СУД
РІШЕННЯ

Іменем
України

08.11.2007

Справа №2-7/13296-2007

За позовом Управління Державної
служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в
Автономній Республіці Крим (95013, м. Сімферополь, вул. Мілера, 4,
ідентифікаційний код 08596943)

До відповідача  Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

Про стягнення 566,26 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача - Менжелєєва Г. В.,
предст., дов. №17/1-2-2259 від 19.07.2007 р.

Від відповідача  - не з'явився.

Суть справи: Управління Державної
служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в
Автономній Республіці Крим звернулося до Господарського суду АР Крим з позовом
до Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1про стягнення 566,26 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх обов'язків за договором №ГРЖ08-0730 від
16.09.2005 р. в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем
послуг охорони, через що заборгованість СПД ОСОБА_1перед Управлінням Державної
служби охорони при ГУ МВС України в АР Крим станом на 07.06.2007 р. складає
455,30 грн., яка до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не
погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі
70,90 грн., та 40,06 грн. інфляційних втрат.

У судовому засіданні представник
позивача надав суду уточнення позовних вимог, в яких зазначив, що оскільки
відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування пені
припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало  бути виконано, розмір пені, що підлягає
стягненню з відповідача, становить 42,91 грн. Таким чином, позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 455,30 грн., пеню у сумі 42,91
грн., 40,06 грн. інфляційних втрат, а всього 538,27 грн.

Відповідач у судове засідання двічі
не з'явився, відзив на позов не надав, про причини неявки суд не повідомив, про
час та місце слухання справи був проінформований належним чином рекомендованою
кореспонденцією.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України передбачено, що господарський відкладає в межах
строків, встановлених статтею 69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись
належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання
представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без
їх участі, якщо неявка цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки матеріали справи в
достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення
розгляду справи судом не вбачається.

Суд вважає за можливе розглянути
справу за наявними в ній матеріалами у порядку ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розгляд справи відкладався у
порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ :

16.09.205 р. між Управлінням
Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ
України в Автономній Республіці Крим (Виконавець) та Суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1(Замовник) був укладений договір №ГРЖ08-0730 про
спостереження за допомогою пунктів централізованого спостереження Державної
служби охорони за ручними системами тривожної сигналізації, що встановлені на
об'єктах з реагуванням груп затримання ДСО при надходженні сигналу «ТРИВОГА»,
та їх технічне обслуговування.

Відповідно до п. 2.1 Договору
Виконавець здійснює в інтересах Замовника починаючи з моменту підписання цього
Договору:

-          спостереження за станом та технічне
обслуговування сигналізації, що встановлена на об'єктах Замовника, перелік та
адреси яких зазначені у Дислокації-розрахунку (додаток 1 до Договору), що є
невід'ємною часиною цього Договору;

-          у разі надходження на пункт
централізованого спостереження сигналу про спрацювання сигналізації забезпечує реагування
груп затримання ДСО.

Згідно з п. 2.2 Договору Виконавець
надає послуги за даним Договором з моменту здачі сигналізації, що встановлена
на об'єкті під спостереження і до моменту зняття її з-під спостереження.

П. 3.1 Договору передбачено, що
ціна однієї години спостереження, технічного обслуговування однієї умовної
установки сигналізації за цим договором визначається на підставі розрахунку
нарахованих валових витрат, пов'язаних з цією діяльністю та узгоджується
протоколом узгодження ціни (додаток 2 до Договору), що є невід'ємною частиною
цього договору. Вартість послуг за цим Договором в рік визначається на підставі
Дислокації-розрахунку (додаток 1 до Договору), що є невід'ємною частиною цього
Договору.

Оплата за надані послуги відповідно
до визначених тарифів та кількості годин охорони, кількості умовних установок
сигналізації здійснюється щомісячно шляхом перерахування Замовником відповідної
суми, відповідно до фактичної кількості днів в місяці. Оплата здійснюється
Замовником протягом п'яти днів з моменту виставлення Виконавцем рахунку на
оплату охоронних послуг, що надаються (п. 3.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем належним чином виконувалися свої обов'язки за договором та надавалися
послуги з охорони. Однак, вартість наданих послуг сплачується відповідачем
несвоєчасно та не в повному обсязі. Так, заборгованість СПДОСОБА_1 за жовтень
2006 року складає 455,30 грн. Направлена позивачем претензія про сплату боргу у
зазначеному розмірі (а. с. 10) була залишена відповідачем без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173
Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що
виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у
сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один
суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну
дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого
суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України,
визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої
сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору
та  вимог  цього
Кодексу,  інших актів цивільного
законодавства,  а за відсутності таких
умов та вимог -  відповідно до   звичаїв
ділового  обороту  або
інших  вимог,  що
звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських
зобов'язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою
визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до
закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених
цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання,
то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння
відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193
Господарського кодексу України).

Відповідач не надав суду доказів
погашення ним заборгованості у розмірі 455,30 грн., у той час згідно з
приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень, способом, передбаченим чинним
законодавством України для доведення фактів такого роду. За таких обставин,
матеріалами справи підтверджується невиконання відповідачем своїх обов'язків за
договором №ГРЖ08-0730 від 16.09.2005 р. в частині повної та своєчасної оплати
вартості наданих позивачем послуг охорони, через що суд визнає вимоги позивача
про стягнення з СПД заборгованості СПДОСОБА_1 на надані в жовтні 2006 року
послуги у розмірі 455,30 грн. такими, що підлягають задоволенню.

Ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу
України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується
заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин,
передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть
застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види
забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у
господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК
України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК
України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Отже, види забезпечення виконання
зобов'язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне
виконання зобов'язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій
задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов'язань
будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також
створює зобов'язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що
у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором
або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 6.2.2 Договору сторони
передбачили, що у разі несвоєчасної (неповної) оплати наданих послуг Замовник
сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у
період надання послуг, від суми заборгованості за кожен день прострочення
платежу.

Керуючись вказаним положенням
договору, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача пені за період
з листопада 2006 року по серпень 2007 року у сумі 70,90 грн.

У судовому засіданні представник
позивача надав суду уточнення позовних вимог, в яких зазначив, що оскільки
відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування пені припиняється
через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало  бути виконано, розмір пені, що підлягає
стягненню з відповідача, становить 42,91 грн.

Поте, суд зазначає, що згідно з ч.
6 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не
приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову
відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь
права і охоронювані законом інтереси.

За таких обставин, вищевказане
уточнення позовних вимог не може бути прийняте судом, оскільки позивачем при
подачі позову були порушені норми матеріального права, зокрема, частини 6
статті 232 Господарського кодексу України, та розмір пені обчислений всупереч
вимогам чинного законодавства України.

Крім того, суд звертає увагу на те,
що позивачем також допущені певні помилки при здійсненні розрахунку пені в
частині зазначення розміру облікової ставки НБУ. Так, згідно з Листом НБУ від
06.06.2006 р. N 14-011/1373-6039, розмір облікової ставки з 10.06.2006 р.
встановлений на рівні 8,5%.

Таким чином, стягненню з
відповідача пеня у розмірі 38,38 грн. (455,30 грн. х 17% (подвійна облікова
ставка НБУ) : 365 дн. х 181 дн.).

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання,
на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом встановлено, що сума
інфляційних втрат у розмірі 40,06 грн., згідно з доданим до позовної заяви
розрахунку, обчислена позивачем правомірно, а тому також підлягає стягненню з
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1на користь позивача.

Державне мито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на обидві
сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь
Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим (95013, м. Сімферополь,
вул. Мілера, 4, ідентифікаційний код 08596943) заборгованість у розмірі 455,30
грн., пеню у сумі 38,38 грн., 40,06 грн. інфляційних втрат, 96,14 грн.
державного мита та 111,22 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

3.          В іншій часині позову відмовити.

4.          Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний
І.І.