ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.12.07
р.
Справа № 9/285

Господарський
суд Донецької області у складі судді Марченко О.А.при секретарі судового
засідання Гутевич С.Ю.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за
позовом Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Брянка

до
відповідача Закритого акціонерного товариства „Сталеливарна компанія”, м.Амвросіївка

про
стягнення 23 226грн.39коп.

За
участю представників сторін:

від
позивача: ОСОБА_2 - представник (за дов. №120 від 12.11.2007р.);

від
відповідача: не з`явився.

СУТЬ
СПОРУ:

Позивач,
Приватний підприємець ОСОБА_1, м.Брянка звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до відповідача, Закритого акціонерного товариства
„Сталеливарна компанія”, м.Амвросіївка про стягнення заборгованості в розмірі
23 226грн.39коп., яка складається з основного боргу в сумі 16 000грн.00коп.,
пені в розмірі 6 205грн.00коп. та процентів за користування безпідставно
отриманими грошами в сумі 1 021грн.39коп.

В
обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір №01/06/05 від
01.06.2005р., платіжні доручення №33 від 03.06.2005р., №504 від 01.02.2007р.,
претензію б/н від 08.12.2005р.

Відповідач
надав відзив на позовну заяву №01-07 від 07.11.2007р., відповідно до якого
позовні вимоги не визнає та просить суд зупинити провадження по справі,
посилаючись на те, що стосовно Закритого акціонерного товариства „Сталеливарна
компанія”, м.Амвросіївка відкрито провадження за справою №45/53б про
банкрутство.

Згідно
довідки Головного управління статистики у Донецькій області №22-15/3441 від
06.11.2007р. Закрите акціонерне товариство „Сталеливарна компанія”, м.Амвросіївка
станом на 06.11.2007р. в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій
України значиться як юридична особа.

Розгляд
справи відкладався.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у попередніх
судових засіданнях, господарський суд встановив:

01.06.2005р.
між Приватним підприємцем ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством
„Сталеливарна компанія” був укладений договір поставки продукції №01/06/05,
відповідно до якого постачальник (відповідач) зобов`язується поставити покупцю
(позивачу) товарну продукцію, зазначену в п.1.2 даного договору, а покупець
зобов`язується прийняти та оплатити її на умовах даного договору (п.1.1
договору).

Відповідно
до умов п.1.3 договору відповідач повинен щомісячно здійснювати орієнтовану
поставку продукції в кількості 300 тон, а позивач повинен здійснити передоплату
на поточний рахунок постачальника у розмірі 50% від суми вартості місячного
об`єму виготовленої продукції відповідно до виставленого рахунку (п.2.2.1
договору).

Згідно
рахунку №18 від 03.06.2005р. платіжним дорученням №33 від 03.06.2005р., копія
якого наявна в матеріалах справи, позивачем перераховано на адресу відповідача
суму передоплати в розмірі 17 000грн.00коп.

За
твердженням позивача, всупереч вимогам договору, відповідач не поставив
обумовлену договором продукцію до теперішнього часу.

08.12.2005р.
позивачем на адресу відповідача була направлена претензія з вимогою повернення
авансового платежу в розмірі 17 000грн.00коп. Однак дана претензія залишена
відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно
до платіжного доручення №504 від 01.02.2007р. Закрите акціонерне товариство
„Сталеливарна компанія”, м.Амвросіївка перерахувало позивачу частину авансового
внеску в розмірі 1 000грн.00коп. (копія платіжного доручення наявна в
матеріалах справи).

Таким
чином, на момент подачі позовної заяви за відповідачем залишилась сума боргу в
розмірі 16 000грн.00коп.

Згідно
вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Зобов'язанням
у свою чергу є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку
(ст.509 Цивільного кодексу України).

Стаття
174 Господарського кодексу України передбачає, що господарські зобов`язання
можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом,
а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як
вбачається з матеріалів справи, позивач свої обов`язки за договором виконав
належним чином, здійснивши передоплату продукції. Відповідач свої зобов`язання
виконав не в повному обсязі, у зв`язку з чим у останнього виникла
заборгованість у розмірі 16 000грн.00коп.

Відповідно
до відзиву на позовну заяву, відповідач визнає суму основного боргу в розмірі
16 000грн.00коп. Однак зазначає наступне:

02.06.2007р.
ухвалою господарського суду Донецької області порушено провадження по справі
№45/53б про банкрутство боржника Закритого акціонерного товариства
„Сталеливарна компанія”, м.Амвросіївка за кредиторськими вимогами Управління
Пенсійного Фонду України в Амвросіївському районі м.Амвросіївка. Введено
мараторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно
до п.п.24 ст.1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом”, мораторій на задоволення вимог кредиторів є
зупиненням виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати
податків та зборів, термін виконання яких настав до дня введення мораторію.

15.08.2007р.,
з метою виявлення усіх кредиторів та осіб, які бажають прийняти участь у
санації боржника, у підготовчому засіданні ухвалою господарського суду
Донецької області встановлено строк для надання до офіційного друкованого
органу Верховної Ради України оголошення про порушення справи №45/53б про
банкротство Закритого акціонерного товариства „Сталеливарна компанія”,
м.Амвросіївка.

28.08.2007р.
в газеті „Голос України” №151 опублікрвано оголошення про порушення справи
№45/53б про банкротство Закритого акціонерного товариства „Сталеливарна компанія”,
м.Амвросіївка (копія витягу з газети додана до матеріалів справи).

Відповідно
до п.15 ст.11 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом”, після опублікування оголошення про порушення справи
про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від
настання строку виконання зобов'язань мають право подавати заяви з грошовими
вимогами до боржника згідно зі статтею 14 цього Закону.

Згідно
п.1 ст. 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом” конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня
порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня
опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження
у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові
заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Позивачем
не надано доказів звернення з заявою про визнання конкурсним кредитором до
Господарського суду Донецької області по справі про банкрутство відповідача.

Ухвалою
від 23.10.2007р. господарським судом затверджено реєстр кредиторів, згідно якої
Приватний підприємець ОСОБА_1, м.Брянка, свої кредиторські вимоги не заявив.

Таким
чином, відповідно до п. 5 ст. 31 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги конкурсних
кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання,
або не заявлені взагалі, вважаються погашеними.

З
огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного
підприємця ОСОБА_1, м.Брянка в частині стягнення основного боргу в розмірі 16
000грн.00коп. є такими, що підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно
до п.4.1 договору за прострочення поставки або недопоставку партії продукції
постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% вартості продукції,
непоставленої в строк та за кожен день прострочення або недопоставки.

Відповідно
до зазначеного пункту договору, позивачем нарахована пеня в розмірі 6 205грн.00коп.
за період прострочення з 31.01.2006р. по 31.01.2007р.

Суд
вважає розрахунок позивача необґрунтованим з огляду на наступне:

За
приписом ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного
законодавства.

Оскільки
претензія отримана відповідачем 13.12.2005р., про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи, тому
строк виконання вимоги закінчився 20.12.2005р., а відповідно, пеня повинна бути
нарахована з 20.12.2005р.

Крім
того, відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування
штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не
встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,
коли зобов`язання мало бути виконане.

Оскільки
умовами договору не передбачені строки нарахування пені, тому термін
нарахування пені становить шість місяців від 20.12.2005р.

Таким
чином, сума пені в розмірі 6 205грн.00коп., нарахована позивачем, не відповідає
нормам чинного законодавства України.

Крім
того, враховуючи підстави відмови у задоволенні суми основного боргу, суд
вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 6 205грн.00коп. не
підлягають задоволенню.

Згідно
з п.67 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення,
затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988р. №888, на яке є
посилання в п.6.7 договору, за користування безпідставно отриманих
постачальником або покупцем грошовими сумами при розрахунках за продукцію винна
сторона сплачує іншій стороні за весь час користування 5% річних.

За
розрахунком позивача, відповідач повинен сплатити 5% річних в сумі 1
021грн.39коп.

З
підстав, зазначених вище, вимоги позивача в частині стягнення 5% річних в сумі
1 021грн.39коп. не підлягають задоволенню.

Судові
витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, встановленому ст.49
Господарського процесуального кодексу України.

На
підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу
України, ст.ст.174, 193 Господарського кодексу України, Закону України „Про
відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст.ст.
4-2, 4-3, 22, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Брянка до відповідача, Закритого акціонерного
товариства „Сталеливарна компанія”, м.Амвросіївка про стягнення заборгованості
в розмірі 23 226грн.39коп., яка складається з основного боргу в сумі 16
000грн.00коп., пені в розмірі 6 205грн.00коп. та процентів за користування
безпідставно отриманими грошами в сумі 1 021грн.39коп. - залишити без
задоволення.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його
прийняття.

У
судовому засіданні 12.12.2007р. оголошено повний текст рішення.

Суддя
Марченко О.А.