КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2007                                                                                           № 4/350-16/351

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Синиці  О.Ф.

суддів:                                          Рєпіної  Л.О.

Розваляєвої  Т.С.

при секретарі:                              Голюк Н.І.

За участю представників:

від позивача - Кузьмишкін Д.В. дов. № 01-10/02 від 03.01.07р.

від відповідача - Байдакова В.С. дов. № 10.01/3 від 10.01.2006р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП "Маріупольський морський торговельний порт" № 18/10213 від 03.10.06р.

на рішення господарського суду м.Києва від 13.07.2006

у справі № 4/350-16/351

за позовом                               Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт"

до                                                   Дочірнього підприємства зі 100% іноземним капіталом фірма "ІСТ"

про                                                  стягнення 10000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 09.06.2005р. відмовлено в позові Маріупольському державному морському торговельному порту до підприємства з 100% іноземним капіталом фірми “Іст” про стягнення     10000 грн. вартості міжнародного перевезення. Сторони не заперечували факт перевезення в липні 2001р., але відмовляючи в позові від 20.04.2005р. господарський суд посилався на пропуск однорічного строку позовної давності.

Київський апеляційний господарський суд погодився з висновком суду першої інстанції про пропуск річного строку позовної давності та постановою від 26.01.2006р. залишив апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.2006р. (т.1, а.с. 123) попередні судові рішення скасовані. Касаційна інстанція вказала на передчасність висновку судів про те, що спірні правовідносини випливають з договору міжнародного дорожнього перевезення вантажів та необхідність їх дослідження на предмет застосування постанови Кабінету Міністрів України від 21.09.1993р. № 770 “Про транспортно-експедиційне обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів”.

Рішенням господарського суду м. Києва від 13.07.2006р. у новому складі (суддя Ярмак О.М.) в позові відмовлено з посиланням на пропуск строку позовної давності, який позивач не просить поновити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, яка і є предметом даного судового розгляду, та просить рішення суду першої інстанції скасувати, а позов задовольнити. Заявник скарги вважає, що Конвенція про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки предметом договору сторін є обумовлення порядку взаємовідносин, які виникають при організації і виконанні перевезення вантажів у міжнародному сполученні, а передбачений Конвенцією строк позовної давності встановлений для подання позовів, які виникають внаслідок перевезення і не стосується відносин по оплаті вартості перевезення.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

04.05.2000 р. між дочірнім підприємством з 100% іноземним капіталом фірма “Іст” (далі – відповідач) та Маріупольським державним морським торговельним портом (далі – позивач) було укладено договір № 250, яким визначені взаємовідносини між відповідачем (експедитором) та позивачем (перевізником) при організації та виконанні перевезень вантажів у міжнародному сполученні, а також розрахунках за ці перевезення.

Відповідно до п. 2.1. договору відповідач надіслав позивачу заявку на транспорт, на підставі якої позивачем було виконано в липні 2001р. належним чином перевезення вантажу автомобілем LKW 13000 КВ/11563 ЕА за маршрутом Голландія – Україна, про що свідчить відмітка про отримання вантажу на міжнародній товаротранспортній накладній (CMR) № 0296830. Факт виконання позивачем своїх зобов’язань відповідачем не заперечується.

Згідно п. 4.1. договору відповідач повинен був розрахуватись з позивачем на протязі 30 днів з моменту отримання оригіналів рахунку та ТТН (CMR).

Як встановлено судом, рахунок № 4647 від 19.07.2001р. на суму    10000 грн. був направлений позивачем разом з копією СМR 11.11.2004р.

Як вбачається з п. 3.7. договору, міжнародної товаротранспортної накладної (CMR), позивач та відповідач відповідно до Правил здійснення транспортно-експедиційної діяльності під час перевезення зовнішньоторговельних і транзитних вантажів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1993р. № 770, є учасниками транспортно-експедиційної діяльності. Згідно п. 5 вказаних Правил відносини учасників транспортно-експедиційної діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов’язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України “Про автомобільний транспорт” міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом здійснюються між пунктом відправлення та призначення, один з яких або обидва розташовані за межами території України. Організація міжнародних перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюється перевізниками відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є договором міжнародного перевезення вантажу.

Пред’явлення позовів з перевезень у закордонному сполученні врегульоване ст. 367 ЦК УРСР, згідно якої строки позовної давності та порядок пред’явлення позовів у спорах, пов’язаних з перевозками в закордонному сполученні, встановлюються транспортними статутами (кодексами) або міжнародними договорами.

Відповідно до п. 11 розділу 1 Статуту автомобільного транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 401 від 27.06.1969 р., міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом здійснюються в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР.

1 серпня 1983 року Союз РСР приєднався до Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах від 19.05.1956р. (далі – Конвенція).

Відповідно до ст. 7 Закону України “Про правонаступництво України” Україна є правонаступником прав та обов’язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Конвенції, згідно ст. 32 якої право подання позову стосовно перевезення, здійсненого відповідно до Конвенції, може мати місце протягом одного року, який обліковується після трьохмісячного строку з дня укладення договору перевезення. Право подання позову, погашене давністю, не може більше бути здійснено навіть у формі зустрічного позову чи заперечення.

Як встановлено судом, спірне перевезення відбулось в липні 2001р., а позивач звернувся з позовом до суду 20.04.2005р., що підтверджено штемпелем на поштовому конверті.

Слід зазначити, що положення п. 4.1. договору щодо порядку здійснення розрахунків за перевезення не суперечить нормам Конвенції щодо строку позовної давності, і позивач мав можливість раніше направити відповідачу оригінали рахунку та ТТН (CMR), доказів поважності пропуску строку позовної давності позивач не надав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах і матеріалах справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від 13.07.2006 у справі №4/350-16/351 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" – без задоволення.

2. Справу № 4/350-16/351 повернути господарському суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Синиця  О.Ф.

Судді                                                                                          Рєпіна  Л.О.

Розваляєва  Т.С.