КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2007                                                                                           № 05-5-30/3799

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Лосєва А.М.

суддів:                                         Гарник Л.Л.

Зубець Л.П.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Норець Н.О. – дов. №132 від 26.12.2006р.;

від відповідача - не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 30.03.2007

у справі № 05-5-30/3799 (Ващенко Т.М.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Гросс"

про                                                  стягнення 31864,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договорами №42/05/ВБК від 20.12.2005р., №33/05/0 від 25.10.2005р., №1/ОК/06 від 03.01.2006р. розмірі 31 864,33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2007р. №05-5-30/3799 позовну заяву Відкритого акціонерного товариства “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” було повернуто без розгляду на дооформлення.

Не погоджуючись із зазначеною Ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою №852 від 13.04.2007р., в якій просить скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2007р. №05-5-30/3799 та направити справу на розгляд по суті до Господарського суду міста Києва. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права, а саме п.4, п.5, п.6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Окрім того, до апеляційної скарги позивачем було додано клопотання, в якому він просить відновити пропущений строк для подання апеляційної скарги на Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2007р. №05-5-30/3799 Обґрунтовуючи дане клопотання, позивач зазначає, що строк для подання апеляційної скарги було пропущено у зв’язку з тим, що оскаржувана ухвала суду була отримана ним лише 11.04.2007р. На підтвердження викладеного в клопотанні, позивачем надано копію Ухвали Господарського суду міста Києва від 30.03.2007р. №05-5-30/3799 з відміткою канцелярії Відкритого акціонерного товариства “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” про її прийняття (вх.№474 від 11.04.2007р.).

Ухвалою Київського апеляційного господарського сулу від 23.05.2007р. клопотання Відкритого акціонерного товариства “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” про відновлення строку для подання апеляційної скарги було задоволено, апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.06.2007р.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити та скасувати Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.03.2007р. №05-5-30/3799, направивши справу на розгляд по суті до Господарського суду міста Києва.

Представник відповідача у судове засідання не з’явився, відзиву на апеляційну скаргу не подав, про місце, дату та час судового розгляду повідомлений належним чином. Будь-яких заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін не була визнана судом обов’язковою та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представника відповідача про місце, дату та час судового розгляду, суд визнав за можливе розглядати справу у відсутність представника відповідача за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва №05-5-30/3799 від 30.03.2007р. позовну заяву Відкритого акціонерного товариства “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” було повернуто без розгляду на дооформлення, відповідно до п.4, п.5, п.6 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивачем не надано доказів сплати державного мита у встановленому порядку, порушено правила об’єднання позовних вимог та не надано доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Щодо неподання позивачем доказів сплати державного мита у встановленому порядку, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з п.14 Інструкції “Про порядок обчислення та справляння державного мита”, на зворотному боці платіжного доручення робиться напис кредитної установи такого змісту: “Зараховано в доход державного бюджету ___ грн. (дата)”. Цей напис скріплюється першим та другим підписами посадових осіб з відтиском печатки кредитної установи та з відміткою дати виконання платіжного доручення.

В оскаржуваній Ухвалі суду зазначено, що на поданому позивачем платіжному дорученні №971 від 19.03.2007р. напис про зарахування державного мита до державного бюджету вчинено старшим бухгалтером, який не є другою посадовою особою кредитної установи, що є порушенням вищевказаної Інструкції.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з пунктом 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України №15 від 22.04.1993р., у разі безготівкового перерахування державного мита з рахунка платника відповідальний виконавець установи банку зобов'язаний на лицевій чи зворотній стороні останнього примірника платіжного доручення, який видається платнику, зробити відповідний напис (помітку) про зарахування державного мита до державного бюджету. Цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб і відтиском круглої печатки кредитної установи з зазначенням дати виконання платіжного доручення.

З матеріалів справи вбачається, що на зворотному боці платіжного доручення №971 від 19.03.2007р. про сплату державного мита за подання позовної заяви до ТОВ “Гросс” щодо стягнення заборгованості вчинено напис: “Зараховано в доход державного бюджету повністю триста вісімнадцять грн. 64 коп. 19.03.2007р. Начальник Новодарницького відділення АБ “Експрес-Банк” (підпис) Дорохіна І.В., Старший бухгалтер (підпис) Озерук Н.І.” та скріплено печаткою АБ “Експрес-Банк”.

Колегія суддів вважає, що платіжне доручення вважається достатнім доказом сплати державного мита, якщо воно не повернуте Державним казначейством України, а зазначення посади “старший бухгалтер” не свідчить про відсутність у вказаної посадової особи повноважень ставити підпис на платіжному дорученні про сплату державного мита, оскільки в установі банку може бути декілька посадових осіб, які мають право другого підпису.

Аналогічна позиція викладена у роз’ясненні президії Вищого арбітражного суду України №02-5/78 від 04.03.1998р. “Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України” (із змінами, внесеними згідно з Рекомендаціями президії Вищого господарського суду України №04-5/103 від 31.05.2007р.).

Щодо порушення правил об’єднання позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в позовній заяві позивачем об’єднані вимоги по трьом окремим договорам з різними предметами, а саме: по договору використання ділянки ланкозбиральної бази та колії №42/05/ВБК від 20.12.2005р., договору оренди нежитлового приміщення №33/05/0 від 25.10.2005р. та договору оренди козлового крану ККТМ-1025 №1/ОК/06 від 03.01.2006р. Судом першої інстанції зазначено, що сумісний розгляд позовних вимог по вказаним договорам перешкоджатиме з’ясуванню прав і взаємовідносин сторін, а також суттєво утруднить вирішення спору.

Колегія суддів вважає таким висновок суду першої інстанції помилковим, виходячи з наступних підстав.

В ст. 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

З матеріалів справи, а саме позовної заяви та доданих до неї документів, вбачається:

- вимоги про стягнення заборгованості заявлені до одного боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю “Гросс”, оскільки всі 3 договори укладені між тими ж самими сторонами;

- предметом договорів №42/05/ВБК від 20.12.2005р., №33/05/0 від 25.10.2005р. та №1/ОК/06 від 03.01.2006р. є надання в строкове платне користування об’єкту або майна, тобто оренда;

- позовні вимоги пов’язані між собою поданими доказами, зокрема, Актом звірки розрахунків, підписаним обома сторонами.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що позивачем заявлено вимоги про стягнення суми заборгованості за договорами, які мають однаковий предмет та пов’язані між собою поданим доказом, у зв’язку з чим, колегія суддів вважає, що позивачем не було порушено правил об’єднання позовних вимог і сумісний розгляд вказаних позовних вимог не перешкоджатиме з’ясуванню прав і взаємовідносин сторін за договорами №42/05/ВБК від 20.12.2005р., №33/05/0 від 25.10.2005р. та №1/ОК/06 від 03.01.2006р.

Відносно ненадання позивачем доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів, суд першої інстанції зазначив, що належним доказом направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу по справі може бути лише бланк опису вкладення, завірений відповідним відділенням зв’язку разом з фінансовим чеком про відправлення, тоді як позивачем до позовної заяви було надано дише фінансовий чек про відправлення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки розрахунковий документ, виданий відправникові поштового відправлення відповідно до пункту 36 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1155 від 17.08.2002р., може вважатися належним доказом надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів. Відсутність опису вкладення до листа не тягне за собою наслідків у вигляді повернення позовної заяви, оскільки згідно з пунктом 78 названих Правил, листи, бандеролі і посилки приймаються з таким описом лише за бажанням відправника, тобто у господарського суду відсутні правові підстави спонукати відправників до обов'язкового оформлення описів вкладення.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що Ухвала Господарського суду міста Києва №05-5-30/3799 від 30.03.2007р. прийнята з невірним застосуванням норм процесуального права та має бути скасована.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Таким чином, апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” підлягає задоволенню повністю, а ухвала по справі скасуванню з направленням справи №05-5-30/3799 на розгляд по суті до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до ст. 47 Господарського процесуального кодексу України, державне мито підлягає поверненню у випадках і в порядку, встановлених законодавством.

Декретом Кабінету міністрів України “Про державне мито” не передбачено справляння державного мита за подання апеляційної скарги на ухвали суду.

З матеріалів справи вбачається, що при поданні апеляційної скарги на Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-30/3799 від 30.03.2007р. позивачем було сплачене державне мито у розмірі 159,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1374 від 13.04.2007р.

Пунтом 1 частини 1 ст. 8 Декрету Кабінету міністрів України “Про державне мито” передбачено, що сплачене державне мито підлягає поверненню частково або повністю у випадках внесення мита в більшому розмірі, ніж передбачено чинним законодавством.

Таким чином, державне мито, сплачене позивачем при поданні апеляційної скарги, має бути повернуто з Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 47, 58, 63, 99, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва №05-5-30/3799 від 30.03.2007р. скасувати.

3. Справу №05-5-30/3799 направити на розгляд до Господарського суду м. Києва.

4. Повернути Відкритому акціонерному товариству “Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту” (02092, м. Київ, вул. Алма-Атинська, 37, р/р №1 в АБ “Експрес-Банк” м. Києва, МФО 322959, ,) з Державного бюджету України (р/р №0011, одержувач: УДК у Шевченківському районі м. Києва, банк одержувача: ГУДК України у м. Києві, МФО 820019, ) державне мито у розмірі 159,32 грн. (сто п’ятдесят дев’ять гривень 32 коп.), сплачене згідно платіжного доручення №1374 від 13.04.2007р. Оригінал платіжного доручення №1374 від 13.04.2007р. знаходиться в матеріалах справи №05-5-30/3799.

5. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом місяця у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя                                                                      Лосєв А.М.

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

Зубець Л.П.

20.06.07 (відправлено)