КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2007                                                                                           № 18/251

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Кондес  Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Кунець С.В. -за дов.

від відповідача - Мусько С.В. - за дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ЗАТ "Благо" - Страхова компанія"

на рішення Господарського суду м.Києва від 30.05.2007

у справі № 18/251

за позовом                               Акціонерного товариства закритого типу Страхова компанія "Велта"

до                                                   ЗАТ "Благо" - Страхова компанія"

про                                                  стягнення 8 466,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.05.2007р. у справі№ 18/251  задоволено          повністю позов   АТЗТ СК „Велта” до ЗАТ „Благо" - Страхова компанія” про стягнення 8 466,91 грн., підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 8 133,55 грн.- частка страхового відшкодування,  333,36 грн. –пеня та  судові витрати.

Відповідач, не погодившись з рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на  неповне з”ясування обставин, що мають значення  для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт звертає увагу на несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку  без поважних  на це причин, що є підставою для відмови у страховому відшкодуванні,  а всі необхідні документи для виплати своєї перестрахованої частки, які  позивач направив 09.10.2006р., відповідачем були втрачені і після неодноразового звернення по телефону до позивача з проханням надати копії документів, від позивача так і не були отримані.

Відповідач розцінює такі дії позивача, як недобросовісне виконання умов договору з метою приховання інформації, що має істотне значення для здійснення відповідачем виплати.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає її вимоги необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають задоволенню, тому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія установила наступне:

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до відповідача про стягнення 8 133,55 грн.-  частка страхового відшкодування по автомобілю Страхувальника Гризунова О.А. ( 9,05194% від суми збитку) на підставі Договору №14/2004 від 20.10.2004р. „Про загальні умови  факультативного перестрахування ( ретроцесії)”, 333,36 грн.- пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення згідно п.3.3.5 Договору.

Відповідач в суді першої інстанції письмового відзиву на позов не надав.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають  задоволенню, з огляду на наступне:

Як свідчать матеріали справи,  між сторонами 20.10.2004р. укладений договір №14/2004  про загальні умови факультативного перестрахування  ( ретроцесії), на підставі якого між сторонами укладений Ковер-нот ( Договір перестрахування № ТР139/2005-5 від 13.09.2005р., за умовами якого позивач ( перестрахувальник) передав, а відповідач (перестраховик) прийняв у перестрахування автомобіль марки „БМВ Е60/525і, 2005 року випуску, д.н.з. АХ 3448 АЕ, що належить Гризунову Олександру Анатолійовичу.

Зазначений автомобіль був застрахований позивачем за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 001007 серії ТР від 12.09.2005р.

15.07.2006р. сталася ДТП, у результаті якої автомобілю „БМВ Е60/525і”,2005 року випуску, д.н.з.АХ 3448 АЕ були спричинені ушкодження.

18.07.2006р. Гризунов О.А. телефонограмою сповістив позивача про настання страхового випадку з автомобілем марки „БМВ Е60/525і”,2005 року випуску, д.н.з. АХ 3448 АЕ.

04.09.2006р. позивачем був  затверджений розрахунок суми страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню на користь Гризунова Олександра Анатолійовича у розмірі 89 504,23грн., який складений на підставі  звіту Національного центру  незалежних експертиз № 4193 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу.  Зазначена сума страхового відшкодування була сплачена  на користь Гризунова О.А. у повному розмірі, про що свідчать видаткові касові ордери №455 від 09.10.2006р. та №453 від 06.10.2006р.

Відповідно до п.3.3.1 Договору про загальні умови факультативного перестрахування ( ретроцесії) № 14/2004 від 20.10.2004р. відповідач зобов’язаний перерахувати позивачеві ( або  за його заявою страхувальникові) страхове відшкодування, розмір якого розрахований за умовами даного договору та конкретного договору перестрахування, в строк, передбачений даним договором, якщо інше не передбачено конкретним договором перестрахування.

За умовами  Ковер-ноту відповідальність перестраховика ( відповідача) складає 8 133,55грн., що у відсотковому відношенні становить 9,05194%.

Згідно умов п.3.1.6 договору факультативного перестрахування позивач листом №14/2004 від 09.10.2006р. сповістив відповідача про настання страхової події.

Відповідач свій обов’язок, відповідно до п.17.2 та п.17.4 Ковер-ноту (договору перестрахування) № ТР 139/2005-5 від 13.09.2005р. не виконав. У встановлений  п.17.2 зазначеного договору строк, свою частку страхового відшкодування  по даній страховій події на розрахунковий рахунок позивача не перерахував.

23.01.2007р. на адресу відповідача була направлена претензія від 15.01.2007р. , але на претензію відповідач своїх обов’язків, передбачених договором факультативного перестрахування №14/2004 від 20.10.2004р. та конкретним договором перестрахування №139/2005-5 від 13.09.2005р. так і не виконав.

Як визначено частиною 2 статті 193 ГК України  кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтями 525,526 Цивільного кодексу України  зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.3.4.2 Договору „Про загальні умови факультативного перестрахування” №14/2004 від 20.10.2004р. визначено вичерпний перелік причин, при наявності яких відповідач має право відмовити позивачу у виплаті своєї частки страхового відшкодування, або зменшити її.

Відповідач ні на одну із цих причин не посилається, а інші підстави, на які відповідач посилається у своїй апеляційній скарзі, не відповідають обставинам справи, оскільки в п.5.3.4  Договору добровільного страхування  транспорту зазначено, що страхувальник зобов’язаний повідомити страховика протягом 48 годин ( не враховуючи  вихідних та святкових   днів) про настання страхового випадку, а дата настання страхового випадку 15.07.2006р. з автомобілем БМВ Е60/525і, держ.номер АХ 3448 АЕ під керуванням Гризунова О.А. припадає на суботу і , отже, страховик був повідомлений про настання страхового випадку вчасно.

Крім того, позивач своїм листом за вих. № 1909/1 від 15.08.2006р. повідомляв відповідача  про те, що страхувальник , перебуваючи в шоковому стані після ДТП, невірно вказав дату настання страхового випадку і доказом отримання якого є факсимільна відповідь відповідача на даний лист за вих.№ 424 від 16.08.2006р. ( копії  зазначених листів додані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу).

До того ж , слід звернути увагу на те, що відповідач  в апеляційній скарзі сам підтверджує той факт, що пакет документів стосовно страхового випадку ним був втрачений  і що лише  у телефонному режимі він  просив  позивача надати повторно пакет зазначених документів , а також те, що вже після винесення судом першої інстанції рішення по даній справі  листом за вих.№ 436 від 03.07.2007р. звернувся до позивача з проханням надати йому копію справи за договором перестрахування № ТР 139/2005-5  (копію листа відповідач додав до апеляційної скарги).

Вина відповідача підтверджена матеріалами справи та наявними в ній доказами.

Відповідач необґрунтовано ухиляється від виконання свого обов’язку по відшкодуванню збитку  перестрахувальнику ( позивачу)  у відповідності з прийнятим на себе обсягом відповідальності.

Крім того, за прострочення виконання  відповідачем зобов’язань, позивачем правомірно нарахована пеня у розмірі 333,36 грн., яка передбачена п.3.3.5 Договору факультативного перестрахування, розмір якої відповідає  матеріалам справи та умовам договору.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає рішення без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану – без задоволення.

Керуючись ст..ст.99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.05.2007р. у справі №18/251 залишити без змін, а апеляційну скаргу ЗАТ „Благо” -  Страхова компанія” – без задоволення.

2. Матеріалим справи № 18/251 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді