КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙН
ИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.10.2007

№ 36/393-18/230
Київський апеляційний гос
подарський суд у складі коле
гії суддів:
головуючого: Кондес
Л.О.
суддів:
при секретарі:
За участю представникі
в:
від прокуратури: Грине
нко Г.Є. (за дов.)
від Міністерства оборони У
країни представник не з
явився,
від Головного військового
клінічного ордена Червоної
зірки госпіталю Завертнєв
П.О. (за дов.)

розглянувши у відкрито
му судовому засіданні апеляц
ійне подання Військового про
курора Київського гарнізону
в в інтересах держави в особі
Міністерства оборони Україн
и в особі Головного військов
ого клінічного ордена Червон
ої зірки госпіталю
на рішення Господарськ
ого суду м.Києва від 26.06.2007
у справі № 36/393-18/230
за позовом
Військового прокуро
ра Київського гарнізону в ін
тересах держави в особі Міні
стерства оборони України в о
собі Головного військового к
лінічного ордена Червоної зі
рки госпіталю
до
Державного підприєм
ства МОУ "Київський військов
ий торг №1"

про
стягнення 24 975,42 грн.

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарськ
ого суду м. Києва від 26.06.2007 у спра
ві № 36/393-18/230 у задоволенні позову
Військового прокурора Київс
ького гарнізону в інтересах
держави в особі Міністерства
оборони України в особі Голо
вного військового клінічног
о ордена Червоної зірки госп
італю до Державного підприєм
ства „Київський військовий т
орг № 1” про стягнення 24 975, 42 грн.
відмовлено повністю.
Не погоджуючись з рішенням
суду, прокуратура звернулас
ь з апеляційним поданням до К
иївського апеляційного госп
одарського суду, в якому прос
ить його скасувати та прийня
ти нове рішення, яким стягнут
и з Державного підприємства
„Київський військовий торг №
1” заборгованість за комунал
ьні послуги Прокурор посилає
ться на неправильне застосув
ання норм матеріального прав
а та неврахування всіх обста
вин справи, що призвело до вин
есення необґрунтованого ріш
ення.
Апелянт зазначає, що у
годи між позивачем та відпов
ідачем мали місце і не супере
чили діючому законодавству,
що зумовило виникнення для с
торін ряду прав та обовязк
ів, зокрема, за відповідачем о
бовязку сплатити вартість
комунальних послуг. Передан
і позивачем відповідачу доку
менти (рахунки фактури), под
альша їх часткова проплата, н
е укладення Акту прийому п
ередачі приміщення є достатн
іми підставами, що свідчать п
ро право вимоги у позивача за
боргованості у сумі 24 975, 42 грн.

Також скаржник зазначає, що
суд першої інстанції безпід
ставно вказує на факт пропущ
ення позивачем строків позов
ної давності. Він посилаєтьс
я на ч. 3 ст. 267 Цивільного Кодекс
у України (далі ЦК України),
в якій встановлено, що позовн
а давність застосовується су
дом лише за заявою сторони у с
порі, зробленою до винесення
ним рішення.
Апелянт в апеляційній скар
зі стверджує, що заяви щодо за
стосування строків позовної
давності від відповідача не
надходило.
Головний військовий кліні
чний ордена Червоної зірки г
оспіталь підтримує апеляцій
не подання прокуратури, прос
ить рішення Господарського с
уду м. Києва від 26.06.2007 скасувати
, позов задовольнити.
У відзиві відповідач спрос
тував вимоги апеляційного по
дання, тому просить залишити
рішення Господарського суду
м. Києва без змін, а апеляційн
е подання без задоволення
.
Розглянувши у судово
му засіданні апеляційне пода
ння, дослідивши матеріали сп
рави та зібрані у ній докази, з
аслухавши пояснення предста
вників сторін, судовою колег
ією встановлено наступне:
Предметом спору є наявніст
ь та зміст зобов'язань, що скла
лись між позивачем та відпов
ідачем з приводу користуванн
я відповідачем приміщенням ї
дальні та оплатою відповідач
ем комунальних послуг.
Як стверджує позивач
в своїй позовній заяві, вважа
ючи, що відповідач користуєт
ься майном без належної прав
ової підстави, він звернувся
з листом від 24.10.2002 (вих. № 8/2002) до ві
дповідача з пропозицією укла
сти договір користування нер
ухомим майном (приміщення їд
альні).
В той же час, позивачем нада
но в якості доказу в справі ви
щезазначений лист, яким відп
овідач просить передати йому
приміщення, в зв'язку з тим, що
договір оренди приміщення у
кладено не було та плата за ко
мунальні послуги в розмірі 24 3
37,52 грн. не надходила. Тобто, нео
бґрунтованими є посилання по
зивача на направлення відпов
ідачу пропозиції щодо укладе
ння договору оренди приміщен
ня листом 24.10.2002 (вих. № 8/2002).
Матеріалами справи підтве
рджується, що листом від 01.11.2002 (в
их. № 287) у відповідь на лист поз
ивача від 24.10.2002р. (вих. № 8/2002) відпов
ідач повідомив про свою згод
у на укладення угоди про опла
ту комунальних послуг та зап
ропонував надати оформлену у
году для підписання.
18.12.2002 позивач звернувся до ві
дповідача злистом (вих. № 2/2370) з п
ропозиціями укласти договор
и оренди та комунальних посл
уг, а також оплатити заборгов
аність в розмірі 24 337,52 грн. П
ри цьому, в зазначеному листі
позивачем не вказано будь-як
і правові підстави для виник
нення у відповідача зобов'яз
ання щодо сплати заборговано
сті.
Відповідач листом від 03.12.2002 (в
их. № 2/2370) відмовив в укладенні д
оговору оренди приміщення їд
альні, посилаючись на те, що зг
ідно з вимогами чинного зако
нодавства йому належить прав
о на безоплатне користування
приміщенням. В той же час, поз
ивач зобов'язався укласти до
говір на постачання комуналь
них послуг та своєчасно здій
снювати оплату.
Як випливає зі змісту листу
вання між сторонами, позивач
звертався до відповідача з п
ропозицією укласти договір о
ренди приміщення їдальні, од
нак відповідачем не було над
ано згоду на укладення догов
ору.
Відповідач наказом № 37 від 21.
03.2003 «Про передачу їдальні № 22 Го
ловному військовому клінічн
ому госпіталю», прийнятим на
підставі листа позивача № 8/537 в
ід 18.03.2003 припинив діяльність їд
альні з 21.03.2003.
Позивач в своїй позовній за
яві факт передачі йому відпо
відачем приміщення їдальні з
аперечує, стверджує, що відпо
відач продовжує користувати
сь приміщенням до сьогодні.

У відзиві на позовну заяву в
ідповідач обґрунтовує відсу
тність акту прийому-передачі
приміщення невиконанням поз
ивачем свого зобов'язання, як
балансоутримувача приміщен
ня, скласти та надати акт для п
ідписання.
При вирішенні питання про н
аявність (відсутність) між по
зивачем та відповідачем зобо
в'язань, які випливають з дого
вору оренди, судом встановле
но наступне.
Відповідно до п.3.5. Статуту Го
ловного військового клінічн
ого ордена Червоної зірки го
спіталю, затвердженого Дирек
тором Департаменту охорони з
доровя Міністерства оброн
и України 30.09.2005 (далі Статут), в
ідповідач має право здавати
в оренду, передавати у тимчас
ове користування закріплене
за ним на правах тимчасового
користування майно, за погод
женням з уповноваженим орган
ом управління Міністерства о
борони України згідно чинног
о законодавства.
Згідно зі статтею 7 Закону У
країни «Про господарську дія
льність у Збройних Силах Укр
аїни» військові частини можу
ть передавати без шкоди бойо
вій та мобілізаційній готовн
ості закріплене за ними рухо
ме та нерухоме військове май
но в оренду юридичним і фізич
ним особам. Порядок надання д
озволу військовим частинам н
а передачу закріпленого за н
ими рухомого та нерухомого м
айна в оренду встановлюється
Кабінетом Міністрів України
.
Постановою Кабінету Мініс
трів України від 11 травня 2000 №778
«Про затвердження Порядку на
дання дозволу військовим час
тинам Збройних Сил на переда
чу закріпленого за ними рухо
мого та нерухомого майна в ор
енду» (далі - Постанова № 778) виз
начена процедура надання доз
волу військовим частинам, за
кладам, установам та організ
аціям Збройних Сил на переда
чу закріпленого за ними рухо
мого та нерухомого військово
го майна в оренду.
Відповідно до пункту 4 Поста
нови № 778 дозвіл військовим ча
стинам на передачу нерухомог
о військового майна в оренду
надається Міноборони або уп
овноваженими ним органами ві
йськового управління за пого
дженням відповідно з Фондом
державного майна чи його рег
іональними відділеннями (пре
дставництвами).
У пункті 5 Постанови № 778 сказ
ано, що передача військового
майна в оренду здійснюється
виключно за результатами ко
нкурсів, які проводяться Мін
оборони або уповноваженими н
им органами військового упра
вління чи безпосередньо війс
ьковими частинами. Умови та п
орядок проведення конкурсів
визначаються Фондом державн
ого майна за погодженням з Мі
ноборони.
Сторонами в справі не було н
адано доказів погодження та
укладення договору оренди пр
иміщення їдальні з дотриманн
ям вищезазначених норм чинно
го законодавства.
Аналізуючи аргументи відп
овідача щодо наявності у ньо
го права безоплатного корист
ування приміщенням їдальні с
уд приходить до наступних ви
сновків.
Відповідач у відзиві на поз
овну заяву стверджує, що прим
іщення їдальні йому було над
ано у користування ще в 1945 році
і на сьогодні йому належить н
а праві безоплатного користу
вання згідно з пунктами 5.17.2 та
5.17.6. Положення про військове (к
орабельне) господарство, що з
атверджене Міністром оборон
и України від 22.12.1997 № 300, зареєстр
овано в Міністерстві юстиції
України 22.12.1997 за № 615/2419 (далі - Нака
з № 300).
Згідно з вимогами пункту 5.17.2
. Наказу № 300 торговельно-побут
ове забезпечення військовос
лужбовців, членів їх сімей, пр
ацівників військової частин
и (з'єднання) Збройних Сил Укра
їни здійснює військторг (від
діл) торговельна організа
ція, яка існує на повному госп
одарському розрахунку, є юри
дичною особою, яка володіє вс
тановленими правами та належ
ними їй основними засобами т
а обіговими коштами для вико
нання поставлених завдань, м
ає присвоєний номер або найм
енування встановленого зраз
ка, код, печатку та штамп, само
стійний баланс, розрахункові
рахунки в установах банків, з
дійснює діяльність, що не суп
еречить законодавству.
Відповідно до пункту 5.17.6. Нак
азу № 300 військова частина (з'єд
нання) на умовах, установлени
х чинним законодавством та н
аказами і директивами Мініст
ра оборони України:
- передає в розпорядження ві
йськторгів (відділів) згідно
з діючими нормативами та сан
ітарними нормами з існуючого
фонду або з числа нових будів
ель торговельні, побутові, ви
робничі, складські та службо
ві приміщення (безкоштовно а
бо за плату);безоплатно надає
у військових містечках, навч
альних центрах, приміщеннях
штабів, зборах, на полігонах, в
службових будинках, установ
ах, військово-навчальних зак
ладах, організаціях, в готеля
х, гуртожитках, культурно-поб
утових, спортивних та навчал
ьних закладах Міністерства о
борони України освітлення, о
палення, водозабезпечення, а
їдальням, кав'ярням, чайним і
буфетам, крім цього, меблі, вир
обничо-технологічне та холод
ильне обладнання.
Згідно з пунктом 1.1. наказу №3
00 під військовими частинами т
ут і надалі треба розуміти ча
стини, які входять до складу з
'єднань, окремі частини, кораб
лі, установи, військово-навча
льні заклади, об'єкти та орган
ізації Збройних Сил України,
які ведуть своє господарств
о, а також адміністративно-го
сподарські частини, відділен
ня, відділи, управління та інш
і господарські підрозділи, о
ргани військового управлінн
я відповідних рівнів, на які п
окладені завдання щодо матер
іального та технічного забез
печення діяльності цих орган
ів та їх особового складу.
Відповідачем не надано жод
них доказів, які б підтверджу
вали надання йому військовим
и частинами в передбаченому
чинним законодавством поряд
ку приміщення їдальні у безо
платне користування.
На підставі викладеного су
д приходить до висновку про в
ідсутність між позивачем та
відповідачем будь-яких догов
ірних зобов'язань з приводу о
ренди спірного приміщення їд
альні.
Дослідивши матеріали спра
ви, суд вважає необґрунтован
ими твердження апелянта про
укладення з відповідачем дог
овору про надання комунальни
х послуг в спірному приміщен
ні їдальні, що підтверджуєть
ся наступним.
З матеріалів справи виплив
ає, що вперше позивач звернув
ся до відповідача з вимогою с
платити заборгованість за ко
мунальні послуги (теплоенерг
ію, електроенергію, гарячу і х
олодну воду, газ, телефон) в за
гальній сумі 22 202,30 грн. листом ві
д 16.08.2002 (вих. № 8/1576). В зазначеному ли
сті позивачем не вказано буд
ь-які правові підстави для ви
никнення у відповідача зобов
'язання щодо сплати заборгов
аності.
Листом від 24.10.2002 (вих. № 8/2002) позив
ач звернувся до відповідача
повторно з вимогою сплати за
боргованість за комунальні п
ослуги в розмірі 24 337,52 грн. та пе
редати йому приміщення.
Відповідач листом від 01.11.2002 (в
их. № 287) у відповідь на лист поз
ивача від 24.10.2002 (вих. № 8/2002) повідом
ив про свою згоду на укладенн
я угоди про оплату комунальн
их послуг та запропонував на
дати оформлену угоду для під
писання.
18.12.2002р. позивач звернувся до в
ідповідача листом (вих. № 2/2370) з п
ропозиціями укласти договор
и оренди та комунальних посл
уг, а також оплатити заборгов
аність в розмірі 24 337,52 грн. При ц
ьому, в зазначеному листі поз
ивачем не вказано будь-які пр
авові підстави для виникненн
я у відповідача зобов'язання
щодо сплати заборгованості.

Позивач листом від 03.12.2002 (вих. №
2/2370) відмовив в укладенні дого
вору оренди приміщення їдаль
ні та зобов'язався укласти до
говір на постачання комуналь
них послуг та своєчасно здій
снювати оплату.
Листами відповідача підтв
ерджується невизнання наявн
ості в нього кредиторської з
аборгованості по оплаті нада
них позивачем комунальних по
слуг.
Листом від 24.01.2003 позивач запр
опонував відповідачу переда
ти йому приміщення
та пров
ести звірку розрахунків по б
оргу за комунальні послуги в
сумі 24 975,42 за період з
грудня
2000 по грудень 2002.
Позивачем було направлено
відповідачу рахунки-фактури
: № 23 (вих. № 8/180) від 30.01.2002; № ЗО (вих. № 8/29
6 від 12.02.2002); № 68 (вих. № 8/505 від 13.03.2002; № 95 (в
их. №8/732 від 12.04.2002). Розрахунки варт
ості комунальних послуг були
здійснений позивачем на під
ставі складених ним довідок
про нарахування плати за хол
одну і гарячу воду, газ, теплое
нергії та електроенергію.
Відповідачем вищезазначен
і рахунки були оплачені част
ково платежами від 30.01.2002-в сумі
500,00 грн., від 27.02.2002- в сумі 300,00 грн., та
від 28.03.2002 - в сумі 300,00 грн., що підтве
рджується виписками з реєстр
аційного рахунку.
Як стверджує апелянт в апел
яційному поданні, відповідач
відмовився від оплати комун
альних послуг з посиланням н
а підзаконний нормативний ак
т - наказ Міністра Оборони № 300 в
ід 16.07.1997, який, на його думку, супе
речить вимогам чинного закон
одавства.
Таке твердження позивача н
е відповідає фактичним обста
винам справи, оскільки зі міс
ту листів відповідача виплив
ає, що він відмовився від укла
дення договору оренди, вважа
ючи, що йому належить право бе
зоплатного користування при
міщення їдальні згідно з нак
азом № 300. В той же час, позивач н
е заперечував проти сплати к
омунальних послуг за мови ук
ладення відповідної угоди.

На думку позивача, між ним т
а відповідачем у відповіднос
ті з вимогами ст.ст. 42, 44 ЦК УРСР б
уло укладено договір про над
ання комунальних послуг, док
азом чому є факт отримання ві
дповідачем пропозиції щодо у
кладення вищезазначених дог
оворів та факт оплати відпов
ідачем виставлених позиваче
м рахунків.
Висновки місцевого господ
арського суду щодо відмови в
задоволенні позову, колегія
суддів апеляційного господа
рського суду вважає законним
и і обґрунтованими, з огляду н
а те, що:
В силу ст. ст. 4, 41, 151 ЦК УРСР зобо
в'язання виникають, зокрема, з
договорів.
Відповідно до статті 44 ЦК УР
СР угоди між юридичними особ
ами укладаються в письмовій
формі.
Згідно зі статтею 154 ЦК УРСР,
якщо згідно з законом або уго
дою сторін договір повинен б
ути укладений в письмовій фо
рмі, він може бути укладений я
к шляхом складання одного до
кумента, підписаного сторона
ми, так і шляхом обміну листам
и, телеграмами, телефонограм
ами та ін., підписаними сторон
ою, яка їх надсилає.
Відповідно до статті 153 ЦК УР
СР договір вважається укладе
ним, коли між сторонами в потр
ібній у належних випадках фо
рмі досягнуто згоди по всіх і
стотних умовах. Істотними є т
і умови договору, які визнані
такими за законом або необхі
дні для договорів даного вид
у, а також всі ті умови, щодо як
их за заявою однієї з сторін п
овинно бути досягнуто згоди.

Істотними умовами договор
у про надання комунальних по
слуг є види та обсяг послуг, їх
вартість, строки і прядок зді
йснення розрахунків.
У випадку, якщо договір укла
дається в письмовій формі шл
яхом обміну листами, пропози
ція сторони договору має міс
тити істотні умови договору
і виражати намір особи, яка її
зробила, вважати себе зобов'я
заною у разі її прийняття.
Зі змісту переписки між поз
ивачем та відповідачем випли
ває, що відповідачем була над
ана пропозиція щодо укладенн
я договору про надання комун
альних послуг, однак пропози
ція позивача не містила інфо
рмацію про такі істотні умов
и як предмет договору (перелі
к всіх послуг, зобов'язання по
наданню яких приймає на себе
позивач), ціну договору (варті
сть послуг), строк дії договор
у, а також строки і порядок спл
ати відповідачем вартості на
даних послуг.
Відсутність згоди щодо іст
отних умов договору вказує н
а відсутність підстав вважат
и договір укладеним. Правови
й наслідок неузгодження стор
онами істотних умов договору
полягає у відсутності таког
о договору.
Таким чином, суд прийшов до
висновку про те, що договір пр
о надання комунальних послуг
не був укладений належним чи
ном, оскільки сторони не дося
гли згоди з усіх істотних умо
в, а, отже відповідно до частин
и 1 статті 19 Конституції Украї
ни відповідач не може бути пр
имушений до дій, вчинення яки
х не є обов'язковим для нього.

Встановлення відсутності
факту укладення договору вна
слідок непогодження сторона
ми всіх істотних умов підтве
рджує обставини, на яких ґрун
туються докази відповідача.
Оскільки суду не надано будь
-яких документів, які б підтве
рджували надання позивачем к
омунальних послуг та їх варт
ість, господарський суд вваж
ає, що позивачем не доведено п
орушення його прав.
Відповідно до ст. 33 Господар
ського процесуального кодек
су України кожна сторона пов
инна довести ті обставини, на
які вона посилається як на пі
дставу своїх вимог та запере
чень.
Всупереч наведеним вимога
м позивач не довів суду факт у
кладення з відповідачем дого
вору про надання комунальних
послуг та надання відповіда
чу в межах зазначеного догов
ору комунальних послуг на су
му 24 975,45 грн.
При вирішення даного спору
суд також зважає на факт проп
ущення позивачем строків поз
овної давності, що підтвердж
ується наступним.
З матеріалів справи виплив
ає, що з 01 січня 2003 у позивача вин
икло право на позов до відпов
ідача про стягнення заборгов
аності за комунальні послуги
.
Згідно з частиною 6 розділу
«Прикінцеві та перехідні пол
оження» Цивільного кодексу У
країни правила Цивільного ко
дексу України про позовну да
вність застосовуються до поз
овів, строк пред'явлення яких
, встановлений законодавство
м, що діяло раніше, не сплив до
набрання чинності цим Кодек
сом.
Відповідно до вимог статті
71 ЦК УРСР загальний строк для
захисту права за позовом осо
би, право якої порушено (позов
на давність) встановлюється
три роки. Перебіг строку позо
вної давності починається з
дня виникнення права на позо
в. Право на позов виникає з дня
, коли особа дізналася або пов
инна була дізнатися про пору
шення свого права, (стаття 76 ЦК
УРСР).
Таким чином, оскільки право
на звернення до суду з позово
м в даній справі у позивача ви
никло з 01.01.2003, строк позовної да
вності закінчився 01.07.2006.
Матеріалами справи підтве
рджується, що позовна заява б
ула подана позивачем 08 серпня
2006р., тобто після спливу строку
позовної давності.
Зважаючи на те, що строк поз
овної давності на подання по
зивачем позову в даній справ
і сплив після набрання чинно
сті Цивільним кодексом Украї
ни, згідно з частиною 6 розділу
«Прикінцеві та перехідні по
ложення» Цивільного кодексу
України до позову позивача м
ають застосовуватись правил
а Цивільного кодексу України
про позовну давність.
Відповідно до статті 257 Циві
льного кодексу України переб
іг позовної давності починає
ться від дня, коли особа довід
алася або могла довідатися п
ро порушення свого права або
про особу, яка його порушила.

Статтею 261 Цивільного кодек
су України встановлено загал
ьний строк позовної давності
тривалістю у три роки.
Згідно з вимогами ст. 267 Цивіл
ьного кодексу України заява
про захист цивільного права
або інтересу має бути прийня
та судом до розгляду незалеж
но від спливу позовної давно
сті.
Позовна давність застосов
ується судом лише за заявою с
торони у спорі, зробленою до в
инесення ним рішення.
Сплив позовної давності, пр
о застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними п
ричини пропущення позовної д
авності, порушене право підл
ягає захисту.
Відповідно до статті 53 ГПК У
країни за заявою сторони, про
курора чи з своєї ініціативи
господарський суд може визн
ати причину пропуску встанов
леного законом процесуально
го строку поважною і віднови
ти пропущений строк.
Зі змісту відзиву на позовн
у заяву відповідача випливає
, що відповідачем було заявле
но про застосування судом ст
років позовної давності.
Позивач ні у позовній заяві
, ні в усних поясненнях в ході
розгляду справи не заявляв к
лопотання про відновлення пр
опущеного строку позовної да
вності, не обґрунтовував при
чини пропуску строку позовно
ї давності.
За таких обставин, сплив поз
овної давності для подання п
озивачем позову в даній спра
ві, про застосування якої бул
о заявлено відповідачем у ві
дзиві на позовну заяву, є підс
тавою для відмови в позові.
З огляду на викладене, судов
а колегія залишає апеляційне
подання, як необґрунтоване, б
ез задоволення, а рішення Гос
подарського суду м. Києва від
26.06.2007 у справі № 36/393-18/230 без змін,
оскільки суд першої інстанц
ії правильно встановив обста
вини справи та ухвалив судов
е рішення з додержанням норм
матеріального та процесуаль
ного права.
Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Госпо
дарсько процесуального коде
ксу України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційне подання ТВО Вій
ськового прокурора Київсько
го гарнізону вінтересах держ
ави в особі Міністерства обо
рони України в особі Головно
го військового клінічного ор
дена Червоної зірки госпітал
ю залишити без задоволення, а
рішення Господарського суд
у м. Києва від 26.06.2007 у справі № 36/393-18
/230 без змін.
Матеріали справи № 36/393-18/230 пове
рнути до Господарського суду
м. Києва.
Постанова набирає законно
ї сили з моменту проголошенн
я та може бути оскаржена прот
ягом одного місяця до Вищого
господарського суду України
.
Головуючий суддя

Судді

26.11.07 (відправлено)