СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26.10.07                                                                                 Справа № 8/423н-ад.

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П., розглянувши матеріали справи за позовом

Комунального підприємства «Редакція Міловської районної газети «Слово хлібороба», с. Мілове Луганської області,

до Контрольно-ревізійного відділу у Луганській області, м. Луганськ,

про визнання висновків незаконними,

при секретарі судових засідань Качановській О.А.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Мороз С.М. –головний редактор, - посвідчення без номера та без дати, паспорт ЕК №631212, вид. Міловським РВ УМВСУ у Луганській області 28.10.97 року;

від відповідача – Демидова І.Ю. – начальник відділу, - довіреність №13-17/3972 від 23.05.07 року; Стрига Т.М. –заступник начальника, - довіреність №1001 від 13.02.07 року;директор, -

в с т а н о в и в :

суть спору: позивачем заявлено вимогу про «визнання висновків об’єднаного контрольно-ревізійного відділу у Біловодському та Міловському районах Луганської області у пункті «Ревізія правильності нарахування та виплати заробітної плати»незаконними та виключити цей пункт з акту ревізії».

Ухвалою господарського суду Луганської області від 30.07.07 року позов залишено без розгляду, оскільки позивача при зверненні до суду порушив вимоги статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ).

Ухвалою того ж суду від 10.08.07 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження по цій справі.

Відповідно до ст. 111 КАСУ попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 31.08.07 року, за участю представників сторін.

Того ж дня представники відповідача звернулися до суду з письмовим клопотанням про заміну неналежного відповідача в особі Об’єднаного контрольно-ревізійного відділу у Біловодському та Міловському районах Луганської області –на належного відповідача в особі Контрольно-ревізійного управління у Луганській області (далі –КРУ), - оскільки перший не має статусу юридичної особи, в той час, як КРУ має такий статус.

Ухвалою суду від 31.08.07 року це клопотання задоволено у повному обсязі.

На підставі ст. 150 КАСУ у судовому засіданні було оголошено перерви з 21 вересня до 12 жовтня 2007 року та з 12 жовтня до 26 жовтня 2007 року –з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

Представники відповідача звернулися до суду з клопотанням про фіксацію судового процесу технічними засобами, з огляду на що весь судовий процес зафіксовано технічними засобами.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача позов не визнали; про це також зазначено у запереченні відповідача на адміністративний позов (вих. №13-17/6762 від 30.08.07 року), з посиланням на те, що:

1)акт ревізії не є ані нормативним актом, ані актом індивідуальної дії, а тому його не може бути оскаржено до суду у порядку адміністративного судочинства; позивач ознайомився з актом ревізії та підписав його без заяв та застережень;

2)ревізією встановлено, що відповідно до штатного розпису Ховбоша І.В. обіймає посаду заступника головного редактора Комунального підприємства «Редакція Міловської районної газети «Слово хлібороба»(далі –Редакція газети, - позивач). Всупереч чинному законодавству їй було призначено доплату за збільшення об’єму робіт під час тимчасової відсутності працівників редакції газети (відпустка, хвороба), що підтверджено бухгалтерськими документами, табелями обліку робочого часу, наказами головного редактора, листками непрацездатності.

Вищеописані дії Редакції газети суперечать вимогам:

статей 14 та 16 Закону України від 23.09.97 року №540/97-ВР «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів»;

п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 15.03.99 року №377 «Про реалізацію статей 14 та 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», якими визначено встановлення надбавок журналістам за інтенсивність праці, високі творчі досягнення, але виплата доплат не передбачена;

3)Встановлення доплат за суміщення професій визначено постановою Ради Міністрів СРСР від 04.12.81 року №1145 «Про порядок та умови суміщення професій (посад)», яка відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.91 року №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР»є чинною до цього часу, - при цьому вказаною постановою КМУ СРСР заборонено встановлювати та виплачувати доплату керівникам та їх заступникам. за виконання обов’язків тимчасово відсутніх працівників чи доплати за збільшення обсягу робіт у період відсутності працівників.

4)Редакцією газети у колективному договорі безпідставно встановлено право на надання працівникам додаткової відпустки тривалістю 7 днів, оскільки це суперечить вимогам ст. 13 вищезгаданого закону №540/97-ВР, а також статті 6 Закону України від 15.11.96 року №504/96-ВР «Про відпустки», відповідно до яких журналістам встановлено щорічну відпустку тривалістю 36 календарний днів, - надання додаткових відпусток чинним законодавством не передбачено.

Такої ж позиції дотримується Управління з питань організації праці Міністерства праці та соціальної політики України (журнал «Праця і зарплата», №25(413) за липень 2004 року).

І.Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи, додатково надані матеріали, суд дійшов наступного.

В період з 12.03.07 року по 13.04.07 року Об’єднаним контрольно-ревізійним відділом у Біловодському та Мілоському районах Луганської області здійснено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Редакція Міловської районної газети «Слово хлібороба»»за період з 01.01.04 року по 01.03.07 року, - за результатами якої складено одноіменний акт №251-21/009 від 13.04.07 року. Згідно цьому акту (розділ «Ревізія правильності нарахування та виплати заробітної плати») встановлено, що за період з 01.01.05 року по 01.03.07 року Редакцією газети при нарахування та виплаті доплат за виконання обов’язків тимчасово відсутніх працівників заступнику редактора газети Ховбоші І.В. припущено порушення наступних нормативно-правових актів:

статей 14 та 16 Закону України від 23.09.97 року №540/97-ВР «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів»;

п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 15.03.99 року №377 «Про реалізацію статей 14 та 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», якими визначено встановлення надбавок журналістам за інтенсивність праці, високі творчі досягнення, але виплата доплат не передбачена;

пункту 15 постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.81 року №1145 «Про порядок та умови суміщення професій (посад)», яка відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.91 року №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР»є чинною до цього часу, - яким заборонено встановлювати та виплачувати доплату керівникам та їх заступникам. за виконання обов’язків тимчасово відсутніх працівників чи доплати за збільшення обсягу робіт у період відсутності працівників;

ст. 13 вищезгаданого закону №540/97-ВР, а також статті 6 Закону України від 15.11.96 року №504/96-ВР «Про відпустки», відповідно до яких журналістам встановлено щорічну відпустку тривалістю 36 календарний днів, - надання додаткових відпусток чинним законодавством не передбачено.

Ці порушення впродовж перевіреного періоду призвели до безпідставної виплати заступнику редактора Ховбоші І.В. грошових коштів у сумі 3936,25 грн., - тобто заподіяння державі збитків у цій сумі, що підтверджується додатками № 7 та №10 до акту ревізії.

За результатами ревізії на адресу головного редактора газети спрямовано вимогу (вих.. №251-14/340 від 17.04.07 року), в якій поставлено питання про вжиття заходів до відшкодування незаконних видатків у сумі 3936,25 грн. (пункту 1).

(Вимога містить і інші пункти, які не є предметом спору по цій справі, а тому не наводяться у постанові).

Вказану Вимогу 17.04.07 року особисто, під розписку, отримав головний бухгалтер Редакції газети.

Докази її оспорювання або оскарження з боку позивача у справі відсутні.

2.Позивачем частково вжито заходів до відшкодування завданих збитків: станом на 20.0907 року відшкодовано 2494,53 грн. (лист позивача від 20.09.07 року за вих. №29).

Незважаючи на останню обставину, позивач вважає дії відповідача безпідставними та неправомірними, що і стало підставами для його звернення до суду з цим позовом.

ІІ. Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги НЕ підлягають задоволенню з таких підстав.

1.Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно припустився порушень вищезгаданих нормативно-правових актів, а саме:

статті 14 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», якою встановлено, що заробітна плата журналістів регулюється законодавством України з урахуванням специфічних рис та умов журналістської діяльності, визначених статтею 12 цього Закону (частина 1).

Журналісти державних та комунальних засобів масової інформації отримують надбавки, користуються пільгами, передбаченими для державних службовців відповідних категорій посад (частина 4);

та статті 16 цього Закону, - якими не передбачено право на нарахування та виплату головному редактору та його заступнику надбавки до посадового окладу у разі відсутності на роботі з тих чи інших причин працівників засобу масової інформації;

Закону України «Про відпустки», а саме:

статті 4, - відповідно до якої до складу щорічної відпустки включається основна та додаткова відпустки;

частини 10 статті 6, згідно з якою положення цієї статті щодо тривалості щорічної основної відпустки не поширюються на працівників, тривалість відпустки яким установлюється іншими актами законодавства, проте тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частинами першою, сьомою і восьмою цієї статті.

Як встановлено статтею 13 ЗУ №540/97-ВР, тривалість щорічної відпустки для працівників засобів масової інформації встановлено саме цим, - спеціальним, Законом, відповідно до якого, як сказано вище, тривалість щорічної відпустки журналістам встановлено у розмірі 36 календарних днів, - а значить правило частини 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки»на них (журналістів) не розповсюджується;

пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 15.03.99 року №377 «Про реалізацію статей 14 та 16 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», якими визначено встановлення надбавок журналістам за інтенсивність праці, високі творчі досягнення, але виплата доплат не передбачена;

постанови Ради Міністрів СРСР від 04.12.81 року №1145 «Про порядок та умови суміщення професій (посад)», яка відповідно до постанови Верховної Ради України від 12.09.91 року №1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР»є чинною до цього часу, - згідно якій заборонено встановлювати та виплачувати доплату керівникам та їх заступникам. за виконання обов’язків тимчасово відсутніх працівників чи доплати за збільшення обсягу робіт у період відсутності працівників.

2.Як встановлено пунктом 1 частини 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Як цілком слушно зазначив відповідач, акт ревізії не є «ані нормативним актом, ані актом індивідуальної дії, а тому його не може бути оскаржено до суду у порядку адміністративного судочинства.

Суд погоджується з такою позицією відповідача, оскільки вона ґрунтується на фактичних обставинах справи та на чинному законодавстві.

Таким чином, відповідач, будучи суб’єктом владних повноважень, який заперечує проти позову, - відповідно до частини 2 ст. 71 КАСУ довів законність та обґрунтованість своїх дій та рішень.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.94 КАСУ, суд не стягує з відповідача судові витрати.

На підставі викладеного, ст.ст. 7, 8, 9, 11 та 12 Закону України “Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні”, керуючись ст.ст.94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Згідно ч. 4 ст. 167 КАСУ у судовому засіданні 26.10.07 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 30.10.2007 року.

Суддя                                                    А.П.Середа