ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

06.11.2007

Справа №2-7/12815-2007

За позовом Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» в особі Феодосійського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (98100, м. Феодосія, Керченське шосе, 27, ідентифікаційний код 25738451)

До відповідача Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (98100, м. Феодосія, вул. Карла Лібнехта, 8, ідентифікаційний номер 03348086)

Про стягнення 1041,38 грн.

Суддя Дворний І. І.

представники:

Від позивача – Герман В. О., предст., дов. від 25.12.2006 р.

Від відповідача - Майорова Н. М., предст., дов. №38 від 10.012.007 р.

Суть справи: Дочірня компанія «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» в особі Феодосійського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів звернулася до Господарського суду АР Крим з позовом до Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення 1041,38 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх обов’язків за договором №349 від 09.02.2007 р. в частині повної та своєчасної оплати вартості транспортованого природного газу, через що заборгованість Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства перед Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» в особі Феодосійського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів складає 926,12 грн., яка до часу подачі позову до суду в добровільному порядку не погашена. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 64,10 грн., 3% річних у розмірі 11,65 грн. та 39,51 грн. інфляційних втрат.

16.10.2007 р. до ГС АР Крим від Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства надійшла заява, в якій відповідач зазначив, що сума боргу у розмірі 926,12 грн. була сплачена платіжним дорученням №1162 від 05.10.2007 р., через що просить припинити провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що сума основного боргу у розмірі 926,12 грн. дійсно була сплачена після порушення провадження у справі, через що просить припинити провадження у справі в цій частині та стягнути з відповідача пеню, 3% річних, інфляційні втрати та судові витрати. Вказані пояснення прийняті судом до розгляду.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи судом не вбачається.

Розгляд справи відкладався у порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

09.02.2007 р. між Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Феодосійського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» (Трансгаз) та Феодосійським виробничим підприємством водопровідно-каналізаційного господарства (Замовник) був укладений договір про надання послуг з транспортування природного газу №349, п. 1.1 якого передбачено, що предметом Договору є надання послуг з транспортування природного газу по мережах Трансгазу від пунктів прийому-передачі в магістральні трубопроводи до газорозподільної станції та передача його в обсягах, визначених в п. 2.1 цього договору у газову мережу Газорозподільної організації – Міськгаз (ГРО) в загальному потоці газу для подальшого транспортування Замовнику. Замовник зобов’язується прийняти вказаний обсяг газу, оплатити Трансгазу послуги з транспортування газу та виконувати інші обов’язки, передбачені цим договором.

Згідно з п. 7.1 Договору оплата послуг по транспортуванню газу здійснюється Замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Трансгазу за 10 календарних днів до початку місяця поставки в розмірі 100% вартості запланованих місячних обсягів природного газу.

Відповідно до п. 7.2 Договору остаточний розрахунок за послуги по транспортуванню природного газу, що були надані у звітному місяці, здійснюється Замовником у термін до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі двосторонніх актів виконаних робіт Трансгазу шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Трансгазу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем належним чином виконувалися свої обов’язки за договором та транспортувався природний газ, про що свідчать наявні в матеріалах справи акти виконаних робіт, підписані обома сторонам та скріплені печатями підприємств. Однак, відповідачем вартість транспортованого газу оплачувалася не своєчасно та не в повному обсязі, через що заборгованість Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства перед Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» в особі Феодосійського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів складає 926,12 грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. При цьому, майново-господарськими, згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов’язань міститься в ч. 1 ст.193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання — відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ст. 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Під час розгляду справи відповідачем було надане суду платіжне доручення №1162 від 05.10.2007 р. про сплату заборгованості у сумі 926,12 грн. (а. с. 21). За таких обставин, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу через відсутність предмету спору на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов’язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Під неустойкою, відповідно до ст. 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, види забезпечення виконання зобов’язань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобов’язання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобов’язань будь-яким з видів, передбачених ст. 546 Цивільного кодексу України, також створює зобов’язувальні правовідносини між кредитором та боржником.

Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В п. 8.3 Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну оплату послуг по транспортуванню газу у строки, зазначені в п. 7.2 цього договору, Замовник повинен сплатити на користь Трансгазу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується, починаючи з 11 числа місяця, наступного за звітним.

Судом встановлено, що заявлена позивачем до відшкодування сума пені у розмірі 64,10 грн., згідно з доданим до позовної заяви розрахунку, обчислена ним правомірно, не перевищує подвійної облікової ставки, яка діяла в охоплений розрахунком період, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Феодосійського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз».

Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо встановлення обов’язку боржника по сплаті на користь кредитора 3% річних від простроченої суми суд вважає таким, що кореспондується зі ст. 536 ЦК України, яка встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти.

Судом встановлено, що суми інфляційних втрат у розмірі 39,51 грн. та 3% річних у сумі 11,65 грн., згідно з доданим до позовної заяви розрахунку, обчислені позивачем правомірно, а тому також підлягають стягненню з Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на користь позивача.

Оскільки сума основного боргу була погашена відповідачем після звернення позивача до суду та, відповідно, порушення провадження у справі, державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням викладеного, керуючись п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (98100, м. Феодосія, вул. Карла Лібнехта, 8, ідентифікаційний номер 03348086) на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» в особі Феодосійського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (98100, м. Феодосія, Керченське шосе, 27, ідентифікаційний код 25738451) пеню в сумі 64,10 грн., 39,51 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 11,65 грн., 102,00грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          Припинити провадження у справі в частині стягнення з Феодосійського виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства (98100, м. Феодосія, вул. Карла Лібнехта, 8, ідентифікаційний номер 03348086) на користь Дочірньої компанії «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в особі Управління магістральних газопроводів «Харківтрансгаз» в особі Феодосійського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів заборгованості у розмірі 926,12 грн.

4.          Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Дворний І.І.