ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

16.05.07                                                                                           Справа  № 5/3380-13/393А

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Личаківському районі м. Львова

на постанову           Господарського суду Львівської області від 09.02.2007р.

у справі           № 5/3380-13/393А

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю «Метекс», м. Львів

до відповідача          ДПІ у Личаківському районі м. Львова, м. Львів

про           визнання нечинними податкових повідомлень-рішень

за участю представників:

від позивача          –не з’явився;

від відповідача          - Томашівський О.Г. –головний державний податковий інспектор юридичного відділу.

Представнику відповідача, права і обов’язки, передбачені ст.ст.49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), роз’яснено.

Постановою Господарського суду Львівської області від 09.02.2007р. у даній справі, суддя Станько Л.Л., позов задоволено частково, визнано нечинними податкові повідомлення-рішення від 08.11.2006р. № /0/21132 на суму 198000,00 грн. та від 08.11.2006р. № /0/21133 на суму 213000,00 грн.

Постанова суду мотивована нормами п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а також тим, зокрема що є необґрунтованими висновки податкового органу в Акті перевірки щодо неправомірності включення до складу валових витрат вартості наданих позивачу послуг ПЗПП “Заготвтормет”; що податковим органом не встановлено факту ненадання чи не виконання зазначених послуг контрагентом ТзОВ “Метекс”.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ДПІ у Личаківському районі м. Львова подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Господарського суду Львівської області від 09.02.2007р. у справі № 5/3380-13/393А в частині визнання нечинними податкових повідомлень-рішень від 08.11.2006р. № /0/21132 на суму 198000,00 грн. та від 08.11.2006р. № /0/21133 на суму 213000,00 грн.. Скаржник в апеляційній скарзі посилається зокрема на те, що оскаржувана постанова суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства та винесена з порушення норм матеріального та процесуального права.

ТзОВ «Метекс», позивач у справі, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається зокрема на те, що в акті перевірки працівники податкового органу прийшли до висновку про те, що послуги є такими, що не були надані, і тому їх вартість не можна віднести до складу валових витрат, а ПДВ, сплачений з вартості послуг, не можна відносити до складу податкового кредиту. Позивач вважає висновки податкового органу безпідставними, оскільки під час перевірки було надано документи, які підтверджують факт отримання послуг від ПЗПП “Заготвтормет”, документальне оформлення відповідає вимогам п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку   підприємств».

ДПІ у Личаківському районі м. Львова, відповідач у справі, посилається зокрема не те, що позивач зайво відніс до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку. Позивачем не представлено доказів надання послуг за договором, укладеним з ПЗПП “Заготвтормет”, для здійснення його власної господарської діяльності, за які позивач здійснював оплату та відповідно відніс до валових витрат. Відповідно, у зв'язку із порушенням п.п.7.4.4. п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», не підлягають віднесенню до податкового кредиту і суми податку на додану вартість по даних витратах.

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав.

Обставини, що мають значення для справи, які встановлені судом першої інстанції.

Позивач подав позов до господарського суду про визнання нечинними податкових повідомлень-рішень, прийнятих ДПІ у Личаківському районі м. Львова від 08.11.2006р. № /0/21132 на суму 198000,00 грн. та від 08.11.2006р. № /0/21133 на суму 213000,00 грн., а також від 08.11.2006р. № /0/21134 на суму 5 586, 00 грн.

Підставою прийняття оспорених податкових повідомлень-рішень є Акт перевірки позивача відповідачем за № 41/23-0/30707123 від 25.10.2005р. «Про результати виїзної планової документальної перевірки ТзОВ “Метекс” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2005 року по 30.06.2006р.»(а.с.а.с.13-32)(далі по тексту постанови Акт).

У вказаному вище Акті перевірки визначено наступні порушення:

-     перевіркою правильності визначення валових витрат встановлено завищення позивачем загальної суми валових витрат на суму 660 000, 00 грн. в тому числі в IV кварталі 2005 року –210 000, 00 грн., в I кварталі 2006 року –180 000, 00 грн., в II кварталі 2006 року–270 000, 00 грн.

-          п.5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»від 22.05.1997р. № 283/97-ВР, (із внесеними змінами і доповненнями), внаслідок чого занижено податок на прибуток в сумі 165000,00 грн., у тому числі: у IV кварталі 2005 року - 52500,00 грн., у I кварталі 2006 року - 45000,00 грн., у IІ кварталі 2006 року - 67500,00 грн.;

-          пп.7.4.4. п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість” від 03.04.1997р. № 168/97-ВР (із внесеними змінами і доповненнями).

На підставі зазначеного Акту перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова було прийнято податкові повідомлення–рішення від 08.11.2006р.№ /0/21133 (а.с.7), яким позивачу на підставі п.п. «б»п.п. 4.2.2 ст. 4, п. 17.1.3 ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»від 21.12.2000 р. № 2181-111, за порушення п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3, ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»(із змінами та доповненнями), визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на прибуток в розмірі 213000, грн., у тому числі за основним платежем 165 000, 00 грн. і за штрафними санкціями 48 000, 00 грн.

Також, на підставі Акту перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова було прийнято податкове повідомлення–рішення від 08.11.2006р. № /0/21132 (а.с.6), яким на підставі п.п. «б»п. п. 4.2.2 ст. 4, п.п. 17.1.3 ст. 17 Закону України           від           21.12.2000р.           №           2181-111 «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», за порушення п.п.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»(із змінами та доповненнями), визначено суму податкового зобов’язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 198000,00 грн., у тому числі за основним платежем 132 000, 00 грн. і за штрафними санкціями  66 000, 00 грн.

Також, на підставі Акту перевірки ДПІ у Личаківському районі м. Львова було прийнято податкове повідомлення–рішення від 08.11.2006р. № /0/21134 (а.с.8), яким на підставі п.п. «б»п. п. 4.2.2 ст. 4, Закону України від 21.12.2000р. № 2181-111 «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” від 12.06.1995р. № 436/95, за порушення п.5.9 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні”, затвердженого постановою Правління національного Банку України від 15.12.2004р. № 637 (із мінами і доповненнями), визначено суму податкового зобов’язання за платежем штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки у розмірі 5586,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд встановив наступне.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, п. 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено місцевим господарським судом, 16 грудня 2005 року між позивачем у справі (ТзОВ «Метекс») і Приватним заготівельно-переробним підприємством “Заготвтормет” був укладений договір № 16/12.

Згідно з цим договором ПЗПП “Заготвтормет” зобов’язалося виконати роботи, характер та об’єкти яких визначаються додатками до основного договору. Додатками до договору № 16/12, № 1, № 2, № 3 від 16 грудня 2005 року, укладених між цими ж сторонами передбачено виконання ПЗПП “Заготвтормет” демонтажу обладнання, стелажів полиць, офісного обладнання, сейфів, тощо, а також прибирання приміщень і розчищення території.

Протоколами узгодження договірних цін від 16 грудня 2005 року встановлено вартість виконаних робіт окремо по кожному додатку. Актами здачі-приймання виконаних робіт № 112 від 31 грудня 2005 року, № 10 від 31 березня  2006 року, № 20 від 30 червня 2006 року, засвідчується виконання робіт відповідно на суму 252 000, 00 грн., в тому числі 42 000, 00 грн. ПДВ, на суму 216 000, 00 грн., в тому числі  36 000, 00 грн. ПДВ, на суму 324 000, 00 грн., в тому числі 54 000, 00 грн. ПДВ.

Акти виконаних робіт підписано повноважними представниками сторін і завірено печатками підприємств. Крім цього, з договору купівлі-продажу від 25.01.2006 року, посвідченим Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Урумовою Ж.М., вбачається, що позивач продав приміщення, а саме  1/2 (одну другу) частини складу металів загальною площею 128 кв. м. та 1/2 (одну другу) частини бетонної площадки з  рампою загальною площею  602 кв. м , що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Городоцька, 174. Ці приміщення були об’єктами виконання  робіт відповідно до додатку № 1 від 16.12.2005 року до договору № 16/12.

З договору купівлі-продажу від 6 травня 2006 року, посвідченого Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Урумовою Ж.М. вбачається, що позивач  продав 1/2 (одну другу) частину будівель, що входять до складу комплексу будівель, який розташований за адресою м. Стрий, Львівської обл., вул. Сколівська, 20, а саме: будівлі адмінбудинку загальною площею 190,6 кв.м.; будівлі вагової загальною площею 87, 5 кв. м.; будівлі гаражу загальною площею 35, 8 кв.м.; будівлі складу загальною площею 21, 5 кв.м., а також огорожі. Ці приміщення виступали обєктами виконання робіт відповідно  до додатку № 2 від 02.03.2006 року до договору № 16/12.

З договору купівлі-продажу від 13 березня 2006 року, посвідченого Приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Урумовою Ж.М. вбачається, що позивач продав 48/100 (сорок вісім сотих) частин будівлі ремонтних цехів загальною площею 842,8 кв.м., приміщення вагової загальною площею 5,4 кв.м. і приміщення складу загальною площею 376, 3 кв.м., що розташовані за адресою смт. Запитів, Камянка-Бузького району, Львівської області. Ці приміщення були об’єктами виконання робіт  відповідно до договору № 16/12.

Крім цього позивачем надано суду належним чином завірені копії договорів купівлі-продажу (біржової угоди), витяги з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу і реєстраційні посвідчення видані Бюро технічної інвентаризації ті іншими документами, які доводять право власності позивача на обладнання, нежитлові приміщення, нерухоме майно, які виступали об’єктами демонтажу і переробки згідно з додатками до договору від 16 грудня 2005 року № 16/12.

Згідно п.5.1. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.5.2.1. п.5.2 ст.5. цього ж Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3- 5.7 цієї статті.

Згідно п.11.2.1. п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»датою  збільшення  валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше; або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 вищезгаданого Закону передбачено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У матеріалах справи є первинні документи, а саме: угоди про надання послуг, купівлі-продажу; акти виконаних робіт, акти приймання -передачі.

При цьому, слід зазначити, що в Акті перевірки не йдется про відсутність вказаних вище документів, як таких.

З наведеного вбачається, що надані позивачем первинні документи містять усі необхідні реквізити та відповідають вимогам, встановленим для первинних документів ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»і п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704).

Відповідно до ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва -підприємцями.

Згідно з п. 1.32. ст. 1 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств" господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою. Під безпосередньою участю слід розуміти зазначену діяльність особи через свої постійні представництва, філіали, відділення, інші відокремлені підрозділи, а також через довірену особу, агента або будь-яку іншу особу, яка діє від імені та на користь першої особи.

Крім того, право перші події щодо виникнення права позивача на валові витрати підтверджені як актами приймання-передачі виконаних робіт, так і платіжними документами про оплату їх вартості.

За таких обставин висновок відповідача про те, що позивачем порушено вимоги п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств”, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов’язковість ведення і зберігання, яких передбачена правилами ведення податкового обліку, є у даному випадку помилковим і не ґрунтується на нормах податкового законодавства.

У зв’язку з вищенаведеним, суд першої інстанції правомірно скасував податкове повідомлення-рішення від 08.11.2006р. № /0/21133.

Згідно з пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Обов’язковою умовою права на податковий кредит у відповідності  до пп.7.4.1, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»є наявність у платника податкової накладної та сплата (нарахування) сум податку у звітному періоді у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Оскільки позивач правомірно відніс до валових витрат витрати, пов’язані з оплатою послуг, отримав податкові накладні, оплатив вартість цих послуг, тому згідно з законодавством правомірно відніс до податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість.

Відповідач не довів обставин, які б, враховуючи вищевказані норми, були підставою виключення (не включення) до валових витрат сум по оплаті наданих послуг по вищезгаданих договорах і, відповідно, до податкового кредиту сум податку на додану вартість, визначених у податкових накладних, виданих позивачу продавцями послуг.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд правомірно скасував податкове повідомлення-рішення від 08.11.2006р. № /0/21132.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Скаржник не подав у встановленому законом порядку належних та допустимих доказів, які б достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скрзі та обгрунтовували правомірність і підставність прийняття оспорених податкових повідомлень-рішень від 08.11.2006р. № /0/21132 на суму 198000,00 грн. та від 08.11.2006р. № /0/21133 на суму 213000,00 грн., а також спростовували висновки місцевого господарського суду.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду –без змін.

Дана ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дана ухвала складена в повному обсязі 22.02.2008р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.