ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.06.2007 р.                                                                                                  Справа № 5/658

За позовом Суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Томчишена Володимира Сергійовича, 63601, Харківська область, смт.Шевченкове, вул.Мічуріна, 21, к.1

до відповідача  Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62" 37673, Полтавська область, Миргородський район, с.Петрівці

про стягнення  245000,00 грн.

Суддя  Георгієвський В.Д.

Представники:

Від позивача  Соловйова В.В., дор. № ВСК 890124 від 24.12.05р..

Від відповідача Івахно М.Ф., дор. № 108 від 26.03.07р.

Ухвалою суду від 27.03.07р. відповідно до ст.69 ГПК України був продовжений  строк розгляду справи.

Відповідно до ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.06.07р. по 11.06.07 р.

СУТЬ СПОРУ:  розглядається позовна заява Суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Томчишена Володимира Сергійовича (номер ДРФО ) звернувся з позовом до ДП "Дібрівський кінний завод № 62" () з вимогою стягнути з відповідача 225000,00 грн. основного боргу за надану юридичну допомогу та 20000,00 грн. штрафних санкцій за порушення строків розрахунку згідно укладеного між ними договору про надання юридичної допомоги  № 1 від 13 січня 2005 року.

Позовні вимоги позивача ґрунтуються на договорі юридичної допомоги № 1 від 13 січня 2005 року, укладеному між ним та відповідачем.

Відповідно до п.6.2 зазначеного Договору позивач зобов"язався надати та надав відповідачеві комплекс юридичної допомоги по справі № 8/5 в господарському суді Полтавської області за позовом АППБ "Аваль" до відповідача про стягнення 1343963,93 грн., що підтверджується рішенням господарського  суду Полтавської області від 11 березня 2005 року у справі № 8/5.

Згідно із п.3.1.4. Договору відповідач зобов"язувався сплатити позивачеві за надану договору юридичну допомогу згідно із виставленим рахунком або акту наданої юридичної допомоги, незалежно від погодження і підписання їх відповідачем.

На час розгляду справи відповідач свої зобов"язання за договором не виконав, проти позову заперечує, посилаючись на недійсність договору та на невідповідність договору загальним засадам цивільного законодавства, зазначеним в п.6 ст.3 ЦК України, а саме принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також ст.180 ГК України та ч.1, ч.2 ст.207 ГК України та ст.215 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача свої вимоги підтвердив та просить їх задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

13 січня 2005 року між сторонами було укладено договір про надання юридичної допомоги № 1 (далі - Договір).

Згідно із п.3.1.4. Договору відповідач зобов"язаний сплатити позивачеві за надану по договору юридичну допомогу згідно із виставленим рахунком або акту наданої юридичної допомоги, незалежно від погодження і підписання їх відповідачем.

26 липня 2005 року позивач надіслав на адресу відповідача рахунки за договором № 1 від 13 січня 2005 року та акт наданої юридичної допомоги згідно з договором № 1 від 13 січня 2005 року згідно з описом поштового відправлення від 26.07.2005 р. Зазначені документи було отримано відповідачем, що було підтверджено представником відповідача у судовому засіданні. Крім цього, представник відповідача підтвердив факт надання позивачем юридичної допомоги за договором № 1 від 13 січня 2005 року, а також факт прийняття даної послуги за цим же договором. Зазначені документи є підставою для здійснення оплати відповідно до умов договору.

Крім цього, відповідно до ч.2 статті 35 ГПК України зазначені обставини встановлено рішенням господарського суду полтавської області від 06.10.2005 р. по справі № 5/462 між тими  ж сторонами, а тому суд вважає встановленим те, що позивач надав правову допомогу повністю і має право вимоги на оплату наданих послуг в сумі 50000 грн. та 30 відсотків від 1343963,93 грн. Зазначене рішення  набрало законної сили та виконано сторонами. Крім цього, суд також приймає до уваги той факт, що за зазначеним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто 25000 грн. заборгованості. Дане рішення не оскаржувалося жодною із сторін ні в апеляційному ні в касаційному порядку.

Твердження представників відповідача про недійсність спірного договору не мають право правового та фактичного обґрунтування, оскільки  спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів недійсності договору.

Відповідно до частини 1 статті 55  Господарського кодексу України, суб"єктами господарювання  визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи  господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов"язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов"язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Спірний договір з боку відповідача укладено генеральним директором, який діяв на підставі Статуту підприємства.

Згідно із ч.1 статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов"язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частина 2 статті 57 Господарського кодексу України визначає, що в установчих  документах повинні бути зазначені найменування суб"єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до розділу 5 статуту відповідача, зареєстрованого Миргородською районною державною адміністрацією від 25.10.2001 р., визначено порядок управління підприємством та компетенцію Генерального директора підприємства. Так, згідно із п.5.5 Статуту відповідача генеральний директор підприємства діє від імені підприємства, укладає договори, видає доручення, представляє його на підприємствах, в установах і організаціях. Обмежень зазначеної компетенції генерального директора визначеної у статуті підприємства не встановлено. Таким чином, генеральний директор  згідно із статутом відповідача наділений необхідними повноваженнями для укладення будь-яких договорів від імені відповідача.

Судом відхиляються посилання представників відповідача  на п.4.6 статуту як на обмеження компетенції генерального директора щодо укладення угод від імені підприємства, оскільки зазначений пункт статуту визначає права підприємства, а не обов"язки, крім цього розділом статуту відповідача, яким визначено порядок управління підприємством та його органи, які діють від імені підприємства та набувають від його імені цивільних прав та обов"язків, зокрема зазначеним пунктом не передбачено здійснення управління підприємством у будь-якій формі з боку Державного управління справами.

Разом з тим, п.5.6. Статуту передбачено, що генеральний директор підзвітний у своїй діяльності лише Державному управлінню справами. Тобто зазначений пункт статуту стосується лише правовідносин засновника та генерального директора .

Судом не приймаються твердження відповідача про несхвалення даної угоди Державним управлінням справами, оскільки не надано доказів несхвалення даної угоди, напроти матеріали справи містять докази, (зазначене підтверджене у судовому засіданні представниками відповідача), які підтверджують часткову оплату наданих послуг за спірним правочином, здійснену за рішенням господарського суду Полтавської області від 06.10.2005 року у справі № 5/462, що слід розглядати як доказ прийняття послуг за договором та як доказ схвалення договору як з боку відповідача тай і його засновника.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших і  вимог, що звичайно ставляться.

Позовні вимоги ґрунтуються  на договорі № 1 від 13 січня 2005 року, який є за своєю юридичною природою договором про надання послуг, тому слід застосовувати приписи статті 903 ЦК України, яка передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов"язаний оплатити надану йому послугу в розмір, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно  до ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов"язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Розрахунок неустойки в матеріалах справи.

Позовні вимоги є обгрунтвоаними та підлягають задоволенню.

Керуючись  ст.ст. 526, ч.2 ст.530, ч.1 ст.624 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 35, 49, 82-85 ГПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дібрівський кінний завод № 62"  37673, Полтавська область, Миргородський район, с.Петрівці ( ,  р/р 176, Перша київська філія АТ ВАБанк, МФО 321637)  на користь Суб"єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Томчишена Володимира Сергійовича, 63601, Харківська область, смт.Шевченкове, вул.Мічуріна, 21, к.1 (номер ДРФО , р/р 095 у ХФ АКБ "Правекс-Банк" м.Харків, МФО 350493) - 245000,00 грн. - боргу, 2450,00 грн. витрат на сплату  держмита та 118,00 грн.  витрат на  інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ при набранні цим рішенням законної сили.

Суддя                                                             Георгієвський В.Д.