КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2007                                                                                           № 1/72

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Зеленіна В.О.

суддів:                                         Рєпіної Л.О.

Синиці О.Ф.

при секретарі:                     Голюк Н.І.

За участю представників:

Від позивача – Коленченко О. О. – по довіреності.

Від відповідача –Одинець І. В. – по довіреності, Спектор О. М. – по довіреності.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) "Укрнафтопостач"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.05.2007

у справі № 1/72 (Шестак В.І.)

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) Агропромислове підприємство "Ресскі"

до                                                   ТОВ "Укрнафтопостач"

про                                                  визнання недійсним договору.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом до ТОВ “Укрнафтопостач” про визнання недійсним Договору комісії № 6 від 13.02.2004 р., укладеного між ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” та ТОВ “Укрнафтопостач”.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 04.05.2007 р. у справі № 1/72 позов ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” до ТОВ “Укрнафтопостач” про визнання недійсним договору був задоволений.

Зокрема, було відновлено ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” строк звернення до суду з вимогою про визнання недійсним Договору комісії № 6 від 13.02.2004 р., укладеного між ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” та ТОВ “Укрнафтопостач”; визнано недійсним Договір комісії № 6 від 13.02.2004 р., укладений між ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” та ТОВ “Укрнафтопостач”. Цим же рішенням було зобов’язано ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” після набрання законної сили рішенням у даній справі, повернути на розрахунковий рахунок ТОВ “Укрнафтопостач” 1 230 000,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, оскільки вважає, що рішення було прийняте з порушенням норм матеріального права.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.05.2007 р. у справі № 1/72 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає, що воно було прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, є правомірним та обґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2007 р. було порушено апеляційне провадження у справі № 1/72, розгляд справи був призначений на 20.06.2007 р.

20.06.2007 р. розгляд даної справи був відкладений до 11.07.2007 р. у зв’язку з неявкою представника відповідача.

11.07.2007 р. в розгляді даної справи було оголошено перерву до 12.07.2007 р.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу та відзив на неї, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” створено шляхом реорганізації (перетворення) агропромислового підприємства по виробництву будівельних матеріалів, ремонтно-будівельні роботи “Ресскі”.

Статут ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” зареєстрований розпорядженням Чернігівського міського голови № 81-р від 24.02.1999 р.

Згідно зі ст. 143 Цивільного Кодексу України установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут. Статут товариства з обмеженою відповідальністю крім відомостей, передбачених статтею 88 цього Кодексу, має містити відомості про: розмір статутного капіталу, з визначенням частки кожного учасника; склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень; розмір і порядок формування резервного фонду; порядок передання (переходу) часток у статутному фонді.

Стаття 88 Цивільного Кодексу України встановлює, що у статуті товариства вказуються найменування юридичної особи, органи управління товариством, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до товариства та виходу з нього, якщо додаткові вимоги щодо змісту статуту не встановлені цим Кодексом або іншим законом.

З огляду на вище вказані приписи чинного законодавства компетенція органів управління товариством з обмеженою відповідальністю встановлюється в статуті такого товариства на підставі чинного законодавства України.

Зокрема, ст. 92 Цивільного Кодексу України встановлює, що юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов’язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Стаття 97 Цивільного Кодексу України вказує, що управління товариством здійснюють його органи.

Згідно положень статті 99 Цивільного Кодексу України, назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути “правління”, “дирекція” тощо.

Відповідно до ст. 92 Цивільного Кодексу України порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Згідно з п. 10.8. статуту позивача, виконавчим органом товариства є директор, що призначається Зборами Учасників терміном на два роки.

Пункт 10.10. статуту позивача визначає компетенцію виконавчого органу позивача (директора), зокрема, директор товариства має право укладати без погодження Зборами Учасників господарські договори на суму, що не перевищує у десять разів розмір статутного фонду ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі”.

Відповідне право директора з визначеними вище вказаними обмеженнями кореспондується з підпунктом “з” пункту 10.7. статуту позивача: до виключної компетенції Зборів Учасників належить затвердження договорів (угод) на суму, що перевищує у десять разів розмір статутного фонду ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі”. Дане повноваження реалізується Зборами Учасників ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі”, з огляду на абзац 2 пункту 10.7. статуту позивача, тільки при одностайності всіх учасників позивача, оскільки на даний момент в ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” наявні два учасники з рівною кількістю голосів.

Відповідно до пункту 8.1. статуту позивача для забезпечення діяльності товариства за рахунок внесків учасників утворюється статутний фонд в розмірі 46 250,00 грн.

13.02.2004 р. між позивачем та відповідачем був укладений Договір комісії № 6, згідно з умовами якого, комітент (відповідач) доручає комісіонеру (позивачу), а комісіонер (позивач) зобов’язується за винагороду від свого імені та за рахунок комітента укласти договори на закупівлю насіння льону. Згідно з підпунктом 2 п. 1.1. Договору комітент доручає, а комісіонер бере на себе зобов’язання здійснити відправку та доставку комітенту насіння льону транспортною організацією за рахунок комітента.

У пункті 9.1. Договору сторони встановили строк виконання умов договору комісії – до 31.12.2005 р.

У відповідності до п. 1.3. Договору комісії № 6 від 13.02.2004 р., загальна сума договору складає 1 230 000 грн. 00 коп.

Відповідачем, на розрахунковий рахунок позивача, кошти передбачені пунктом 1.3. Договору комісії у розмірі 1 230 000,00 грн. були перераховані повністю.

Сторонами спору до матеріалів справи не було надано доказів надання дозволу (погодження) Зборами Учасників позивача директору позивача на укладення договору комісії № 6, сума якого перевищує 462 500,00 грн.

Згідно ст. 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою – третьою, п’ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного Кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Стаття 207 Господарського Кодексу України встановлює, що господарське зобов’язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що директор позивача під час підписання Договору комісії № 6 від 13.02.2004 р. діяв з перевищенням наданих йому статутом ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” повноважень.

Посилання відповідача на ст. 241 Цивільного Кодексу України, яка встановлює, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов’язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою та правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання, судом першої інстанції обґрунтовано не були прийняті до уваги виходячи з наступного.

Частина 2 ст. 214 Цивільного Кодексу України встановлює, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов’язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1014 Цивільного Кодексу України (виконання договору комісії) комісіонер зобов’язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов’язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, ст. 241 Цивільного Кодексу України підставою для визнання правочину таким, що прийнятий до виконання встановлює обов’язкову наявність дії сторони зобов’язаної за правочином, яка б свідчила про прийняття такого зобов’язання до виконання.

Позивачем же будь-яких дій по виконанню або ж дій які б свідчили про прийняття такого правочину до виконання здійснено не було, чого не заперечує і сам відповідач, будь-яких доказів щодо цього сторонами спору суду не надано. Саме по собі перерахування грошових коштів відповідачем на розрахунковий рахунок позивача на виконання умов Договору комісії і бездіяльність позивача щодо використання даних коштів для виконання Договору комісії в порядку передбаченому ст. 1014 ЦК України є бездіяльністю позивача і ніяк не діями, які б були направлені на виконання або ж на прийняття до виконання зобов’язання за правочином.

Перевіривши матеріали справи, колегія дійшла також до висновку про те, що місцевий господарський суд правомірно та обґрунтовано поновив позивачу строк позовної давності для захисту його права у зв’язку з невеликим строком його пропуску, а також беручи до уваги наявність у позивача поважних причин його пропуску.

У своїй апеляційній скарзі скаржник посилається на Роз’яснення Вищого Арбітражного Суду України від 12.03.1999 р. № 02-5/111 “Про деякі питання практики вирішення спорів, пов’язаних з визнанням угод недійсними” та стверджує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що перераховані відповідачем грошові кошти із посиланням на оспорюваний Договір використовувались у господарській діяльності позивача протягом трьох років, при цьому позивач жодним чином не намагався повернути вказані кошти відповідачеві. Така бездіяльність позивача свідчить про фактичне схвалення оспорюваного Договору комісії від 13.02.2004 р. Таке твердження скаржника є безпідставним, оскільки, як вже зазначалося вище, позивачем будь-яких дій по виконанню Договору комісії № 6 від 13.02.2004 р. або ж дій які б свідчили про прийняття такого правочину до виконання здійснено не було, будь-яких доказів щодо цього суду надано не було.

Також у своїй апеляційній скарзі скаржник стверджує про те, що місцевий господарський суд неправильно застосував ст. 241 ЦК України, а сам лише факт не затвердження оспорюваного договору Зборами Учасників ТОВ Агропромислове підприємство “Ресскі” після його підписання директором не може бути підставою для визнання Договору комісії № 6 від 13.02.2004 р. недійсним. Таке твердження скаржника є безпідставним з огляду на те, що спірний Договір комісії № 6 від 13.02.2004 р. був визнаний недійсним у зв’язку з тим, що був підписаний особою, яка не мала права його підписувати, а не у зв’язку з тим, що він не був затверджений Зборами Учасників товариства.

Враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.05.2007 р. у справі № 1/72 відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрнафтопостач” на рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.05.2007 р. у справі № 1/72 – залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду Чернігівської області від 04.05.2007 р. у справі № 1/72 – залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 1/72 повернути Господарському суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Зеленін В.О.

Судді                                                                                          Рєпіна Л.О.

Синиця О.Ф.

23.07.07 (відправлено)