СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14.09.07
Справа №  8/314/07

Суддя   Попова І.А.

за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1, м.Запоріжжя

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Тітан-Трейд”, м. Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет стороні на стороні відповідача -
Акціонерний комерційний банк “Національний кредит” в особі Олександрівської філії
АКБ “Національний кредит” у м. Запоріжжя, м.Запоріжжя

про
стягнення 12821 грн. 92 коп. заборгованості за договорами поруки № 14/06 від
31.03.2006 р. та № 18/06 від 28.04.2006 р.

за зустрічним позовом:

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Тітан Трейд”, м. Запоріжжя

До відповідача 1 Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1, м. Запоріжжя

До відповідача 2
Акціонерного комерційного банку “Національний кредит” в особі Олександрівської
філії АКБ “Національний кредит” у м. Запоріжжя, м.Запоріжжя

про
визнання недійсним договору поруки № 14/06 від 31.03.2006р. та № 18/06 від
28.04.2006р.

Суддя           Попова І.А.

Представники:

Від СПД ОСОБА_1: ОСОБА_2.,
дов. від 20.06.2007

Від ТОВ “Тітан-Трейд”: Комісарова
Н.В., дов. № 1 від 03.01.2007р.

Від АКБ “Національний кредит”: Хілько
І.Ф., дов. № ВЄК 165923 від 10.05.2007р.

Заявлено позовні вимоги СПД
ОСОБА_1про стягнення заборгованості з ТОВ “Тітант - Трейд” у сумі 12821,92
грн.за кредитним договором , внаслідок виконання зобов'язань поручителем за
угодами №14/06 від 31.03.2006р. та № 18/06 від 28.04.2006р., укладеними з АКБ
“Національний кредит” у м. Запоріжжі.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 02.07.2007р. прийнято до розгляду зустрічну позовну
заяву ТОВ “Тітан-Трейд” про визнання недійсними договорів поруки №14/06 від
31.03.2006р. та № 18/06 від 28.04.2006р., укладених СПД ОСОБА_1та АКБ
“Національний кредит”.

Розгляд справи відкладався, в
засіданні оголошувалися перерви, строк вирішення спору продовжено відповідно до
ст.. 69 ГПК України.

Вступну та резолютивну частини
рішення оголошено в судовому засіданні 14.09.2007р..

Позивач за первісним позовом СПД
ОСОБА_1 в обґрунтування вимог, заявлених відповідно до ст.. 553 -556 ЦК
України, ст.. 174 ГК України, вказує, що відповідно до договору поруки № 14/06
укладеного 31. 03. 2006 року акціонерним комерційним банком „Національний
кредит", як кредитором, та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 як
поручителем, останній прийняв на себе господарське зобов'язання у випадку
невиконання та/або прострочення виконання позичальником - ТОВ “Тітан-Трейд”
зобов'язань за кредитним договором № 01/04 від 30.01.2004 р. відповідати перед
кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник.

Відповідно до договору поруки №
18/06 укладеного 28. 04. 2006 року акціонерним комерційним банком “Національний
кредит”, як кредитором, та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1., як
поручителем, останній прийняв на себе господарське зобов'язання у випадку невиконання
та/або прострочення виконання позичальником - ТОВ "Тітан-Трейд"
зобов'язань за кредитним договором № 01/04 від 30.01.2004 р. відповідати перед
кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що й позичальник.

На виконання вищевказаних договорів
поруки на письмові вимоги банку ( від 31. 03. 2006 року та від 28.04. 2006 року
) підприємець ОСОБА_1. оплатив на користь Олександрівської філії АКБ
«Національний кредит»у м. Запоріжжі відсотки за користування кредитом за
січень, лютий, березень, квітень 2006 року у загальній сумі 12 821, 92 грн. (
без ПДВ ) за ТОВ «Тітан - Трейд».

Згадуваними вище договорами поруки
( п. 3. 6. договорів ) та ч.2 ст. 556 Цивільного кодексу України передбачено,
що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, до нього
переходять усі права кредитора за кредитним договором.

Позивач звернувся до відповідача з
письмовою вимогою ( № 16 від 10. 04. 2007 року) у термін сім календарних днів з
моменту отримання даного письмового повідомлення відшкодувати на користь підприємця
ОСОБА_1. грошові кошти у сумі у загальній сумі 12 821, 92 грн. ( без ПДВ ) як
фактично оплачені поручителем відсотки за кредитним договором № 01/04 від
30.01.2004 р за січень, лютий, березень, квітень 2006 року, але боргу не
отримав.

Відповідач за первісними вимогами
-ТОВ “Тітан -Трейд” позовні вимоги не визнав. У запереченнях вказує, що сума
заборгованості відповідача перед позивачем ґрунтується на договорах поруки
№14/06 від 31.03.2006р. та № 18/06 від 28.04.2006р., за якими позивач виступає поручителем
перед Олександрівською філією АКБ “Національний кредит”, що є кредитором
Відповідача згідно кредитного договору № 01/04 від 30.01.2004р. Грошові кошти,
сплачені Позивачем як поручителем, є відсотками за користування Відповідачем
кредитом за вищезазначеним кредитним договором за січень, лютий, березень та
квітень 2006р.

В позовній заяві Позивач зазначає,
що грошові кошти були сплачені ним після одержання письмових вимог банку (від
31.03.2006р. та 28.04.2006р.) Проте, Відповідач не був повідомлений про
надходження на адресу Позивача вказаних вимог банку.

Пункт 2 кредитного договору
визначає, що : «...Вказаний кредит надається у сумі 325000,00 грн. (триста
двадцять п'ять тисяч гривень 00 копійок) з кінцевим терміном погашення
«27»січня 2006 року...». Пунктом 11.3.3. кредитного договору передбачено, що
плата за користування кредитом нараховується по день повного погашення кредиту
у відповідності до п. 2 цього договору. Отже, виходячи з договору, кінцевим
терміном нарахування відсотків за користування кредитом є 27.01.2006р. У п. 28
“Положення про кредитування»затвердженого постановою Правління Національного
банку України від 28 вересня 1995 р. N 246 зазначається, що «У разі
несвоєчасного погашення боргу за кредитом та сплати відсотків (комісій), при відсутності
домовленості про відстрочення погашення кредиту, банк має право на застосування
штрафних санкцій у розмірах, передбачених договором. Таким чином банк має право
на зазначені штрафні санкції, але не на нарахування відсотків після закінчення
строку повернення кредиту. Тобто Олександрівська філія АКБ «Національний
кредит»неправомірно і безпідставно продовжувала нараховувати відсотки за
користування кредитом. Своє право на штрафні санкції Олександрівська філія АКБ
«Національний кредит»вже реалізувала, оскільки рішенням господарського суду
Запорізької області по справі № 8/184/07 від 11.05.2007р. з Відповідача
стягнуто 65338,35 грн. неустойки за несвоєчасне повернення кредиту на користь
Олександрівська філія АКБ «Національний кредит».

По -друге, згідно із ч. 1 ст. 528
Цивільного кодексу України: «Виконання обов'язку може бути покладено боржником
на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника
виконати зобов'язання особисто.». Виходячи із суті кредитного договору № 01/04
від 30.01.2004р. та його змісту, зобов'язання по сплаті відсотків за
користування кредитом є особистим зобов'язанням Відповідача як користувача
грошима за цим договором.

Товариством “Тітан -Трейд” заявлено
зустрічний позов до СПД ОСОБА_1 та АКБ “Національний кредит” про визнання
недійсними договорів поруки, укладених ними 31.03.2006р. за №14/06 та
28.04.2006р. за № 18/06.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ
“Тітан -Трейд” вказує, що зобов'язання, яке забезпечене оспорюваними договорами
поруки, виникає із кредитного договору №01/04 від 30.01.2004р. між позивачем і
відповідачем-2. Порядок укладення і виконання вказаного договору регулюється
главою 71 ЦК України, передбачає, що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Кредитний договір є оплатним, оскільки передбачає
сплату процентів за користування кредитом, а також характеризується спеціальним
суб'єктним складом - кредитодавцем може бути лише фінансова установа.

Таким чином, права за кредитним
договором, в т.ч. стягнення суми процентів за користування кредитом, можуть бути
передані банком на будь-яких підставах лише суб'єкту підприємницької
діяльності, який зареєстрований як фінансова установа.

Відповідач вказує, що з системного
аналізу норм статей 553, 554, 558 ЦК України (з урахуванням положень статті 528
ЦК України, якою встановлено право лише боржника покласти виконання обов'язку
на іншу особу) слідує, що порука має бути оформлена як договір, що укладається
між боржником (основним боржником) та поручителем (додатковим боржником) на
користь третьої особи - кредитора по основному боргу, за яким кредитор набуває
право звернутися до поручителя за виконанням ним неналежно виконаного основним
боржником зобов'язання. Зобов'язання, за яке поручається особа, і розмір
відповідальності мають бути чітко визначені в договорі поруки. Поручитель має
право на оплату послуг, наданих ним боржникові. Розмір оплати таких послуг
встановлюється за домовленістю між боржником і поручителем.

Таким чином, укладення договору
поруки між Кредитором і Поручителем без участі Боржника протирічить нормам
цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст..ст..235,
512,528,553, 554,558, 1054 ЦК України просить визнати недійсними договори
поруки №14/06 від 31.03.2006р. та № 18/06 від 28.04.2006р..

Відповідач за зустрічним позовом -СПД
ОСОБА_1 у запереченнях на позов вказує, що відповідно до чинного законодавства
України поручительство розглядається як додаткове зобов'язання, яке може
виникнути на підставі закону, договору, або в силу інших обставин. При цьому
учасником цього договору є не боржник по основному зобов'язанню, а інша особа:
договірні відносини виникають між кредитором і поручителем.

Таким чином, укладення договору
поруки між Кредитором і Поручителем без участі боржника не протирічить нормам
цивільного законодавства та моральним засадам суспільства.

Навпаки, ухилення боржника від
сплати поручителю сплачених останнім відсотків по кредитному договору згідно
договору поруки протирічить діючому законодавству та моральним засадам
суспільства.

Відповідач за зустрічним позовом
-АКБ “Національний кредит” у запереченнях на вимоги про визнання недійсними
договорів поруки зазначає, що

позивач в позовній заяві не довів
та не надав суду письмові підтвердження того, що договори поруки № 14/06 від
31.03.06 р. та № 18/06 від 28.04.06 р., укладені між фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 та АКБ "Національний кредит" в особі
Олександрівської філії АКБ "Національний кредит" в м. Запоріжжя,
порушують його права (майнові чи немайнові) та охоронювані законом інтереси.

По-друге, виходячи зі змісту ст.ст.
553, 554 ЦК України ( з урахуванням положень ст. 528 ЦКУ) договір поруки є
таким способом забезпечення виконання зобов'язань, який полягає у залученні
третьої особи-поручителя до основного зобов'язання , яке виникло між боржником
та кредитором. При цьому боржник не стає стороною в договорі поруки, який
укладається між кредитором боржника та поручителем.

По - третє, ст. 558 ЦКУ передбачає
можливість оплатності послуг поручителя. Зазначена норма не означає платності
договору поруки. Адже договір поруки не може бути оплатним, тому що сторонами в
ньому виступають поручитель і кредитор.

Таким чином, вважає відповідач-2,
укладення договору поруки між Кредитором і Поручителем без участі Боржника не
протирічить нормам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства на
тій підставі, що Позивач не довів цю обставину.

Дослідивши матеріали заслухавши
представників сторін, суд встановив, що АКБ “Національний кредит” та
товариством “Тітан -Трейд” 30.01.2004р. укладено кредитний договір №01/04 за
умовами якого банк надає позичальнику кредит у національній валюті України для
придбання нерухомого майна та обладнання згідно договору купівлі -продажу
№2-04від 29.12.2003р.. Вказаний кредит надається у сумі 325000,00грн. з
кінцевим терміном погашення 27.01.2006 року, при умові обов'язкового надання
банку в заставу майна від позичальника та/або майнового поручителя у
необхідному банку розмірі. Відповідно до розрахунку, наданого банком,
позичальник не повернув кредитні кошти у визначений строк.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 11.05.2007р. по справі №8/184/07 за позовом АКБ
“Національний кредит” до товариства “Тітан -Трейд” стягнуто
325000,00грн.основного боргу та 65338,35грн. неустойки, нарахованої за
несвоєчасне повернення кредиту з 28.01.2006р. до 19.03.2007р..

31 березня 2006р. АКБ “Національний
кредит” та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1укладено договір поруки
№14/06 за умовами якого поручитель у відповідності до умов цього договору, у
випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання по погашенню
заборгованості за кредитним договором, а саме: 1) нараховані за користування
кредитом проценти в сумі 9616,44 грн. за січень, лютий березень 2006р..

28 квітня 2006р. року тими ж
сторонами укладено договір поруки №18/06, за умовами якого  поручитель у відповідності до умов цього
договору, у випадку невиконання та/або прострочення виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором зобов'язується виконати зобов'язання по
погашенню заборгованості за кредитним договором, а саме: 1) нараховані за
користування кредитом проценти в сумі 3205,48грн., за квітень 2006р..
Відповідно, в день укладення договорів -31 березня 2006р. та 28 квітня 2006р. банком
направлено повідомлення СПД ОСОБА_1. з вимогою про сплату боргу товариства
“Тітан -Трейд”, за яке СПД ОСОБА_1 поручився. Відповідно в день укладення
договорів СПД ОСОБА_1 перерахував банку платіжним дорученням №23 від
31.03.2006р. -9616,44грн., платіжним дорученням №39 від 28.04.2006р. -3205,48
грн.. Зазначені суми є предметом позову за первісними позовними вимогами.

Відповідач за первісними позовними
вимогами зазначає, що вимога банку, яка була забезпечена договорами поруки
№14/06 та №18/06 є недійсною.

В приводу цього суд зазначає:

Відповідно до ст.. 1054 ЦК України
за  кредитним  договором
банк або інша фінансова установа (кредитодавець)  зобов'язується  надати
грошові  кошти   (кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах,  встановлених договором,  а позичальник зобов'язується повернути кредит
та сплатити проценти.

В зв'язку з тим, що Положення
Національного банку України “Про кредитування” (затв. Постановою Правління НБУ
№246 від 28.09.1995р.) втратило чинність ( з 18.02.2004р.), суд застосовує до
спірних правовідносин сторін положення ЦК України, відповідно до п. 4
Прикінцевих та перехідних його положень.

Як передбачено ст..ст.. 1046,1048
ЦК України за  договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові)
грошові кошти  або  інші речі,
визначені  родовими ознаками,  а позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму
позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Позикодавець  має  право
на  одержання  від
позичальника процентів від суми позики,
якщо інше не встановлено договором або законом.  Розмір
і  порядок  одержання
процентів  встановлюються договором.

Правила договору позики
застосовуються до кредитних зобов'язань, якщо інше не визначено положеннями
щодо кредитного договору і не суперечить самій суті відповідних зобов'язань.

Пунктами 3.2, 3.3 кредитного
договору №01/04 встановлено, що плата за кредит складає 12% річних. Нарахування
банком плати починається з дати першої оплати розрахункових документів
позичальника з позичкового рахунку згідно цільового призначення кредиту або
першого перерахування коштів з позичкового на поточний рахунок позичальника по
день повного його погашення у відповідності до п. 2 договору на суму щоденного
залишку заборгованості за кредитом.

З урахуванням того, що строк, на
який видається кредит, є істотною умовою договору кредиту, який може
змінюватися лише додатковим договором між позичальником та банком, а відсотки є
відповідно платою за користування кредитом, то сплата відсотків нерозривно
пов'язана із строком користування кредитом, встановленим в договорі. Відповідно
, після закінчення встановленого договором строку, на який видавався кредит,
якщо сторони не прийшли до згоди про продовження строку повернення кредиту,
підстави для стягнення плати за користування кредитом відсутні. В даному
випадку настають підстави для стягнення штрафних санкцій за прострочення
повернення кредиту (таку правову позицію викладено у постанові ВГСУ від
01.03.2005р. №10/85).

Як свідчать матеріали, строк
повернення кредитних коштів встановлений для ТОВ “Тітан -Трейд” 27.01.2006р.,
до зазначеної дати сторони кредитного договору узгодили й нарахування плати за
користування кредитними коштами. Строк користування позичковими коштами або плати
за користування ними сторонами договору №01/04
не змінювалися. АКБ “Національний кредит” скористався наданим йому
правом та стягнув неустойку з ТОВ “Тітан Трейд” за несвоєчасне повернення
кредиту.

Взаємовідносини суб'єктів
господарської діяльності щодо безпідставного користування майном, в тому числі
щодо платежів у разі безпідставного одержання або збереження грошей,
регулюються іншими нормами діючого законодавства та не заявлялися сторонами до
розгляду. Розмір плати за безпідставне користування грошовими коштами АКБ
“Національний кредит” та Товариство “Тітан Трейд” не узгоджували.

Таким чином,  нарахування процентів за користування
кредитними коштами за умовами кредитного договору №01/04 після закінчення
встановленого строку повернення кредиту та нарахування процентів (тобто після
27.01.2006р.) суд знаходить безпідставними.

Вимога АКБ “Національний кредит”
про сплату товариством “Тітан Трейд” нарахованих процентів за кредитним
договором №01/04 за січень -квітень 2006 року є необґрунтованою та недійсною.

За договорами поруки №14/06 від
31.03.2006 року та №18/06 від 28.04.2006р. СПД ОСОБА_1 поручився перед банком
за виконання боржником -ТОВ “Тітан Трейд” зобов'язань по сплаті процентів за
користування кредитними коштами саме за січень -квітень 2006р.. Відповідно до
ст.. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність
основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його
забезпечення, якщо інше не встановлено цим кодексом.

Відповідно до ст.. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншими актами цивільного
законодавства. Підставою недійсності правочину є  недодержання
в  момент вчинення  правочину
стороною  (сторонами) вимог,  які встановлені частинами першою - третьою,  п'ятою та
шостою  статті  203
цього Кодексу.

Таким чином, на час укладення
договори поруки між АКБ “Національний кредит” та СПД ОСОБА_1. №14/06 від
31.03.2006р. та № 18/06 від 28.04.2006р. не відповідали приписам Цивільного
кодексу України -ст.. 578 та є недійсними з моменту укладення.

Вимоги СПД ОСОБА_1 про стягнення
12821,92 грн. боргу  з ТОВ “Тітан Трейд”,
як поручителя, який виконав зобов'язання останнього за кредитним договором
№01/04, задоволенню не підлягають внаслідок вищевикладеного.

Доводи відповідача АКБ “Національний
кредит” щодо того, що оспорювані товариством “Тітан Трейд” договори поруки не
порушують прав та охоронюваних законом інтересів позивача за зустрічним
позовом, суд знаходить хибними. Відповідно до роз'яснень Президії ВАСУ від
12.03.1999 року №02-5/111 (з наступними змінами та доповненнями) “Про деякі
питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” якщо
чинне законодавство не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у
справах, пов'язаних з визнанням угод недійсними, господарському  суду
слід  керуватися  правилами статті 2 ГПК. Отже, крім  контрагентів
за  договором,  прокурора,
державних та інших органів
позивачем  у  справі
може  бути  будь-яке
підприємство, установа,
організація,  чиї права та
охоронювані законом інтереси порушує ця угода.

Статтею 512 ЦК України встановлено
випадки заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема -виконання обов'язку боржника
поручителем. Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти
вимоги нового кредитора у зобов'язанні
заперечення,  які він мав проти
первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну
кредитора.

Таким чином, товариством “Тітан
Трейд”, яке не є стороною оспорюваних
договорів поруки №14/06 та №18/06, адекватно заявлені заперечення проти
вимог нового кредитора шляхом визнання недійсною даної ним поруки, внаслідок
недійсності вимоги.

В позові СПД ОСОБА_1
-відмовляється, позовні вимоги ТОВ “Тітан Трейд” задовольняється.

Судові витрати за зустрічними
позовними вимогами покладаються на відповідачів

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Суб'єкту підприємницької
діяльності ОСОБА_1 відмовити.

Позов ТОВ “Тітан Трейд”
задовольнити.

Визнати недійсними договори поруки,
укладені СПД ОСОБА_1 та АКБ “Національний кредит “ в особі Олександрійської
фрлії АКБ “Національний кредит” 31.03.2006р. № 14/06 та 28.04.2006р. №18/06.

Стягнути з Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, Інд.код НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в
Олександрійській філії АКБ “Національний кредит” у місті Запоріжжі, МФО
НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Тітан Трейд”
(69057, м. Запоріжжя, вул.. 40 років Радянської України, буд.. 92-А, , р/р 1160 в Олександрійській філії АКБ “Національний кредит”
у місті Запоріжжі, МФО НОМЕР_3)
101,50грн. судових витрат. Видати наказ.

Стягнути з Акціонерного
комерційного банку “Національний кредит” в особі Олександрівської філії АКБ
“Національний кредит” у м. Запоріжжі (69063, м. Запоріжжя. вул.. Дзержинського,
б. 5, , МФО НОМЕР_3)  на
користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Тітан Трейд” (69057, м.
Запоріжжя, вул.. 40 років Радянської України, буд.. 92-А, , р/р
1160 в Олександрійській філії АКБ “Національний кредит” у місті
Запоріжжі, МФО НОМЕР_3)  101,50грн.
судових витрат. Видати наказ.

Суддя
І.А. Попова

Рішення
підписано 25.09.2007р.