ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  18/408-22/226

19.09.07

За позовом   Відкритого акціонерного товариства імені Покришева

до                   Акціонерного товариства «Українська пожежно –страхова компанія»

про                 стягнення  10 390,54 грн.

Суддя   М.Є. Літвінова

Представники:

від позивача           не з’явились

(Димченко О.П. –предст. за довір. №90 від 03.03.2006р. була присутня в судових засіданнях 16.08.2007р, 05.09.2007р.)

від відповідача      не з’явились

(Шевчук Н.Л.  –предст. за довір. №1105 від 14.06.2006р. була присутня в судових засіданнях 05.09.2007р.)

Рішення прийняте 19.09.2007 року, на підставі ст.77 ГПК України, у зв‘язку з оголошенною  в судовому засіданні перервою з  05.09.2007р. по 19.09.2007р.

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства імені Покришева до Акціонерного товариства «Українська пожежно –страхова компанія»10 390,54 грн. страхового відшкодування.

Рішенням Господарського суду від 15.11.2006 року у справі № 18/408 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 року рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2006 року у справі №18/408 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2007 року рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно із резолюцією В.о. Голови Господарського суду міста Києва справу №18/408 передано на новий розгляд судді Шкурату А.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2007 року (суддя Шкурат А.М.) прийнято справу №18/408 до свого провадження та присвоєно справі №18/408-22/226. Розгляд справи призначений на 25.06.2007р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.06.2007 року (суддя Шкурат А.М.) розгляд справи №18/408-22/226 відкладений до 27.08.2007 року.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва №01-1/60 від 19.07.2007 року, справу №26/192 -22/155 передано на розгляд судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.07.2007 року №18/408-22/226 справу прийнято до провадження та судовий розгляд призначено на 16.08.2007 року.

В судовому засіданні 16.06.2007 року представником позивача надані письмові пояснення на вимог ухвали суду від 24.07.2007 року №18/408- 22/226.

В судове засідання відповідач не з’явився,  повноважних представників не направив, вимог ухвали суду від 24.07.2007 року №18/408-22/226 не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.08.2007 року, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 05.09.2007р.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити останні в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, та просив суд відмовити в задоволенні останнього.

Судом оголошено про закінчення розгляду справи по суті та оголошено перерву для прийняття рішення по справі та виготовлення повного тексту рішення, до 19.09.2007р.

Відповідно до ст. 11112 Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством імені Покришева (надалі позивач) та Акціонерним товариством «Українська пожежно –страхова компанія»було укладено Договір у вигляді страхового полісу №76/1/48, на підставі якого булло застраховано автомобіль марки «Рено Меган»(державний номерний знак 00246 ХН) (надалі Договір).

Пунктом 2 страхового полісу передбачено, що страхування здійснюється відповідно до Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту, що діють в АТ «Українська пожежно –страхова компанія», на випадок настання наступних подій:

-          аварії (зіткнення, наїзду, перекидання, падіння);

-          пожежі, самозапалювання;

-          стихійних лих і дії непереборної сили;

-          попадання каміння, падіння предметів та інших нещасних випадків;

-          крадіжки наземного транспортного засобу, пошкодження під час крадіжки, крадіжки деталей, биття скла та наземного транспорту.

Страхове відшкодування сплачується в межах страхової суми з урахуванням експлуатаційного зношення замінних запасних частин та розміру безумовної франшизи за кожним страховим випадком.

Відповідно до довідки Садовського РВУ МВС України в Херсонській області №1720 від 25.02.2005р. 18.02.2005р. в 04 год. 30 хв. на автодорозі Скадовськ –Херсон сталось ДТП за участю автомобіля марки «Рено Меган»(державний номерний знак 00246 ХН) під керуванням Ткачука О.В., внаслідок якої зазначений автомобіль зазнав пошкоджень.

Відповідно до звіту ЗАТ «Херсон –Лада»№0034 від 16.03.2005р. вартість матеріального збитку автомобіля складає 58 647,59 грн.

На виконання умов Договору відповідачем було сплачено позивачу  страхове відшкодування в розмірі 33 203,13 грн.

Однак, на думку позивача, відповідачем не було доплачено суму страхового відшкодування в розмірі 10 390,54 грн., оскільки при виплаті страхового відшкодування відповідач керувався правилами страхування наземного транспорту (крім залізничного транспорту) №38 від 11.11.1997р., які за твердженням позивача на момент скоєння ДТП та настання страхового випадку, а також виплати страхового відшкодування,  втратили чинність.

В зв’язку з наведеними обставинами позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 10 390,54 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2006р. у справі №18/408 в задоволенні позову Відкритого акціонерного товариства ім. Покришева  до Акціонерного товариства «Українська пожежно –страхова компанія»про стягнення 10 390,54 грн., відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 року рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2006 року у справі №18/408 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2007 року рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2006 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2007 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Позивачем були надані суду письмові пояснення з урахуванням мотивів викладених в постанові Вищого господарського суду України від 25.05.2007р. у справі №18/408, в яких останній зазначив наступне.

Страхове відшкодування було виплачено за мінусом суми амортизаційного зносу автомобіля за 9 місяців його експлуатації з моменту укладання договору страхування, а саме суми в розмірі 10 390,54 грн., яка складає суму позову, з посиланням на Правила страхування засобів наземного транспорту №38 від 11 листопада 1997 р. які в липні 2004 року втратили чинність  згідно наказу відповідача, що не відповідає ні умовам договору страхування ні Закону України «Про страхування».

Натомість, за твердженням позивача, ні сам Поліс, ні заява представника господарства не містить посилання саме на Правила №38 від 11.11.1997р., а в розділі 1 Полісу (договору страхування) зазначено, що страхування здійснюється відповідно до правил, що діють в АТ «УПСК»на випадок настання наступних подій (події перелічені в Полісі) –тобто договір містить чітке посилання на правила страхування відповідача, які будуть діяти на момент настання страхового випадку.

При цьому поліс не містить порядку виплати страхового відшкодування у випадку, коли страхова сума становить лише певну частку вартості застрахованого об’єкта та порядку виплати страхового відшкодування у випадку повної конструктивної загибелі ТЗ, а в розділі 8 полісу зазначено, що «всі інші питання, не обумовлені в цьому полісі, регулюються положеннями відповідних правил страхування АТ «УПСК»та чинним законодавством України.

Позивач зазначив, що відповідачем (за чотири місяці до укладання страхового договору) було затверджено нові правила страхування наземного транспорту №53, зареєстровані в Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг 04.03.2004р., які діяли як до укладання самого страхового договору, так і на момент настання страхового випадку, який стався в ніч з 17 на 18 лютого 2005 р. і які діяли на момент виплати страхового відшкодування.

П.п. 12.7, 12.9. Правил №53 та ст. 9 Закону України «Про страхування»передбачає наступне:

- в разі повної конструктивної загибелі ТЗ страховик проводить відшкодування в розмірі страхової суми з врахуванням франшизи та залишкової вартості ТЗ, який залишається у страхувальника.

- у випадку укладання договору страхування на страхову суму, розмір якої становить певну частку дійсної вартості застрахованого об’єкта, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від збитків, які визначені після настання страхового випадку, але не більше страхової суми.

Оскільки пошкоджений автомобіль був застрахований не на повну суму його вартості, а збитки товариства становлять 100% вартості пошкодженого автомобіля, страхове відшкодування повинно було бути виплачене господарству в розмірі 100%  страхової суми за мінусом франшизи та остаточної вартості автомобіля, та з врахуванням додаткових витрат товариства по його транспортуванні та експертизи.

Таким чином, з врахуванням перелічених пунктів Правил №53 та Закону України  «Про страхування», позивач вважає, що відповідачем не доплачено товариству 10390,54 грн. страхового відшкодування.

Крім того, позивач зазначив, що відповідачем було безпідставно застосовані положення Правил страхування АТ «УПСК»№38, затверджених компанією 11.11.1997р. та зареєстрованих в комітеті по нагляду за страховою діяльністю 12.02.1998р., які на момент укладання договору та виплати страхового відшкодування втратили чинність.

Отже, на момент настання страхового випадку -17-18.02.2005р. –який став підставою настання обов’язків для АТ «УПСК»по виплаті страхового відшкодування, Правила №38 втратили чинність, та набули чинності Правила №53 від 19.01.2004р.

Враховуючи викладене позивач просив суд задовольнити позовні вимоги, та стягнути з відповідача суму недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 10390,54 грн.

Відповідачем були надані суду письмові пояснення з урахуванням мотивів викладених в постанові Вищого господарського суду України від 25.05.2007р. у справі №18/408, в яких останній зазначив наступне.

Зазначений Договір страхування укладений відповідно до «Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту (автокаско)», що діють в АТ «УПСК», назва яких зазначена прямо у тексті поліса страхування. Це Правила страхування АТ «УПСК»№38 від 1997 року (зареєстровані у Комітеті по нагляду за страховою діяльністю 12.12.1998р.).

Позивач настоює на тому, що зазначений договір страхування укладений на підставі Правил добровільного страхування засобів наземного транспорту (крім залізничного транспорту) від 19.01.2004р. №53, які зареєстровані у Держфінпослуг 04.03.2004р. за №0604239. Але назва цих правил страхування не тотожна попереднім, назви відрізняються одна від одної ( у других Правилах в назві відсутнє слово «автокаско»та у назві Правил додано слова «крім залізничного транспорту»), тому підстав для спору, на думку відповідача, про застосування тих чи інших Правил страхування немає, оскільки у договорі страхування зазначена назва Правил страхування від 1997р.

АТ «УПСК»здійснило виплату страхового відшкодування з врахуванням зносу запасних частин, що підлягали заміні  на пошкодженому в ДТП застрахованому автомобілі позивача саме на умовах Правил страхування від 1997р., назва яких зазначена у  договорі страхування з позивачем.

На підставі наведеного відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхуання»Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком..

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування»договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування»загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи спірний Договір страхування було укладено сторонами на підставі Правил добровільного страхування наземного транспорту №38 від 11.11.1997р.

Правила добровільного страхування засобів наземного транспорту №53 від 09.01.2004р., на які посилається позивач, були  зареєстровані  в Держфінпослуг 04.03.2004р.

Проте, вказані Правила №53 були введені в дію лише 01.07.2004р., згідно наказу АТ «Українська пожежно –страхова компанія»№72 від 25.06.2004р.

Відповідних змін або доповнень до спірного Договору, з приводу введення в дію нових Правил №53 сторонами не вносилось.

Отже, суд вважає, що зазначені Правила №53 можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли саме з 01.07.2004 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що виплата відповідачем страхового відшкодування згідно Правил №38 від 11.11.97р., на підстави яких було укладено Договір страхування, є правомірною.

Відповідно до ст. 33 Господарського процессуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про  стягнення з відповідача  суми страхового відшкодування в розмірі 10 390,54 грн.  Договору страхування №76/1/48 від 17.05.2005р., є не обґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню.

Витрати по оплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст. 49 ГПК України  покладаються  на  позивача.

На підставі викладеного, керуючись  ст.ст. 6, 16, 17, Закону України «Про страхування»ст. ст.  11, 626  Цивільного кодексу України, ст. ст. 33,  43, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                             М.Є. Літвінова

: