донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

25.09.2007 р.                                                              справа №19/207пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

Діброви Г.І.

суддів

Стойка О.В. , Шевкової Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача:

Гугніна М.С. (довіреність б/н від 26.12.06р.),

від відповідача:

від третьої особи:

не з’явився

не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі філії „Управління магістральних газопроводів „Донбастрансгаз”, м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від

31.07.2007 року

по справі

№ 19/207пд (Дучал Н.М.)

за позовом

Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі філії „Управління магістральних газопроводів „Донбастрансгаз”, м.Донецьк

до

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Міського комунального підприємства "Маріупольтепломережа", м.Маріуполь

Відкритого акціонерного товариства „Скіф”, м.Макіївка Донецької обл.

про

визнання недійсними правочинів з передачі векселів №№1699 номінальною вартістю 600000 грн. та 1287 номінальною вартістю 185000 грн. від МКП "Маріупольтепломережа" як таких, що вчинені під впливом помилки

В С Т А Н О В И В:

У 2007 році позивач, Дочірня компанія „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі філії „Управління магістральних газопроводів „Донбастрансгаз”, м.Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Міського комунального підприємства „Маріупольтепломережа”, м.Маріуполь Донецької обл., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Відкритого акціонерного товариства „Скіф”, м.Макіївка Донецької обл., про визнання недійсним правочинів з передачі векселів № 1699 номінальною вартістю 600 000 грн. та № 1287 номінальною вартістю 185 000 грн. від МКП „Маріупольтепломережа” як таких, що вчинені під впливом помилки; застосування в якості наслідків визнання вказаних правочинів недійсними двосторонньої реституції шліхом зобов’язання МКП „Маріупольтепломережа” відшкодувати ДК „Укртрансгаз” в особі УМГ „Донбастрансгаз” вартість наданих послуг з транспортування природного газу за договором № 431-101 від 28.12.1999р. на суму 185 000 грн. та за договором № 431-255 від 01.08.1999р. на суму 600 000грн.

Позивач на підставі ст.22 ГПК України заявою №08-3607 від 31.07.2007р. змінив позовні вимоги, виклавши їх наступним чином: визнати недійсними правочини з передачі векселів № 1699 номінальною вартістю 600 000,00 грн. та № 1287 номінальною вартістю 185 000,00 грн. від МКП “Маріупольтепломережа” як таких, що вчинені під впливом помилки.

Рішенням господарського суду Донецької області від 31.07.2007р. у задоволенні позовних вимог Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі філії „Управління магістральних газопроводів „Донбастрансгаз”, м.Донецьк було відмовлено. Судове рішення мотивоване тим, що акти прийому-передачі векселя не є окремими угодами, укладеними між сторонами, а є документами, якими було оформлено виконання інших угод, зокрема договорів № 431-255 від 01.08.1999р., № 431-01 від 28.12.1999р. Позивачем не надано суду доказів недійсності договорів № 431-255 від 01.08.1999р., № 431-01 від 28.12.1999р. Також не існує судового рішення про визнання векселів № 1699, № 1287 недійсними, фіктивними, або такими, що не мають вексельної сили, або не підлягають оплаті. У випадку визнання судом зазначених правочинів недійсними, це не тягне за собою припинення індосаментного ряду.

Позивач, Дочірня компанія „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі філії „Управління магістральних газопроводів „Донбастрансгаз”, м.Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його прийнятим із порушенням норм матеріального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 31.07.2007р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач та третя особа до судового засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення 21.08.07р. та 22.08.07р. ухвали суду. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами не скористалися, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, відзивів на апеляційну скаргу також не надали. Явка сторін та третьої особи ухвалою суду не була визнана обов’язковою, тому справу розглянуто відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свої вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з’ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи № 19/207пд, та наданих позивачем пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищевказаним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач, МКП “Маріупольтепломережа”, в рахунок погашення заборгованості за надані позивачем, ДК “Укртрансгаз” НАК “Нафтогаз України” в особі ДП “Донбастрансгаз”, послуги згідно з договорами № 431-225 від 01.08.1999р. та № 431-101 від 28.12.1998р. на транспортування природного газу в листопаді 1999р. та листопаді-грудні 2000р. передав позивачу векселя, емітовані третьою особою , ВАТ „Скіф”, а саме:

- вексель №1699 від 10.06.2000р. номінальною вартістю 600 000грн. згідно з актом прийому-передачі від 02.08.2000р.;

- вексель № 1287 від 13.11.2000р. номінальною вартістю 185 000грн. згідно з актом прийому-передачі від 15.12.2000р.

Актом звірки №1 станом на 01.01.02р., підписаним представниками позивача та відповідача, сторони підтвердили погашення зобов’язань за договорами № 431-101, № 431-255 за поставлений 02.08.2000р. та 15.12.2000р. природний газ, векселем № 1699 номінальною вартістю 600 000 грн. та векселем № 1287 номінальною вартістю 185 000 грн.

10.10.2000р. вексель № 1699 на суму 600 000грн. був пред’явлений до платежу. Як стверджує позивач, даний вексель був опротестований у зв’язку з його неоплатою, в матеріалах справи є акти приймання-передачі векселя з приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу від 12.10.00р. після здійснення нотаріальних дій з опротестування векселю. В подальшому вексель був переданий для примусового стягнення боргу з ВАТ “Скіф” до ВДВС Червоногвардійського районного управління юстиції в м.Макіївка, звідки він був вилучений прокуратурою 29.05.02р. у зв’язку порушенням кримінальної справи.

Вексель № 1287 номінальною вартістю 185 000грн. також був пред’явлений до оплати ВАТ “Скіф”, але оплачений не був. 26.04.2002р. згідно з протоколом виїмки від 26.04.2002р. цей вексель також був вилучений за постановою прокурора Червоногвардійського району м.Макіївки.

Листом № 4/6867 від 14.06.06р. ВВС Червоногвардійського району м.Макіївки повідомило позивача про проведення в межах кримінальної справи розслідування та згідно висновків судово-криміналістичних експертиз встановлено, що вказані векселі ВАТ “Скіф” не видавалися підприємствам СУРП ТОВ “Укр-Рос-Інвест” та ТОВ “Старс” та посадовими особами ВАТ “Скіф” не заповнювалися та не підписувалися. Кримінальна справа зупинена на підставі п.3 ст. 206 КПК України.

На підставі цієї письмової інформації, отриманої від правоохоронних органів, позивач вважає, що при вчинені правочинів з прийому-передачі векселів № 1699 та № 1287, він помилявся відносно тих відомостей, які містяться на бланках векселів, в частині їх відповідності фактичним обставинам, а саме: що векселі дійсно видавалися ВАТ „Скіф” і останній має вексельні зобов’язання за цими векселями, а також те, що позивач може отримати оплату від ВАТ „Скіф” за вказаними векселями.

Крім того, на думку позивача, в результаті здійснення вказаних правочинів, були порушені його інші майнові права, а саме: реалізація векселів, їх обмін, передача, використання для здійснення платежів та в якості застави. За цих підстав Дочірня компанія „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі філії „Управління магістральних газопроводів „Донбастрансгаз”, м.Донецьк звернулась до господарського суду Донецької області за захистом своїх порушених прав у вигляді позовних вимог про визнання недійсними правочинів з передачі вказаних векселів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення позивача, судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 ст. 124 Конституції України –юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із рішенням Конституційного суду України №15-рп/2002 від 09.07.2002р. положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення передбачено право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами, договором.

Предметом спору є недійсність правочинів, здійснених в 2000 році, за якими правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, та відповідно до ст.58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом’якшують або скасовують відповідальність особи; п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ГК України передбачено, що вони застосовуються до цивільних та господарських відносин, що виникли після набрання ними чинності.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом стосовно законодавства, яке діяло на момент здійснення спірного правочину, а не законодавства, яке діє на момент розгляду справи.

Укладення угоди є одномоментним правочином, а не продовжуваною в часі дією, тому в даному випадку застосовуються норми ст.48 ЦК УРСР 1963р. відносно вирішення питання щодо недійсності спірних правочинів.

Згідно з приписами статті 151 Цивільного кодексу УРСР, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 4 ЦК УРСР серед підстав виникнення зобов'язань визначено, що зобов'язання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були заявлені позовні вимоги про визнання недійсними угод, укладених внаслідок помилки.

Але як правомірно встановлено судом першої інстанції, акти приймання-передачі від 02.08.2000р. та від 15.12.2000р. про передання векселів №1699 номінальною вартістю 600 000 грн. та №1287 номінальною вартістю 185 000 грн. не є угодами у розумінні статті 41 Цивільного кодексу Української РСР, в період дії якого вони підписувалися, а лише засвідчують факти передачі векселів в оплату за надані послуги за договорами № 431-255 та № 431-101.

В акті від 02.08.2000р. прийому-передачі векселя №1699 зазначено, що даний вексель було передано згідно договору № 431-255 від 01.08.1999р.; в акті від 15 грудня 2000р. прийому-передачі векселя №1287 зазначено, що вексель було передано згідно договору № 431-01 від 28.12.1998р.

Тобто, вищезазначені акти прийому-передачі векселів не є окремими угодами, укладеними між сторонами, у розумінні статті 41 ЦК УРСР, а є документами, якими останніми було оформлено виконання інших угод, зокрема договорів № 431-255 від 01.08.1999р., № 431-01 від 28.12.1998р.

Позовні вимоги ДК „Укртрансгаз” НАК „Нафтогаз України” в особі філії „Управління магістральних газопроводів „Донбастрансгаз” не доведені суду належними доказами, оскільки позивачем не надано місцевому господарському суду в якості доказів іншого судового рішення про недійсність або фіктивність векселів № 1699, № 1287. Доказів визнання недійсними договорів № 431-255 від 01.08.1999р., № 431-01 від 28.12.1998р. позивачем до суду першої інстанції також не представлено.

Господарським судом Донецької області правомірно зазначено, що у випадку визнання правочинів з передачі векселів недійсними, це не робить вексель таким, що не має вексельної сили та не тягне за собою припинення індосаментного ряду.

За наявності на переказному або простому векселі підписів осіб, не здатних брати зобов'язання за векселем, або підроблених підписів, або підписів вигаданих осіб, або підписів, що з будь-яких інших підстав не можуть зобов'язувати тих осіб, які поставили їх на векселі чи від імені яких він був підписаний, то згідно зі статтями 7, 77 Уніфікованого закону зобов'язання інших осіб, які поставили свої підписи на ньому, є юридично дійсними. Отже, підписи індосантів, що не можуть зобов'язувати тих осіб, від імені яких вони поставлені, не переривають ряду індосаментів.

Позовні вимоги позивача не доведені суду належними доказами, оскільки надані ним документи не мають доказової сили, виходячи з загального цивільно-правового принципу покладання обов’язку доказування на позивача.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Судовою колегією розглянуті та не прийняті до уваги доводи заявника апеляційної скарги щодо того, що позивач не заявляв вимоги про визнання недійсними актів приймання-передачі векселів, а заявляв про визнання недійсними правочинів по передачі цих векселів, оскільки позивач не довів судовій колегії в чому ж саме конкретно виражені ці правочини, якщо не в актах приймання-передачі векселів.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 31.07.2007 року у справі № 19/207пд ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дочірньої компанії „Укртрансгаз” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” в особі філії „Управління магістральних газопроводів „Донбастрансгаз”, м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 31.07.2007 року у справі № 19/207пд залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 31.07.2007 року у справі № 19/207пд –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І. Діброва

Судді:          О.В. Стойка

Т.А. Шевкова

Надр. 6 прим:

1 –у справу;

2 –позивачу;

3 –відповідачу;

4- третій особі;

5 - ДАГС;

6 –ГС Дон. обл.;

Ширіна Ю.М.

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС