ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.
№ 12/276

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Бурлаченко А.С. –довіреність від 10.09.2007 р.

відповідача
Щочка В.М. –довіреність від 30.11.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Повного товариства “ВІТ”

на постанову
від 21.08.2007 Луганського апеляційного господарського суду

у справі
№ 12/276 господарського суду Луганської області

за позовом
Повного товариства “ВІТ”

до
Алчевської об’єднаної державної податкової інспекції в Луганській області

про
стягнення 12612,00 грн.

В С Т А Н О В И В :

Повне товариство “ВІТ” звернулось до господарського суду Луганської області з позовом до Алчевської ОДПІ в Луганській області про відшкодування незаконно стягнутих коштів в сумі 12612,00 грн. та 3000, 00 грн. витрат на правову допомогу. З посиланням на приписи статті 249 Господарського кодексу України.

У позовній заяві та поясненнях до позову ПТ“ВІТ” зазначало, що судовими рішеннями господарського суду Луганської області від 22.12.2006 р. та від 05.01.2007 р. у справі № 9/776н-ад, які набрали законної сили, було визнано недійсним податкове повідомлення –рішення від 29.09.2006 р. № /0 про визнання податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 12612,00 грн., що були сплачені позивачем.

17.05.2007 р. Повне товариство “ВІТ” отримало письмову відмову Алчевської ОДПІ в Луганській області на письмову пропозицію позивача від 28.04.2007 р. щодо відшкодування в добровільному порядку стягнутих грошей в сумі 12612,00 грн., мотивовану оскарженням до касаційної інстанції судових рішень у справі № 9/776н-ад.

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.07.2007 р. (суддя Палей О.С.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Мотивуючи рішення господарський суд дійшов висновку, що між сторонами склалися правовідносини, що належать до сфери регулювання публічно –правовими нормами, стосовно справляння та стягнення податків, а не приватні відносини, що регулюються нормами цивільного права. Питання про повернення надмірно сплаченого податку може бути вирішено в порядку статті 15 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

При винесенні рішення господарський суд керувався приписами Господарського процесуального кодексу України.

За апеляційною скаргою Повного товариства “ВІТ” Луганський апеляційний господарський суд (судді: Лазненко Л.Л., Іноземцева Л.В., Якушенко Р.Є.), переглянувши рішення господарського суду Луганської області від 12.07.2007 р. в апеляційному порядку, постановою від 21.08.2007 р. залишив його без змін з тих же підстав.

Повне товариство “ВІТ” подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить судові рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з Алчевської ОДПІ в Луганській області на користь Повного товариства “ВІТ” незаконно стягнуті кошти в сумі 12612,00 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. та судові витрати, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник в касаційній скарзі, зокрема, зазначає, що судом першої інстанції помилково застосовані норми Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

На думку заявника, судами першої та апеляційної інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки приписам частини 3 статті 249 Господарського кодексу України, на яку посилався позивач.

В запереченнях на касаційну скаргу Алчевська ОДПІ в Луганській області проти доводів касатора заперечувала з огляду на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція виходить з обставин встановлених судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови Луганського апеляційного господарського суду, під час здійснення апеляційного провадження було встановлено, що податковий орган - відповідач у справі на підставі акта перевірки від 06.05.2006 № 684/231-24197025 прийняв податкове повідомлення - рішення № /0 від 29.09.2006, яким позивачеві визначено податкове зобов'язання з прибуткового податку в сумі 12621 грн. 00 коп., у тому числі –4204, 00 грн. основного платежу та 8408,00 грн. - фінансових санкцій.

ПТ “ВІТ” вказана сума податкового зобов'язання була сплачена.

Постановою господарського суду Луганської області від 05.01.2007 р., яка набрала чинності, податкове повідомлення-рішення від 29.09.2006 № /0 про визначення податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб у розмірі 12612,00 грн. визнано нечинним.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з Алчевської ОДПІ в Луганській області 12612,00 грн., при цьому підставою для звернення з таким позовом, стала відмова Алчевської ОДПІ в Луганській області відшкодувати в добровільному порядку на користь ПТ "ВІТ" незаконно нарахованого та сплаченого податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб у сумі 12612,00 грн.

Відповідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи  (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють  підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 ГПК України встановлено, які справи підвідомчі господарським судам.

Виходячи з положень пунктів 1, 7, 9 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень є справою адміністративної юрисдикції (адміністративною справою).

Вирішення спору фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності відповідно до пункту  1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України віднесено до компетенції адміністративного суду.

У відповідності до статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку щодо неправильного обраного позивачем способу захисту своїх законних інтересів.

Проте, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що здійснюючи судовий розгляд даної справи поза увагою судів першої та апеляційної інстанції було залишено з'ясування як правової природи спірної суми так і підстави її виникнення, а також правового статусу Алчевської ОДПІ у Луганській області стосовно спірних правовідносин.

Таким чином, при вирішенні спору судам, насамперед, необхідно було встановити, до юрисдикції яких судів (господарських чи адміністративних) віднесено даний спір за позовом повного товариства “ВІТ” до Алчевської ОДПІ в Луганській області, виходячи з його правової природи.

Виходячи з викладеного та встановивши природу спірних правовідносин, суди повинні були визначити, норми яких законодавчих актів необхідно застосовувати –Господарського кодексу України чи Кодексу адміністративного судочинства України. Проте, вказаного зроблено не було, що є порушенням норм процесуального права.

Враховуючи порушення господарським судом Луганської області та Луганським апеляційним господарським судом норм процесуального права, судові рішення у справі підлягають скасуванню, а справа направленню на новий розгляду до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи господарському суду належить врахувати викладене в цій постанові, вжити заходів щодо повного, об’єктивного, всебічного з'ясування обставин справи і, залежно від установленого, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись пунктом 3 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111  Господарського процесуального кодексу України, пунктом 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Луганської області від 12.07.2007 р. та постанову Луганського апеляційного господарського суду від 21.08.2007 р. у справі № 12/276 скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Луганської області

Касаційну скаргу Повного товариства “ВІТ”  задовольнити частково.

Головуючий                                                                                    Т. Дроботова

Судді                                                                                                Н. Волковицька

Л. Рогач