ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 р.
№ 11/7-04/18-05/15-06

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Перепічая В.С. ( головуючого )

Вовка І.В.,
Гончарука П.А.,

розглянувши  у     відкритому  судовому засіданні  в м. Києві  касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа"

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду  від 23.05.2007 року

у справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа"

до
Закритого акціонерного товариства "Міжрегіональна академія управління персоналом"

про
стягнення заборгованості

та зустрічним позовом
Закритого акціонерного товариства "Міжрегіональна академія управління персоналом"

до
Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа"

про
визнання  недійсним договору оренди,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2003 року позивач звернувся до господарського суду  Київської області з позовною заявою до відповідача про  стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 24593,70 грн. і  виселення з орендованого приміщення у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за договором оренди з внесення орендної плати та неповерненням орендованого приміщення після розірвання  договору.

Під час розгляду справи в суді  першої інстанції позивач уточнив заявлені вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної  плати з урахуванням інфляційних сум 180517,76 грн. 3% річних у сумі 8561,15 грн. і неустойку  в сумі 36070,76 грн.

У свою чергу, відповідач за первісним позовом звернувся до господарського суду  з зустрічною позовною заявою до позивача за первісним позовом про визнання договору оренди № 1 від 01.04.2003 року недійсним у зв’язку з невідповідністю вимогам закону, оскільки цей договір з його боку було укладено неповноважною особою, без наступного схвалення, та вчинення спірної угоди представником від імені особи, яку він представляє, у  відношенні другої особи представником якої він  є, внаслідок  зловмисної  угоди представника однієї сторони  з другою стороною.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням господарського суду  Київської області від 25.04.2006 року  (суддя  Рябцева О.О.) первісний позов задоволено частково та  стягнуто  з відповідача за  первісним позовом на користь позивача заборгованість в сумі 159 859,05 грн., інфляційні суми 20658,71  грн. і 3% річних у сумі 8561,15 грн.,  а в решті первісного позову відмовлено, та в зустрічному позові відмовлено.

Постановою Київського  міжобласного апеляційного господарського суду  від 23.05.2007 року (судді Зеленіна Н.І., Жук Г.А., Мазур Л.М.) зазначене рішення суду першої інстанції скасовано та  в первісному позові про стягнення  заборгованості, інфляційних сум, 3% річних і неустойки відмовлено та  провадження в справі в частині первісного позову про виселення припинено, а зустрічний позов задоволено та визнано недійсним з моменту укладення спірний договір оренди.

У касаційній скарзі позивач за первісним позовом вважає, що апеляційним судом порушено і неправильно застосовано норми  матеріального та процесуального права, і тому просить  прийняту ним постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У  відзиві на касаційну скаргу відповідач за первісним позовом вважає, що оскаржена постанова апеляційного суду  відповідає вимогам закону,  і тому просить залишити її без змін.

У судовому засіданні оголошувалося перерва на 28.11.2007 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд вважає, що  касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем за первісним позовом і Фастівською філією МАУП було укладено договір  № 1 від 01.04.2003 року, за умовами якого позивач за первісним позивач зобов’язався передати в оренду нежитлове приміщення площею 561,5 кв.м., а філія зобов’язалася прийняти його в строкове платне користування.

Судами обох інстанцій встановлено, що спірний договір оренди підписаний з боку Фастівської філії МАУП заступником директора Шевалдіною С.Б., яка одночасно була заступником директора ТЗОВ "Альфа", без надання їй на те повноважень, а з боку ТзОВ "Альфа" директором  Кришталь О,В., який одночасно був директором Фастівської філії МАУП.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи, особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов’язки  для особи, яку представляють, лише в разі  дальшого схвалення  угоди цією особою.

Апеляційним  господарським судом встановлено, що наступного схвалення спірної угоди відповідачем за первісним позовом не відбулося, і  це підтверджується матеріалами справи.

До того ж, за вимогами ч. 2 ст. 62  ЦК УРСР представник не може укладати угоди від імені особи, яку він представляє, ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є.

Отже, висновок апеляційного господарського суду про встановлення обставин, з якими закон пов’язує визнання угоди недійсною, ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Проте, визнавши недійсним спірний договір оренди з моменту укладення, апеляційний господарський суд  не врахував вимог ч.2 ст. 59 ЦК УРСР, згідно якої, якщо з самого змісту угоди  випливає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія угоди визнається недійсною і припиняється на майбутнє.

Водночас, за змістом спірного договору оренди, його дія має бути визнана недійсною і припинена на майбутнє.

Тому, постанову апеляційного господарського суду   в частині зустрічного позову слід змінити та  визнати  дію спірної угоди недійсною з припиненням на майбутнє.

У той же час,  як відмовляючи, так і задовольняючи первісний позов, судам обох інстанцій необхідно було мати на увазі,  якщо угода визнається недійсною лише на майбутнє, то у відповідних випадках порушені (оспорювані) права і охоронювані законом інтереси сторони за угодою, які виникли до визнання її недійсною, підлягають  судовому захистові на загальних підставах.

За таких обставин, постанову апеляційного господарського суду  в частині первісного позову і судових витрат, та рішення суду першої інстанції в повному обсязі не може визнати законними й  обґрунтованими, і тому рішення суду першої інстанції в повному обсязі та постанова апеляційного суду в частині первісного позову і судових витрат підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, в решті постанову апеляційного суду слід змінити та визнати дію спірного договору оренди недійсною і припинити на майбутнє.

З огляду наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Київської області   від 25.04.2006 року в повному обсязі та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду  від 23.05.2007 року в частині первісного позову і судових витрат скасувати, та справу № 11/7-04/18-05/15-06 в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

В решті постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду  від 23.05.2007 року змінити та дію договору оренди № 1 від 01.04.2003 року, укладеного між ТзОВ "Альфа" і Фастівською філією МАУП , визнати недійсною і припинити на майбутнє.

Головуючий  суддя                                                               В.Перепічай

Судді                                                                                                  І.Вовк

П.Гончарук

ев