців, що сплачують ринковий збір. Тому недоїмка з доходу, отриманого підприємцем Сокирко В.М., нарахована правильно. Пункт 9.12 ст. 9 Закону України № 889-ІУ від 22.05.1993, регулює оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - суб'єктом підприємницької діяльності або фізичною особою, яка сплачує ринковий збір.

Підпункт 9.12.1 носить відсилочний характер на спеціальне законодавство, яке повинно регулювати оподаткування доходів, отриманих особами, вказаними у п. 9.12, тобто підприємцями і платниками ринкового збору.

Пункт 9.12.3 регулює питання про те, в яких випадках громадяни-підприємці та громадяни, що сплачують ринкових збір, вважаються податковими агентами. Редакція пункту 9.12 ст. 9 не змінювалася з дня прийняття Закону. Таким чином, пункт 9.12 ст. 9 Закону № 889-ІУ від 22.05.1993 не містить положення про те, що доходи підприємця у джерелі їх виплати податком не облагаються і посилання на нього позивачем в обґрунтування своїх вимог є помилковим.

Підпунктом 22.10 ст. 20 Закону України № 889-ІУ від 22.05.1993 передбачено, що Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" втратив чинність крім розділу IV у частині оподаткування доходів фізичних осіб від занять підприємницької діяльності, який застосовується з урахуванням положень п. 9.12. ст. 9 Закону та діє до набрання чинності спеціальним законом з питань оподаткування фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 14 Декрету прибутковий податок обчислюється підприємствами, установами, організаціями при виплаті ними протягом року доходів громадян, що здійснюють підприємницьку діяльність, про що не пізніше 30 днів після виплати повідомляється податковим органам за місцем проживання громадян.

Перерахування утриманих сум податку підприємства, установи і організації здійснюється в порядку, передбаченому ст. 10 Декрету, тобто щомісячно.

Відповідно до абзацу 3 п.п. 14.1.1 п. 14.1 ст. 14 Інструкції про прибутковий податок з громадян від 21.04.1992 з метою усунення фактів подвійного оподаткування за місцем виплати доходів не утримується податок з громадян, які є суб'єктами підприємницької діяльності і які підтвердили це оригіналом свідоцтва про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності, а також підтвердили платіжним повідомленням сплату авансових платежів прибуткового податку.

Оскільки позивач не представив платіжне повідомлення про сплату СПД Сокирко В.М. авансових платежів прибуткового податку, нарахований йому по акту від 26.01.2005 доход підлягає оподаткуванню по загальним правилам.

Виходячи з викладеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що ТОВ "Содружество" зобов'язано було при нарахуванні доходу СПД Сокирко В.М. утримати відповідний податок, проінформувати про це податковий орган і по закінченню місяця перерахувати податок до бюджету.

Так як позивач не зробив цього, донарахування ДПІ в Нижньогірському районі податку з доходів фізичних осіб у сумі 646, 10 грн. і штрафних санкцій у сумі 1 292, 20 грн. суд першої інстанції визнав обгрунтовано правильним.

Відповідно до повідомлення-рішення від 15.05.2006 № /1 на підставі акту № 211/23-01 від 06.04.2006, яким встановлено порушення граничного строку сплата узгодженого податкового зобов'язання з податку доходів фізичних осіб у сумі 5 203, 94 грн. на 240 каледарних днів ТОВ "Содружество" нарахований штраф у сумі 2 601, 97 грн. (50 % від суми узгодженого податкового зобов'язання).

Оспорюючи правомірність нарахування штрафу платник податків заперечує сам факт узгодження вказаного у повідомленні-рішення податкового зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи, борг по сплаті податку з доходів фізичних осіб у ТОВ "Содружество" виник у результаті розподілу сум податкового боргу між ним і СК "Содружество" згідно рішення № 27/24-0 від 25.06.2004.

Оскільки переніс податкового боргу з особового рахунку СК "Содружество" на особовий рахунок ТОВ "Содружество" був здійснений за узгодженням останнього, податкова інспекція вважає, що сума податкового боргу була узгоджена та сплачена ТОВ "Содружество" несвоєчасно.

Відповідно до Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" від 21.12.2000 № 2181-ІП податкове зобов'язання вважається узгодженим в тому випадку, якщо платник податків самостійно визначив його у податковій декларації; при отриманні платником податків податкового повідомлення, якщо його податкове зобов'язання нарахована контролюючим органом; якщо закінчена процедура адміністративного оскарження; при наявності судового рішення.

Передача податкового боргу від одного платника податків другому не є тою подією, з наступом якої Закон пов'язує узгодження податкового боргу.

Крім того, п. 7.5 ст. 7 Закону України № 2181-ІП від 21.12.2000, забороняється будь-яка уступка податкового зобов'язання або податкового боргу платника податків третім особам. Не представлено таке право в податковим органам.

Оскільки податковий борг по сплаті податку з доходів фізичних осіб у сумі 5 203, 94 грн. не є узгодженим, переданий СК "Содружество" до ТОВ "Содружество" незаконно, податкове повідомлення-рішення від 15.05.2006 № /1 обгрунтовано скасовано.

Рішенням № /0 від 13.04.2006 на підставі акту перевірки № 211/23-01 від 06.04.2006 за порушення статті 3, пунктів 2 і 5 статті 9, пункту 1 статті 10 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, суспільного харчування та послуг" до ТОВ "Содружество" застосовані штрафні санкції на суму 12 790,00 грн.

Не оспорюючи по суті фактів, викладених в акті перевірки, позивач просить скасувати вказане рішення у зв'язку з порушенням ДПІ в Нижньогірському районі строків застосування адміністративно-господарських санкцій, встановлених ст. 250 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи у 2004 працівник ТОВ "Содружество" Магдич Т.Л. здійснювала продаж товарів на ярмарке без використання КУРО і РК. Факт торгівлі підтверджується 8 приходними ордерами, оформленими у жовтні-листопаді 2004 (№ № 228-а, 230 від 22.11.2004, 234 від 29.11.2004, 188, 189 від 18.10.2004, 195 від 25.10.2004, 226 від 15.11.2004).

Накладна ж № 325 від листопаду 2005, на яку посилається відповідач, сама по собі не може служить доказом того, що вказаний в неї товар реалізувався з якими б то ні було порушеннями і повинна бути виключена з числу доказів у справі.

Крім того, через касу господарства по приходним ордерам № 34 від 07.02.2005 і № 28 від 28.02.2005 були реалізовані товаро-матеріальні цінності не власного виробництва.

За допущені порушення 13.04.2006 до ТОВ "Содружество" застосовані штрафні санкції у розмірі 340, 00 грн. і 12 450, 00 грн. відповідно.

Статтею 241 ГК України визначено, що адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання у відповідний бюджет при порушенні ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Отже, штрафні санкції, що застосовані ТОВ "Содружество" за порушення правило торгівлі, відносяться до адміністративно - господарським санкціям.

Відповідно до ст. 250 ГК України вони не можуть бути застосовані пізніше, чим через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, суспільного харчування та послуг" яких-небудь оговорок по цьому поводу не містить.

Так як порушення правил торгівлі мали місце у жовтні-листопаді 2004 і у лютому 2005, а рішення № /0 про застосування штрафних санкцій прийнято 13.04.2006, тобто пізніше чим через один рік, то суд першої інстанції правомірно визнав, що воно прийнято з порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 24, 195, 198, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Нижньогірському районі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 10 серпня 2006 року у справі № 2-10/11170-2006А залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено до Вищого Адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя

Судді