КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2007                                                                                           № 28/485

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Гарник Л.Л.

суддів:                                          Коваленка В.М.

Розваляєвої  Т.С.

при секретарі:                     Даценко В.М.

За участю представників:

від позивача - Українець Т.С. (довіреність від 15.05.2006 р. № 12086);

від відповідача -не з’явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 15.02.2007

у справі № 28/485 (Копитова О.С.)

за позовом                               Державна податкова інспекція у Печерському районі м.Києва

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Лідія"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  визнання права власності на майно

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.02.2007р. у справі              № 28/485 у задоволенні позовних вимог Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва (далі по тексту – позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лідія” (далі по тексту – відповідач) про визнання права власності на майно відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати  це рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права. Позивач зауважив, що зверненню з позовом про визнання права власності держави на безхазяйне майно передувало спільне проведення робітниками Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва й Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції                у Шевченківському районі м. Києва в орендованому відповідачем складському приміщенні оперативно-профілактичних заходів по відпрацюванню місць незаконного зберігання товарно-матеріальних цінностей та дотримання вимог податкового законодавства України, у ході яких виявлено майно без документів про його власника - взуття жіноче в асортименті у кількості 12 589 пар орієнтованою вартістю 535 770,00 грн. У цьому зв'язку позивач зауважує на тій обставині, що звертаючись в межах своєї компетенції до господарського суду з метою захисту економічних інтересів держави, він діяв відповідно до статті 137 Цивільного кодексу УРСР та на підставі пункту 12 статті 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”.

В судове засідання в апеляційній інстанції з’явився представник позивача.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання апеляційної інстанції свого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив. Враховуючи те, що відповідач про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, однак, всі процесуальні документи, що направлялись на його адресу повернулись з відміткою про відсутність адресата, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд рішення місцевого господарського суду в даній справі за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі м. Києва пред’явлений позов до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лідія” про визнання права власності держави в особі Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва на жіноче взуття в кількості 12 589 пар загальною орієнтованою вартістю 535 770,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у ході проведення перевірки 31.07.2003р. позивачем були виявлені безхазяйні товарно-матеріальні цінності - жіноче взуття  в кількості 12 589 пар загальною орієнтованою вартістю 535 770,00 грн., які знаходились на зберіганні у відповідача без документів, що підтверджують право власності на них.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи протоколу огляду місця події  від 31.07.2003р., у ході проведення представниками Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва й Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва оперативно-профілактичних заходів по відпрацюванню місць незаконного зберігання товарно-матеріальних цінностей та дотримання вимог податкового законодавства України, був здійснений огляд орендованого Товариством з обмеженою відповідальністю „Лідія” складського приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Каховська, 71-а.                        Під час огляду в зазначеному приміщенні виявлено 12 589 пар жіночого взуття загальною орієнтованою вартістю 535 770,00 грн. без документів, які свідчать про походження товару та підтверджують право власності.

Зазначені товарно-матеріальні цінності згідно складеного представниками Головного відділу податкової міліції Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва акту від 31.07.2003р. № 57/Б/2003 опису та попередньої оцінки майна, прийнятого   на облік до рішення відповідного органу про визнання майна безхазяйним, передані  на відповідальне зберігання Товариству з обмеженою відповідальністю „Приватель”,  про що додатково того ж дня був складений акт прийому-передачі.

Встановивши викладені обставини справи, місцевий господарський суд виходив з того, що передбачений статтею 344 Цивільного кодексу України для набуття права власності за набувальною давністю п’ятирічний строк безперервного володіння позивачем спірним майном не закінчився. Також згідно змісту частини 4 статті 344 Цивільного кодексу України рішення суду не є єдиною підставою набуття права власності на спірне майно.

Крім того, в обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції зазначив,                            що позивачем не надані докази порушення відповідачем прав та інтересів держави або позивача як юридичної особи.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі встановлених фактичних обставин вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно приписів частини другої статті 19 Конституції України, норми якої являються нормами прямої дії, органи державної влади зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Відповідно до вимог частини 2 статті 1 Господарського процесуального кодексу України державні органи, до яких зокрема належить позивач (стаття 4 Закону України „Про державну податкову службу в Україні”) мають право на звернення до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.  Як безпосередньо зазначено  в преамбулі Закону України „Про державну податкову службу в Україні” цей Закон визначає статус державної податкової служби в Україні, її  функції та правові основи діяльності. Випадки, в яких органи державної податкової служби мають право подавати позови до суду, визначені в пункті 11 статті 10 й пункті 17 статті 11 названого закону. Згідно із приписами зазначених норм податкові органи мають право звертатися                                         до суду із позовами  до підприємств, установ, організацій та громадян про: визнання угод недійсними і стягнення в доход держави коштів, одержаних ними за такими угодами,   а в інших випадках – коштів, одержаних без установлених законом підстав; стягнення заборгованості перед бюджетом і державними цільовими фондами за рахунок їх майна; скасування державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності.  Відтак, Законом України „Про державну податкову службу в Україні” не передбачено право податкового органу на звернення до суду із позовом про визнання майна безхазяйним та звернення стягнення на таке майно на користь держави. Не передбачено також право податкового органу на звернення до суду із зазначеними позовами й іншими актами України.

Натомість, пунктом 12 статті 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” передбачено, що органи державної податкової служби у відношенні безхазяйного майна проводять роботу, пов’язану з його виявленням, обліком, оцінкою та реалізацією у встановленому законом порядку, що не можна ототожнювати із правом на звернення із позовом.

Приймаючи до уваги, що відносини з приводу визнання права власності на спірне майно виникли не на етапі вилучення цього майна, а на дату звернення з відповідним позовом до господарського суду, колегія суддів виходить з приписів  пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України   й  пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України щодо необхідності застосування їх положень до цивільних та господарських відносин, що виникли або продовжують існувати після набрання ними чинності, та у цьому зв’язку вважає неможливим застосування при вирішенні спору статті 137 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, на яку посилався позивач як на підставу своїх вимог.

Зазначене обумовлює помилковість правової позиції позивача та свідчить                          про відсутність правових підстав для задоволення позову Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва.

На таких підставах судова колегія Київського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду постановлено при повному з’ясуванні всіх обставинам справи, яким було надано належну правову оцінку. Порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі відсутні, а мотиви позивача з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду м Києва від 15.02.2007р. у справі № 28/485 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва –  без задоволення.

Справу № 28/485  повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя                                                                      Гарник Л.Л.

Судді                                                                                          Коваленко В.М.

Розваляєва  Т.С.

01.06.07 (відправлено)