ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.12.07 р.                     Справа № 44/370пн

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою акціонерного товариства „Україна” (представник Песчанський О.В., довіреність від 29.10.07 року), до виконавчого комітету Донецької міської ради (представник Снєгірьов О.М., довіреність 01/15-6725 від 12.12.05 року) про визнання за акціонерним товариством „Україна” права власності на будівлю магазину (літ.А1-1) загальною площею 161,4 м2, розташовану в місті Донецьку по вулиці Університетській          46а, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство „Україна” (далі – Підприємство) звернулося до суду з позовом до виконавчого комітету Донецької міської ради (далі – Комітет) про визнання права власності Підприємства на нерухоме майно – будівлю магазину (літ.А1-1) загальною площею 161,4 м2, розташовану в місті Донецьку по вулиці Університетській 46а (далі – Магазин).

Позовні вимоги Підприємства ґрунтуються на невизнанні права власності Комітетом, з огляду на самовільність реконструкції Магазину. З такою позицією Підприємство не погоджується, зазначаючи, що Магазин вже закінчений будівництвом, причому будівництво виконане з дотриманням будівельних норм та правил, а на земельну ділянку, на якій розташовано вказану нерухомість, позивач має речові права, оскільки належним чином провадить оплату за користування земельною ділянкою та уклав з Комітетом договір оренди землі.

Представник Підприємства в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Представник Комітету в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що позивач провадив будівництво спірної нерухомості без дозвільних документів на спорудження, без введення у експлуатацію тощо.

Вислухавши у судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Підприємства підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно нотаріально завіреного договору купівлі-продажу № 1-900 від 25.02.94 року Підприємство придбало у Фонду комунального майна Донецької міської ради комплекс споруд за адресами місто Донецьк, вулиця Університетська 80а та 46, а також вулиця Сігова 5, у тому числі будівлю рюмочної по вулиці Університетській 46 (далі – Будівля). Таким чином, згідно статей 47 та 227 ЦК України, право власності Підприємства на Будівлю виникло з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації вказаного договору. В силу статті 204 ЦК України, договір купівлі-продажу № 1-900 від 25.02.94 року, як і будь-який інший правочин, вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Наразі, відповідач не довів суду нікчемності цього правочину або факту його визнання недійсним в судовому порядку.

Крім того, право власності Підприємства на Будівлю та присвоєння їй нової адреси (вулиця Університетська 46а) додатково підтверджено витягом з реєстру прав на нерухоме майно № 6507393 від 15.02.05 року, свідоцтвом про право власності САА № 046891 від 12.01.05 року, рішенням виконавчого комітету Ворошиловської районної у місті Донецьку ради № 272/5 від 11.08.04 року та рішенням виконавчого комітету Ворошиловської районної у місті Донецьку ради № 11 від 12.01.05 року.

Підприємству згідно договору оренди земельної ділянки № 4077 Ю-3340/2002 від 22.11.05 року Комітет передав у строкове платне користування земельну ділянку площею 157,56 м2 для експлуатації Будівлі.

Підприємство в перебігу власної господарської діяльності здійснило реконструкцію Будівлі, утворивши новий майновий об’єкт – Магазин, на земельній ділянці, виділеній під означені цілі. Ідентифікація цього об’єкту нерухомості, а також факт самочинної реконструкції Підприємством Магазину визначені низкою наданих позивачем документів, у тому числі свідоцтвами на право власності, оцінювальними актами, витягами з технічних паспортів тощо.

Відсутність істотних порушень будівельних норм і правил при будівництві та реконструкції Магазину випливає з висновку АТЗТ „Проектно-виробниче підприємство „Донбасреконструкція” № 2325-/2007 від грудня 2007 року, за яким дефектів будівництва не виявлено, стан конструкцій добрий, готовність нерухомості становить 100%, вимогам БНіП, а також протипожежних та санітарних правил Магазин відповідає.

Статус нерухомого майна, що визначений статтями 181 та 331 ЦК України, за висновком суду є властивим Магазину, оскільки за матеріалами справи цей майновий об’єкт розташований на земельній ділянці, а його переміщення є неможливим без знецінення та зміни призначення. Статус нерухомості досліджуваним об’єктам присвоює також і спеціаліст АТЗТ „Проектно-виробниче підприємство „Донбасреконструкція”.

Виходячи зі змісту статей 331 та 376 ЦК України, право власності на самочинно реконструйований Магазин може бути визнано судом за умови надання Підприємству земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно, а також у разі, коли зазначене не порушує прав інших осіб. Оскільки Комітет надав Підприємству право на оренду землі, а суду не надано жодних доказів порушень Підприємством прав інших суб’єктів у спірних правовідносинах, суд вважає, що у Підприємства виникло право власності на Магазин з моменту завершення його реконструкції.

Виходячи зі змісту норм статті 26 Закону України „Про власність”, а також статті 66 ГК України – Підприємство є добросовісним набувачем та власником Магазину, реконструйованого позивачем на відповідній земельній ділянці.

У відповідності до статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, якщо інше прямо не випливає із закону або не встановлене судом. Підприємство може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За нормами статті 392 ЦК України, власник наділений правом захисту права власності в суді у разі невизнання або оспорювання іншими особами такого права власності. Оскільки згідно правової позиції, висловленої у поточному спорі, відповідач Комітет не визнає право власності Підприємства на Магазин, тому суд доходить висновку, що позивач мав право звертатися до суду за захистом свого права власності, а твердження відповідача щодо відсутності факту виникнення у позивача права власності на зазначену нерухомість є безпідставними та такими, що повністю спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

З огляду на наведене, причиною виникнення спору є самовільна, без відповідних дозвільних документів реконструкція Підприємством Магазину, а також протиправне невизнання відповідачем права власності Підприємства на цю нерухомість.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на позивача, оскільки первинним підґрунтям спору є вина позивача у непроведенні дій щодо отримання відповідних дозволів на будівництво та реконструкцію нерухомості.

На підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.115, 202, 204, 328, 331, 376, 392, 525-526, 759-786 ЦК України, ст.66 та 283-292 ГК України, ст.ст.26, 48, 49 Закону України „Про власність”, ст.ст.1, 2, 22, 30, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов акціонерного товариства „Україна” до виконавчого комітету Донецької міської ради про визнання за акціонерним товариством „Україна” права власності на будівлю магазину (літ.А1-1) загальною площею 161,4 м2, розташовану в місті Донецьку по вулиці Університетській 46а.

Визнати право власності акціонерного товариства „Україна” права власності на будівлю магазину (літ.А1-1) загальною площею 161,4 м2, розташовану в місті Донецьку по вулиці Університетській 46а.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу;

2 –відповідачу;

3 –господарському суду Донецької області