ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" грудня 2007 р.

Справа № 17/140-07-5292

За позовом: Малого приватного підприємства „Діва"

До відповідачів: 1.Комунального підприємства „Ланжерон"

2.Приватного підприємства „Олімп"

3.Приватного малого підприємства „МІРТ"

4.Одеської міської ради

про визнання недійсними договору оренди, договору суборенди, про визнання права власності та витребування майна із чужого користування

Суддя Зуєва Л.Є.

П р е д с т а в н и к и :

Від позивача: Кузнєцова Т.В. . –на підставі довіреності від 19.06.10.2006р.;

Від відповідачів: 1.Зубенко В.В. на підставі довіреності №12 від 22.01.2007р.;

2.Байдан О.Г. на підставі довіреності від17.08.2007р.

3.не з’явився

4.Сімон А.А. - на підставі довіреності №258/исх-гс від 24.04.2007р.

По справі у відповідності до ст.77 ГПК України оголошували перерви з 05.11.2007р. по 08.11.2007р. о 10 год.30 хв., з 08.11.2007р. по 26.11.2007р. о 12 год.40 хв.

Суть спору: Позивач звернувся 20.06.2007р. з позовом до комунального підприємства „Ланжерон”, ПП „Олімп” та ПМП „МІРТ” про визнання недійсним договору оренди, договору суборенди та про визнання права власності та витребування майна із чужого користування.

Ухвалою господарського суду від 20.08.2007р. за клопотанням КП „Ланжеро” до участі у справі в якості іншого відповідача залучено Одеську міську раду.

20.08.2007р. позивачем надана заява про уточнення позовних вимог, в порядку ст.22 ГПК України, в якій МП „Діва” просить суд визнати недійсними договори №46/05/Д оренди нежилого приміщення від 15 жовтня 2005 року та за № 47/05/Д від 15 жовтня 2005 року, укладених між КП „Ланжерон” та ПМП „МІРТ", та також договори суборенди нежитлового приміщення за №1-02/04 від 02 квітня 2007 року та № 2-02/04 від 02 квітня 2007 року, укладених між МПП „МІРТ” та ПП „Олімп”, виселити відповідача - приватне підприємство „Олімп” із 2 торгових об'єктів: - кіоска „Морозиво” інв.№92М загальною площею 4,9 кв.м та кіоска „Морозиво” інв.№ 93М загальною площею 4,9 кв.м на пляжі „Ланжерон” м. Одеси та визнати за малим приватним підприємством „Діва” право власності на кіоск „Морозиво” інв.№92М загальною площею 4,9 кв.м та кіоск „Морозиво” інв.№ 93М загальною площею 4,9 кв.м на пляжі „Ланжерон” у м. Одесі.

Відповідачі в судові засідання по справі з’явилися, надали відзиви на позов, в яких заперечують проти позивних вимог, з підстав викладених у відзивах.

Відповідач КП „Ланжерон” заперечує позовним вимогам оскільки спірні приміщення були взяті на баланс підприємства на виконання рішення ВК ОМР №149 від 31.03.2000р., п.7 якого підприємствам узбережжя необхідно було провести інвентаризацію територій та прийняти на баланс всі споруди, які не знаходяться на їх балансі та розташовані на їх території. Оскільки об’єкти, які є предметом спору по справі на протязі 2001-2003року ні ким не використовувались, що призвело до приведення їх у незадовільний стан під впливом погодних умов та морського клімату, КП „Ланжерон” неодноразово зверталося до громадянки Бондарук Ж.В. про необхідність надання правовстановлюючих документів на два кам’яних кіоска, розташованих на пляжі „Ланжерон”.

Не отримав від позивача будь-яких правовстановлюючих документів на ці споруди КП „Ланжерон” здійснило інвентаризацію цих об’єктів та прийняло їх на баланс, після чого з листопада 2003 року ці споруди були передані в оренду спочатку СПД Хмелевській А.І., а потім ПМП „МІРТ”.

Так, ПМП „МІРТ” надало відзив, в якому посилається на ті обставини, що 15.10.2005 року за №46/05/Д та № 47/05/Д від 15.10.2005 року між КП „Ланжерон” та ПМП „МІРТ” укладено договори оренди нежитлових приміщень загальною площею 4,9 м.кв. кожне, розташовані на земельній ділянці на території пляжу Ланжерон в м. Одесі, строком дії до 14.10.2054 року. На підставі актів приймання - передачі від 15.10.2005 року орендодавець, в особі КП „Ланжерон” передав, а орендар, в особі ПМП „МІРТ” прийняв в строкове платне користування зазначенні нежилі приміщення, які є предметом спору по справі.

В подальшому, шляхом укладення договорів суборенди за №1-02/04 та № 2-02/04 від 02.04.2007 року зазначенні приміщення були передані ПМП ”МІРТ” у суборенду ПП „Олімп”.

01.01.2007 року між КП „Ланжерон” та ПМП „МІРТ” за №09/07 та №0/07 укладено договори про відшкодування економічних витрат на утримання території узбережжя та надання комунальних послуг на території пляжу Ланжерон.

Умови зазначених договорів виконуються сторонами належним чином.

Приймання зазначених приміщень на баланс КП „Ланжерон” відбувалося на виконання рішення Одеської міської ради від 31.03.2000 року про інвентаризацію основних засобів та прийняття на баланс всі будівлі, які розташовані на території комунальних підприємств та раніше не знаходилися на їх балансі.

Спірні нежилі приміщення є власністю територіальної громади та перебувають у повному господарського віданні КП „Ланжерон”, тому підстави визнання договорів оренди та суборенди на думку відповідача відсутні.

Інший відповідач ПП „Олімп” також заперечує позовним вимогам, надав відзив в якому вважає позовні вимоги не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню оскільки ПП „Олімп” правомірно володіє та користується не житловими приміщеннями загальною площею 4,9 м.кв. кожне, що розташовані на території пляжу Ланжерон в м. Одесі на підставі договорів суборенди №1-02/04 та №2-02/04 від 02.04.2007 року, згідно яких зазначенні приміщення були передані ПМП „МІРТ” у суборенду ПП „Олімп”. Передача приміщень в суборенду відбувалася на підставі письмового погодження орендодавця за актами приймання-передачі.

Приміщення використовуються ПП „Олімп” за їх цільовим призначенням, з дотриманням санітарних, пожежних та інших вимог. Здійснюється прибирання та догляд за належним станом прилеглої території, договірні зобов'язання виконуються сторонами договору суборенди своєчасно та у повному обсязі.

Розглядом матеріалів встановлено:

10 червня 1992 року між дирекцією об'єднання №4 Тресту громадського харчування Жовтневого району м. Одеси та громадянкою Бондарчук Ж.В. був укладений договір купівлі-продажу трьох приміщень під торгівлю загальною площею 45,5 кв.м, розташованих по за адресою м. Одеса, парк ім. Т.Г. Шевченка, пляж „Ланжерон”. На підставі цього, був підписаний сторонами акт прийому-передачі вказаного майна.

18 грудня 1998 року громадянка Бондарчук Т.В. отримала свідоцтво про державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи - малого приватного підприємства „Діва”, виданого Жовтневою райадміністрацією м. Одеси, директором якого вона є, а спірні будівлі використовувалися МПП „Діва” як магазини для роздрібної торгівлі.

З часу придбання торгових об'єктів з 1992 року по 1998 рік, позивач працювала в них, підтримувала їх в належному стані, сплачувала податок на землю, ніяких зауважень з боку органів місцевого самоврядування чи контролюючих органів не було.

29 січня 1998 року на адресу підприємства із Одеської міської інспекції державного архітектурно-будівельного контролю був отриманий припис про незадовільний стан павільйону „Мальборо”, розташованого на пляжі „Ланжерон”, який потребує реконструкції і тому підприємству в терміновому порядку необхідно надати в інспекцію ДАБК проект реконструкції павільйону. У разі невиконання цих вимог - павільйон буде знесений силами інспекції ДАБК.

На виконання даних вимог при погодженні дозволів контролюючих органів, 18.05.1998 року були виготовлені проекти реконструкції двох об'єктів, а 18.06.1998 року - отримані технічні паспорта, виданих БТІ на користувача - мале приватне підприємство „Діва”. Рішенням міжвідомчої комісії виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів №35 від 16 січня 1999 року дозволено МПП „Діва” установку павільйону на пляжі „Ланжерон”.

Розпорядженням Жовтневої районної адміністрації Одеської міської ради від 04.03.1999 року затверджено дане рішення міжвідомчої комісії про дозвіл МПП ,Діва” реконструкції двох павільйонів на території парка ім. Шевченка (пляж „Ланжерон”) та установку нового („Мальборо-морозиво”).

Після закінчення будівельно-ремонтних робіт, 14 червня 1999 року державною технічною комісією на три торгові об'єкти видано акти про готовність закінченого будівництвом об'єктів до експлуатації. Однак позивачем у встановленому законом порядку не були оформлені правовстановлюючі документи на майно, яке є предметом спору.

Впродовж 1999-2002 роки комунальне підприємство „Ланжерон” укладало сезонні договори на розміщення та експлуатацію торгових об'єктів з малим приватним підприємством „Діва”.

На виконання рішення виконкому Одеської міської ради №149 від 31.03.2000 року „Про реалізацію програми розвитку Одеського узбережжя”, комунальним підприємствам узбережжя, в т.ч. і „Ланжерон” в термін до 01.05.2000 року необхідно було підготувати перелік основних засобів, що розташовані у прибережній зоні, які необхідно передати на баланс.

У 2003 році КП „Ланжерон” звернулося із заявою до Одеського БТІ щодо виготовлення технічних паспортів та проведення експертної оцінки вищевказаних об'єктів.

11 квітня 2003 року технічні паспорта були виготовлені на 2 торгових об'єкта -інв. №92М та №93М кіоски - „Морозиво” на пляжі „Ланжерон” на користувача КП „Ланжерон” із 01 травня 2003 року передано на баланс даного комунального підприємства.

Згодом, 15 жовтня 2005 року перший відповідач уклав договори оренди за №№46/05/Д і 47/05/Д нежилих приміщення за інв.№№92-М, 93-М з приватним малим підприємством „МІРТ” строком до 14 жовтня 2054 року, який в свою чергу 05 травня 2006 року уклав відповідні договори суборенди нежитлового приміщення за №01-05/06 та №02-05/06 з приватним підприємством „Олімп” на рік. В подальшому, дані угоди за №1-02/04 та №2-02/04 від 02 квітня 2007 року були подовжені до 02.03.2008 року.

З приводу повернення даного об'єкту позивач неодноразово зверталася як до другого відповідача, безпосередньо до орендаря, так і до виконкому міської ради, на що отримувала негативні відповіді.

На заяви вимоги МПП „Діва” про звільнення та повернення 2 торгових точок, які є її власністю згідно договору купівлі-продажу, відповідачі Одеська міська рада та КП „Ланжерон” рекомендували звернутися до суду.

Зазначені обставини спонукали МПП „Діва” звернувся 20.06.2007р. з позовом до комунального підприємства „Ланжерон”, ПП „Олімп” та ПМП „МІРТ” про визнання недійсним договору оренди та договору суборенди та про визнання права власності та витребування майна із чужого користування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України № 435-IV від 16.01.2003р. встановлено, що до цивільних правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу трьох приміщень під торгівлю загальною площею 45,5 кв.м, розташованих по за адресою м. Одеса, парк ім. Т.Г. Шевченка, пляж „Ланжерон”, укладений між дирекцією об'єднання №4 Тресту громадського харчування Жовтневого району м. Одеси та громадянкою Бондарчук Ж.В. був укладений 10 червня 1992 року , та на підставі цього, був підписаний сторонами акт прийому-передачі вказаного майна і здійснена повна оплата вартості предмету купівлі-продажу, суд вважає що до спірних правовідносин в частині визнання права власності слід застосовувати правила ЦК України 1963 року, а до інших правовідносин правила ЦК України №435-IV від 16.01.2003р., оскільки спірні правовідносини продовжують існувати до теперішнього часу.

Статтею 47 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Таким чином виходячи з вимог норм ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), договір укладений 10 червня 1992 року між дирекцією об'єднання №4 Тресту громадського харчування Жовтневого району м. Одеси та громадянкою Бондарчук Ж.В, як договір купівлі-продажу не житлового приміщення повинен був бути нотаріально посвідченим та зареєстрованим у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, при цьому законодавством не допускалося вчинення таких угод без додержання вимог стосовно нотаріального посвідчення договору.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на майно, яке є предметом спору по справі, тому позовні вимоги щодо визнання за ним права власності задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України тільки власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на викладене позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів №46/05/Д оренди нежилого приміщення від 15 жовтня 2005 року та за № 47/05/Д від 15 жовтня 2005 року, укладених між КП „Ланжерон" та ПМП „МІРТ", та також договори суборенди нежитлового приміщення за № 1-02/04 від 02 квітня 2007 року та № 2-02/04 від 02 квітня 2007 року, укладених між МПП „МІРТ" та ПП „Олімп" та виселення відповідача - ПП„Олімп" із 2 торгових об'єктів: - кіоска „Морозиво" інв.№ 92М загальною площею 4,9 кв.м та кіоска „Морозиво" інв. № 93М загальною площею 4,9 кв.м на пляжі „Ланжерон" м. Одеси також є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.ст. 33, 34 ГПК України, позивач повинен довести суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Обставини справи, які у відповідності до діючого законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.47, 63, 227 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 387 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підтверджені відповідними засобами доказування, у зв’язку з чим в задоволенні позову МПП „Діва” слід відмовити.

Судові витрати по оплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача, згідно вимог ст.ст. 44-49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову МПП „Діва” - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, в порядку передбаченому ст. 85 ГПК України.

Рішення підписано 17.12.2007р.

Суддя Зуєва Л.Є.