КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2007                                                                                           № 17/67-40/339-36/214-30/43

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:            Коршун Н.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -представник  не з”явився,

від відповідача -Іжевський Л.В. – представник  за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Українська пивна компанія" Спільного підприємства у формі акціонерного товариства "Українська пивна компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.05.2007

у справі № 17/67-40/339-36/214-30/43

за позовом                               Дочірнього підприємства "Українська пивна компанія" Спільного підприємства у формі акціонерного товариства "Українська пивна компанія"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Група МДМ"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  визнання недійсним договору суборенди

ВСТАНОВИВ:

В січні 2005 року Дочірнє підприємство “ Українська пивна компанія” спільного підприємства у формі акціонерного товариства “Українська пивна компанія” звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю  “Група МДМ” про визнання  недійсним з моменту підписання договору суборенди обладнання № б/н від 02.01.2002, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Група МДМ» та Дочірнім підприємством «Українська пивна компанія» спільного підприємства у формі акціонерного товариства «Українська пивна компанія» та повернення сторін в стан, який існував до моменту підписання договору суборенди обладнання № б/н від  02.01.02.

Рішенням  Господарського   суду  м.  Києва  №   17/67-40/339-36/214   від 4.06.06.  позивачу відмовлено в задоволенні  позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного господарського суду № 17/67-40/339-36/214 від 10.10.06. рішення Господарського суду м. Києва від 14.06.06. у справі № 17/67-40/339-36/214 було залишено без змін.

І

Постановою Вищого господарського суду України № 17/67-40/339-36/214 від 30.01.07. постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.10.06.та рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.06. у справі № 17/67-40/339-36/214 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва  від 24.05.2007 р. у справі № 17/67-40/339-36/214 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Дочірнє підприємство “Українська пивна компанія” спільного підприємства у формі акціонерного товариства “Українська пивна компанія” звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення від 24.05.2007р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись  на  порушення  господарським  судом  норм матеріального та процесуального права, неповне  встановлення  обставин, що мають  значення  для  справи.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач, зокрема, посилається на  те, що судом першої інстанції безпідставно не враховані вимоги ст.10 Закону України “ Про оренду майна державних підприємств та організацій” щодо врахування при укладенні спірного договору  істотних умов.

Окрім того, апелянт посилається на те, що є помилковим висновок суду першої інстанції щодо доведеності факту прийому-передачі обладнання за спірним Договором.

Відповідачем  надано відзив на апеляційну скаргу, в якому  він просить  апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення  - без змін.

Позивач не використав наданого законом права на участь свого представника у судовому засіданні. Матеріали справи містять  докази про належне повідомлення позивача про порушення апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши  пояснення представника  відповідача , колегія встановила наступне.

02.01.2002 року між ДП «Українська пивна компанія» спільного підприємства у формі акціонерного товариства «Українська пивна компанія» та ТОВ «Група МДМ» був укладений договір суборенди обладнання б/н .

Відповідно до умов даного Договору відповідач, як орендар, зобов'язався передати у користування позивачу, як суборендарю, обладнання, перелік якого наведений в Додатку № 1, який є невід'ємною частиною даного Договору.

За змістом пунктів 1.2.,1.3 Договору обладнання, що передається в суборенду, перебуває у володінні та користуванні Орендаря згідно договору оренди від 01.08.2001., укладеного між відповідачем та ЗАТ "БАН" (Орендодавець), та може бути передане в суборенду на підставі п. 2.2.5. договору оренди від 01.08.2001 та письмової згоди орендодавця.

Згідно з пунктом 2.2. Договору  передача обладнання в суборенду здійснюється за відповідним актом прийому-передачі.

З Акту прийому-передачі обладнання до Договору суборенди обладнання від 02.01.2002 вбачається, що суборендодавець (ТОВ "Група МДМ") передав, а Суборендар (ДП "Українська пивна компанія) прийняв обладнання згідно переліку, що відповідає додатку № 1 до Договору.

За змістом пункту 7.1. Договору строк його дії встановлений з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2002.

Після закінчення строку дії Договору позивач протягом 3-х днів зобов'язаний повернути відповідачеві обладнання по акту прийому-передачі.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний

кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За приписами ст.256 ЦК  Української   РСР  за  договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

В силу ст.  267 ЦК Української РСР здавання наймачем  найнятого майна в піднайом дозволяється лише за згодою наймодавця, якщо інше не передбачено законом або договором.

З листа від 01.08.2001 випливає, що ЗАТ "БАН" надало дозвіл на суборенду обладнання, що передано відповідачу в оренду на підставі договору від 01.08.01.

Пунктом 8.1. Договору суборенди передбачено, що у всьому іншому, що не передбачено цим Договором, сторони керуються чинним законодавством України.

За приписами ч.4 ст.1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" оренда майна інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законодавством та договором оренди.

Встановлено, що договір суборенди виконувався сторонами, що підтверджується тим, що відповідач передав, а позивач прийняв обладнання відповідно до акту прийому-передачі.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.09.04. у справі №40/355 за позовом ДП "Українська пивна компанія" СП у формі акціонерного товариства "Українська пивна компанія" до ТОВ "Група МДМ" про визнання договору суборенди неукладеним, залишеного без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2004., встановлено, що на виконання спірного договору відповідач передав, а позивач прийняв обладнання, що підтверджується актом прийому-передачі обладнання.

Матеріали справи  не містять доказів скасування або зміни вказаних судових рішень у справі № 40/355.

Скасовуючи рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.04. у справі № 35/759-03 за позовом ТОВ "Група "МДМ" до ДП "Українська пивна Компанія" СП у формі акціонерного товариства "Українська пивна компанія" про стягнення 134185,88 грн. за спірним договором, колегією суддів Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2005. також  встановлено факт передачі обладнання на загальну суму 111215,52 грн. в суборенду по акту прийому-передачі.

Сторонами не надано доказів скасування чи зміни постанови Харківського апеляційного господарського суду від 12.12.2005. у справі № 35/759-3.

Згідно зі ст. 35 ГПК України акти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, викладене свідчить про те, що є встановленим факт одержання позивачем в суборенду від відповідача обладнання за спірним Договором.

Відповідно до ст. 48 ЦК Української РСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно з Роз'ясненнями ВАСУ від 12.03.99. N 02-5/111 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними» при вирішенні спору про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору .

В силу ст. 63 ЦК Української РСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою. Наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення.

Згідно з п.9.2. Роз'яснення ВАСУ від 12.03.99. N 02-5/111 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні  та інше).

Враховуючи те, що судом встановлено факт одержання позивачем в суборенду від відповідача обладнання за спірним Договором, тому колегія суддів вважає, що посилання позивача на недійсність договору суборенди обладнання з тих підстав, що з його боку він підписаний не уповноваженою особою, є без- підставними та не заслуговують на увагу. Інших підстав, з якими закон пов'язує недійсність договорів, позивачем  не наведено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо необґрунтованості вимог позивача про визнання недійсним договору суборенди обладнання № б/н  від 02.01.2002.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки місцевого суду з огляду на вищевикладене.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що спірний Договір виконувався сторонами, відповідач передав, а позивач прийняв обладнання відповідно до акту прийому-передачі від 02.01.2002р. Даний факт встановлений  чинними рішенням Господарського суду м.Києва від 14.09.2004р. та постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2004р. у справі про визнання договору неукладеним.

Довідка позивача щодо відсутності на його балансовому та позабалансовому рахунках обладнання, одержаного за спірним Договором, обґрунтовано судом першої інстанції  не прийнята в якості доказу, оскільки вона видана зацікавленою особою.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині розбіжностей у вартості обладнання за спірним Договором, колегія суддів зазначає, що у спірному договорі зазначено вартість в сумі 111 215,52 грн., у тому числі ПДВ 18 535,92 грн.  В Додатку №1 та в акті прийому-передачі від 02.01.2002р. також містяться дані щодо кількості, балансової вартості одиниці без ПДВ та сума цієї кількості без ПДВ. Підсумкова сума без ПДВ вказана у розмірі 92 679,60 грн. Нижче зазначено, що загальна балансова вартість переданого в суборенду обладнання складає 111 215,52 грн., у тому числі ПДВ 18 535,92 грн., що повністю співпадає з даними п.1.1 розділу “Предмет договору” спірного Договору. При сумуванні суми без ПДВ в розмірі 92 679,60 грн., вказаної в Додатку та акті, суми ПДВ 18 535,92 грн. буде одержано ту ж вартість переданого в суборенду обладнання в розмірі 111 215,52 грн., яка визначена  Договором.

Щодо доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції ст.10 Закону України “ Про оренду майна державних підприємств та організацій”, колегія суддів зазначає, що  за змістом  ч.4 ст.1  даного Закону оренда майна інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законодавством і договором оренди. Тобто, дана  норма не містить імперативних положень щодо обов”язковості її застосування. Тому  відсутні підстави вважати, що при укладенні сторонами спірного Договору обов”язково повинні були зазначатись істотні умови, передбачені даною статтею, а відтак,  не можна вважати, що відсутність в Договорі цих умов тягне за собою його недійсність.

Окрім того, колегія суддів зважає на те, що  відсутність у спірному Договорі істотних умов, які зазначає апелянт, не  перешкоджає  його виконання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Місцевим судом правильно дотримані вимоги ст.49 ГПК України щодо покладення судових витрат на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства “ Українська пивна компанія” спільного підприємства у формі акціонерного товариства “Українська пивна компанія” залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду  м. Києва  від 24.05.2007 року у справі  № 17/67-40/339-36/214-30/43 залишити без змін.

3.          Матеріали справи  № 17/67-40/339-36/214-30/43  направити до Господарського суду  м. Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Коршун Н.М.