ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.07
Справа №  20/93/06

Суддя   Гандюкова
Л.П.

За
позовом Акціонерного
комерційного промислово-інвестиційного банку (закритого акціонерного
товариства) в особі філії “Шевченківське відділення Промінвестбанку в

м.
Запоріжжі”, м. Запоріжжя

До
Товариства з
обмеженою відповідальністю “А-Стандарт-2004”, м. Запоріжжя

Третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідача:  гр. ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про стягнення суми  30 394,52 грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники
сторін:

Від
позивача   -
Кузнєцова  М.І.  (довіреність ВЕК №644837 від
02.04.2007р.);

Від
відповідача  -не з'явився;

Від
третьої особи  -не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений
позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 30394,52грн.
заборгованості за кредитним договором  №
15-2 від 20.01.2005р.

Ухвалою господарського суду від
01.03.2006р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі №
20/93/06,  судове засідання  призначено на 27.03.2006р. Ухвалою суду від
27.03.2006р. на підставі ст.27 ГПК України до участі у справі залучено третю
особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
-гр.ОСОБА_1., м.Запоріжжя, цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на
19.04.2006р. Ухвалою суду від 19.04.2006р. розгляд справи відкладено на  27.04.2006р. Ухвалою суду від 27.04.2007р. на
підставі ст.79 ГПК України провадження у справі №20/93/06 було зупинено до
вирішення кримінальної справи №386, порушеної стосовно колишнього керуючого
філії “Шевченківське відділення Промінвестбанку” ОСОБА_2., за ознаками злочину,
передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Ухвалою суду від 19.11.2007р., після
усунення обставин, що  зумовили зупинення
провадження у справі  поновлено,  розгляд справи призначений на 19.12.2007р.

19.12.2007р. справу розглянуто, за
згодою представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги мотивовані наступним.
20.01.2005р. між АКБ ПІБ (ЗАТ) в особі керуючого філією “Шевченківське відділення
Промінвестбанку в м.Запоріжжя” та громадянкою ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір №15-2, за яким останній було надано кредитні кошти у розмірі 50 000
грн.  В забезпечення виконання кредитного
договору №15-2 між банком, ОСОБА_1. та ТОВ “А-Стандарт-2004” було укладено
договір поруки №12-10 від 20.01.2005р. На момент подачі позовної заяви за
ОСОБА_1. наявна заборгованість по кредиту в сумі 30394,52 грн., (30000 грн.
-заборгованість по кредиту, 394,52 грн. відсотків за користування кредитом). Згідно
з п.п. 2.1, 3.1 договору поруки позивач звернувся до поручителя ТОВ
“А-Стандарт-2004” з вимогою перерахувати в строк, не пізніше 3 робочих днів
після її отримання, на рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1., суму заборгованості
по кредитному договору.  Відповідачем
ніяких заходів щодо погашення заборгованості не проводиться. Позов обґрунтовано
договором поруки №12-10 , ст.ст. 543, 553, 554, 629 ЦК України.

19.12.2007р.
позивач надав уточнення до позовної заяви, в якій зазначив, що 28.12.2006р.
Шевченківським районним судом м.Запоріжжя по кримінальній справі №1-876.06
винесено вирок відносно ОСОБА_2., за яким гр.Строжук визнано винною у скоєнні
злочинів, передбачених ст.191 ч.5, ст.366 ч.2 КК України. Вирок 19.03.2007р.
набрав законної сили. Цивільний позов АКБ ПІВБ в особі філії “Шевченківське
відділення Промінвестбанку в м.Запоріжжя” задоволено, з засудженої ОСОБА_2.
стягнуто на користь Банку суму матеріальної шкоди в розмірі 3 520 266 грн. 79
коп., в тому числі суму 30 394 грн. 52 коп. заборгованості за фіктивним
кредитом, виданим на ім'я ОСОБА_1., що є предметом розгляду даної господарської
справи.

Відповідач у своєму відзиві, який був
наданий до зупинення провадження у справі,
позов не визнав у повному обсязі. Зазначив, що за фактом розкрадання
коштів банку Службою Безпеки України в Запорізькій області порушено кримінальну
справу за ст.191 КК України. Після поновлення провадження у справі №20/93/06
відповідач у судове засідання 19.12.2007р. не з'явився.

Третя особа -ОСОБА_1. у судові
засідання не з'являлася, пояснень по суті спору не надала.

Суд
визнав можливим розглянути справу на підставі ст.75 ГПК України у відсутність
відповідача та третьої особи, за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно
до позовної заяви 20.01.2005р. між Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) (Банк) в особі
керуючого філією “Шевченківське відділення Промінвестбанку в м.Запоріжжя”
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (Позичальник, третя особа у справі)  було укладено кредитний договір №15-2, згідно
з умовами якого  Банк надав  Позичальнику кредит у сумі 50 000 грн. на
умовах, передбачених цим договором, для ремонту та облаштування житла (п.п.
2.1, 2.5).

Згідно
з п.п. 2.2., 2.3 договору за користування кредитом встановлюється процентна
ставка в розмірі 20% річних, кінцевий термін повернення кредиту та процентів за
ним - не пізніше 16 січня 2006 року.

Пунктом
4.1 встановлено, що виконання зобов'язань Позичальника за цим договором
забезпечується порукою юридичної особи.

У
підтвердження надання ОСОБА_1. кредитних коштів у розмірі 50 000 грн. позивачем
надано заяву про видачу готівки №5 від 20.01.2005р.

20.01.2005р.
з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за кредитним договором
№15-2 від 20.01.2005р., між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним
банком (закритого акціонерного товариства) в особі філії “Шевченківське
відділення Промінвестбанку в  м.
Запоріжжі”  (Кредитор), ОСОБА_1.
(Позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “А-Стандарт-2004”
(Поручитель, відповідач у справі) укладено договір поруки №12-10, згідно з
умовами якого Поручитель, у випадку невиконання та/або прострочення виконання
Позичальником зобов'язань за Кредитним договором, зобов'язався виконати
зобов'язання по погашенню заборгованості, в тому числі сплатити суму 50 00 грн.
наданого кредиту, нараховані за користування кредитом відсотки, неустойку
(штраф, пеню), збитки, завдані кредиторові.

23.01.2006р.
Банк згідно з п.3.1 договору поруки направив
відповідачеві вимогу про
перерахування на рахунок, відкритий на ім'я ОСОБА_1., суму боргу у
розмірі 30000 грн. та відсотки за користування кредитом у розмірі 246,58
грн.

У
зв'язку з тим, що заборгованість відповідачем сплачена не була, позивач
звернувся з позовною заявою до господарського суду.

Статтею
1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)
позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст.553, 554 ЦК України за договором
поруки поручитель   поручається перед
кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися  виконання зобов'язання
частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька
осіб. У разі  порушення  боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель  відповідають перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність
поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування
збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи,   які
спільно  дали  поруку,  відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК
України, ст.193 Господарського кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору
та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та
вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його
умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріали
справи свідчать, що 16.02.2006р. постановою Управління Служби безпеки України в
Запорізькій області порушено кримінальну справу у відношенні ОСОБА_2 за
ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України. Вищезазначена
кримінальна справа за наслідками розслідування була направлена до суду.

28.12.2006р.
Шевченківським районним судом м.Запоріжжя
винесено вирок стосовно ОСОБА_2., згідно з яким її визнано винною у
скоєні злочинів, передбачених ст.191 ч.2, ст.191 ч.5, ст.366 ч.2 КК України та
призначено покарання.

Вироком
Шевченківського районного суду м.Запоріжжя встановлено, зокрема, що в період з
29 листопада 2004р. по 10 серпня 2005р. ОСОБА_2., будучи посадовою особою
-керуючою філією “Шевченківське відділення “Промінвестбанку в м.Запоріжжі”,
маючи  намір привласнення грошових коштів
банку в особливо великих розмірах, з корисливою метою, зловживаючи своїм
посадовим становищем здійснила привласнення чужого майна -грошових коштів, які
належали вказаному банку, в сумі 4 140 440 грн. та посадову фальсифікацію  при наступних обставинах.

ОСОБА_2.,
маючи умисел на привласнення чужого майна -грошових коштів, оформила фіктивні
кредити на фізичних осіб, які обслуговувалися у вищезазначеному відділені банку
по зарплатному та депозитному проекту.

У
листопаді 2004 року ОСОБА_2. з метою привласнення грошових коштів філії
“Шевченківське відділення “Промінвестбанку в м.Запоріжжя” звернулася до клієнта
вказаної філії - засновника ТОВ “А-Стандарт” з проханням про оформлення на
співробітників підприємства кредитів та попросила надати їй необхідні документи
(копії паспортів та ідентифікаційних кодів, довідки про середню заробітну
платню). Після отримання вказаних документів ОСОБА_2. заповнила анкети
клієнта-фізичної особи та заяви-анкети позичальників на видачу кредитів. При
цьому вона, копіюючи підпис особи, на яку оформлювався кредит, підписала
вказані анкети, а також зробила в копіях паспортів та ідентифікаційних кодів
відмітки про те, що копії цих документів відповідають оригіналу, та,
зловживаючи службовими повноваженнями, передала їх у відділ банку по роботі з
населенням з вказівкою оформити необхідні документи. Співробітники вказаного
підрозділу, виконуючи свої службові обов'язки та наказ ОСОБА_2., оформили
кредитні договори, договори застави, акти перевірки наявності та вартості
майна, переданого в заставу банку, платіжні баланси позичальника та заявки на
видачу готівки. Отримавши повний пакет документів по кредитам та підробивши
підписи осіб, на яких оформлювалися кредити, ОСОБА_2. на підставі цих
документів отримувала в касі філії банку грошові кошти замість громадян,
повідомляючи  касирам, що вона отримує
кошти замість клієнта по причині його зайнятості, небажання очікування в черзі
та давнім знайомством з ним, та привласнювала їх. Так, 20.01.2005р. ОСОБА_2.
продовжуючи свою злочинну діяльність, оформила кредитну справу на ім'я ОСОБА_1,
підписала замість ОСОБА_1.  кредитний
договір №15-2 від 20.01.2005р., договір поруки №12-10 від 20.01.2005р.,
платіжний баланс позичальника від 20.01.2005р., заповнила та підписала
заяву-анкету позичальника на видачу кредиту на ім'я ОСОБА_1.

Також
із вироку вбачається, що в порядку ст.28 КПК України Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком в особі філії “Шевченківське відділення
Промінвестбанку в м. Запоріжжя” був
пред'явлений цивільний позов у кримінальній справі до ОСОБА_2. про
відшкодування шкоди в сумі 3 520 266 грн. 79 коп.,  спричиненої злочином, в результаті оформлення
фіктивних документів по кредитним договорам та незаконного заволодіння
грошовими коштами банку. Вимоги про відшкодування  матеріальної шкоди цивільний позивач
обґрунтував тим, що в результаті винних дій підсудної ОСОБА_2. йому  була спричинена шкода у вказаному розмірі,
яка нею не відшкодована. ОСОБА_2. як цивільний відповідач позов про
відшкодування шкоди визнала в повному обсязі та пояснила, що  дійсно на підставі фіктивно оформлених
кредитних договорів вона отримувала в касі філії грошові кошти, які витрачала
частково  на оплати по кредитам, частково
на власні потреби. Суму позову не оспорювала, не заперечила проти відшкодування
шкоди. Вивчивши обставини справи та оцінивши надані письмові докази, суд
прийшов до висновку, що цивільний позов підлягає задоволенню на підставі
встановлених обставин справи та відповідних
правовідношень.

Ухвалою
Апеляційного суду Запорізької області від 19.03.2007р. вирок Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 28.12.2006р. у відношенні ОСОБА_2.  змінено. Виключено з мотивувальної та
резолютивної частини вказівку суду про засудження та призначення покарання у
відношенні ОСОБА_2. по ч.2 ст.191 КК України, та залишено в силі вирок в
частині засудження ОСОБА_2. по ст.191 ч.5, ст.366 ч.2 КК України.

Згідно з ст.35 ГПК України вирок суду
з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для
господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та
ким вони вчинені. Рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають
значення для вирішення спору.

Вироком
Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.12.2006р. встановлено
фіктивність кредитних договорів, укладених
Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне
товариство) (Банк) в особі керуючого філією “Шевченківське відділення
Промінвестбанку в м.Запоріжжя” ОСОБА_2  з
громадянами-фізичними особами   в період
з листопада 2004р. по серпень 2005р., і, відповідно, договорів (застави,
поруки), які забезпечували  виконання за
цими кредитними договорами.  В тому
числі, кредитного договору №15-2 від 20.01.2005р. та договору поруки №12-10 від
20.01.2005р., які є підставою позову у справі №20/93/06.

Приписами
ст.ст.33,34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування.

Враховуючи
вирок, який в силу ст.35 ГПК України має преюдиційне значення, суд вважає, що
позивачем не доведено факт отримання кредиту третьою особою, а, відповідно, і
виникнення зобов'язань за кредитним договором. Оскільки відповідно до
ст.ст.553,554 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за
виконання ним свого обов'язку, позивач не доказав, що обов'язки боржника
(третьої особи) виникли на підставі кредитного договору, за таких обставин,
позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя
задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові
витрати  покладаються на позивача.

Керуючись
ст.ст. 22, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Суддя
Л.П.Гандюкова

Рішення
господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку
з дня підписання. Рішення підписано в повному обсязі  07.03.
2008р.