ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.07                                                                                        Справа №  20/240/07

Суддя

м. Запоріжжя

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Український графіт”, м.Запоріжжя

до Державного підприємства “Завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів”, м.Запоріжжя

про стягнення суми 284 496,20 грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Слятина Д.О. (довіреність №021/35 від 01.01.2007р.);

Від відповідача-  –Шостак О.М. (довіреність №01/436 від 13.09.2007р.);

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений  позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 284496,20 грн., з яких 168 769,30 грн. –основний борг, 86 072,70 грн. –пеня, 21771,24 грн. –інфляційні втрати, 7882,96 грн. –3% річних.

Ухвалою господарського суду від 07.05.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/240/07, судове засідання  призначено на 02.07.2007р. Ухвалою голови господарського суду Запорізької області від 02.07.2007р. в порядку ст.69 ГПК України строк вирішення спору у справі продовжений на один місяць –до 03.08.2007р. Ухвалою суду від 02.07.2007р. розгляд справи відкладено на 24.07.2007р. Ухвалою суду від 10.07.2007р. провадження у справі зупинено до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги на ухвалу Запорізького апеляційного господарського суду у справі №20/240/07 і повернення матеріалів справи до господарського суду Запорізької області. Ухвалою суду від 24.10.2007р. після усунення обставин, що зумовили зупинення, провадження у справі поновлено з 08.11.2007р., розгляд справи призначений на 08.11.2007р.

У судовому засіданні 08.11.2007р. за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить виправити описку у тексті позовної заяви, а саме в реченні: “Истцом был выставлен ответчику счет на оплату №44211 от 31.01.2006р. на суму...”, номер та дата рахунку вказані невірно, просить заміть номеру рахунку №44211, вважати, що рахунок має   номер №44092   від 30.12.2005р.

У порядку ст. 22 ГПК України заява про уточнення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Таким чином, предметом розгляду справи є уточнені позовні вимоги, мотивовані обставинами, викладеними у позові, та обґрунтовані ст.ст. 625,692,549,550 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Відповідач надав відзив, в якому позовні вимоги у розмірі 168769,30 грн. основного боргу визнав у повному обсязі. Пояснив, що борг виник у зв’язку з реалізацією плану досудової санації підприємства, в якому позивач був учасником. Рішення не було прийнято із-за кадрових змін у Міністерстві, а потім у зв’язку з прийняттям Закону України “Про управління об’єктами державної власності”. Просить розглянути цю ситуація як форс –мажорну і не стягувати пеню та штрафні санкції.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін,  суд

ВСТАНОВИВ:

18.10.2004 р. між Відкритим акціонерним товариством “Український графіт” (постачальник, позивач) та Державним підприємством “Завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів” (споживач, відповідач) був  укладений договір №804/41194/04 на поставку енергоресурсів абоненту, згідно з яким позивач зобов`язався постачати теплову енергію, а відповідач –оплачувати їх вартість за  встановленими умовами цього договору  (п.1.1).

Відповідно до п. 6.4 Договору, якими обумовлено порядок розрахунків, споживач зобов`язаний до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, здійснити остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію.

Із матеріалів справи слідує, що ВАТ “Український графіт” належно виконував умови договору щодо постачання відповідачу теплової енергії, поставив  теплову енергію у грудні 2005р. на суму 206174,36 грн., що підтверджується актом приймання-передачі. 30.12.2005р. позивачем був виставлений рахунок №44092 на суму 206174,36 грн.

Проте відповідач здійснив оплату поставленої теплової енергії лише частково в сумі 37405,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3878 від 28.04.2006р., внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 168 769,30 грн.

27.03.2007р. на адресу відповідача була направлена претензія № 16/1007  на суму 366483,91 грн. щодо сплати поставленої теплової енергії. Листом №01/120 від 03.04.2007р. ДП “Завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів” визнав наявну заборгованість.

Відповідно до  ст.ст. 525, 526 ЦК України  зобов’язання має  виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов’язків (зобов’язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Відповідач не надав суду доказів виконання зобов’язання і перерахування позивачу заявленої суми основного боргу.

Таким чином, вимоги про стягнення суми 168 769,30 грн. основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача втрати від інфляції за період з січня 2006р. по березень 2007р.  в сумі 21771,24 грн. та 3% річних в сумі 7882,96 грн. за період з 06.01.2006р. по 17.04.2007р.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання грошових зобов’язань, вимоги про стягнення суми 21771,24 грн. втрат від інфляції  є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Перевіривши розрахунок позивача в частині стягнення 3% річних, суд вважає, що позивачем допущена помилка, тому за період з 06.01.2006р. по 17.04.2007р.  підлягає стягненню  сума 6477,97 грн.. –3% річних (168 769,30 грн. х 3%:365 х 467дн).

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 86 072,70  грн. за період з 17.04.2006р. по 04.07.2006р. (102 дні прострочки).

Пунктом 7.1 договору (з урахуванням протоколу розбіжностей) передбачено, що у випадку несвоєчасного здійснення оплати, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від несплаченої суми за кожен день прострочки, але не більше 100% основного боргу.

Відповідно до вимог Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Факт порушення зобов’язання відповідачем суд вважає  доказаним,  однак вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково з урахуванням вимог вказаного закону, а також згідно з ч.6 ст.232 ГК України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання  мало бути виконано.

Як слідує із матеріалів справи, відповідач порушив зобов’язання 06.01.2006р., тому позивач мав право нараховувати пеню з 06.01.2006р. по 06.07.2006р.

Відповідно до ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду 03.05.2007р., він має право нараховувати пеню з 03.05.2006р. по 06.07.2006р. ( 65 днів). Враховуючи, що з 03.05.2006р. по 09.06.2006р. подвійна облікова ставка НБУ становила 19% (9,5х2), а з 10.06.2006р. по 06.07.2006р. –17% (8,5х2),  з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі  5 460,73грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги задовольняються частково.

Вказані у відзиві відповідача обставини не є форс -мажорними, тому суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов’язання (ст.625 ЦК України), у тому числі стягнення пені.

Згідно з ст. 49 ГПК України  судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства “Завод вуглець-вуглецевих композиційних матеріалів” (69600, м.Запоріжжя , Північне шосе, 31-А, МСП-982, п/р 2507 в ЗФ ПУМБ м.Запоріжжя , МФО 313623, ) на користь Відкритого акціонерного товариства “Український графіт” (69600, м.Запоріжжя, Північне шосе, 20, п/р 1 в АБ “Металлург”, МФО 313582, ) суму 168 769  грн. 30 коп. основного боргу, суму 21771 грн. 24 коп. втрат від інфляції, суму 6477 грн. 97 коп. –3 % річних, суму 5460 грн. 73 коп. пені, суму 2024 грн. 79 коп. витрат на державне мито, суму 83 грн. 98 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині  позовних вимог відмовити.

Суддя                                               Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення  підписано    28.01. 2008 р.