ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.12.2007
Справа №2-27/10895-2007А

За позовом – Відкрите акціонерне товариство «Кримхліб», м. Сімферополь, вул.. Севастопольська, 51а.

До відповідача –  Красноперекопська ОДПІ, м. Красноперекопськ, вул.. Північна, 2.

Про   визнання незаконними дій та стягнення майнової і моральної шкоди.

Суддя Н.В. Воронцова.

При секретарі Топоріщевої Т. П.

представники:

Від позивача –     не з’явився.

Від відповідача –     Джемілева Є. Ю., дор. у справі; Юрченко С. В., дор. у справі.

Сутність спору: Позивач звернувся з позовом до Державної Податкової Інспекції в м. Армянськ та просить суд  визнати незаконними дії відповідача по притягненню позивача по справі до фінансової відповідності при відсутності його вини. Також просить стягнути з  відповідача майнову шкоду у розмірі 203 грн. і моральну шкоду у розмірі 2000000 грн.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що  ДПІ в м. Армянськ притягнуло його до фінансової відповідальності при фактичної відсутності його  вини. Також вказав, що матеріальна шкода полягає у тих витратах,  пов’язаних з діями,  направленими на захист від фіскального  переслідування, які у разі не притягнення підприємства до фінансової відповідальності не були би ним понесені. За думкою позивача, до таких витрат відносяться витрати, пов’язані з подачею позову про визнання недійсним рішення відповідача про притягнення до фінансової відповідальності. Дана сума встановлена рішенням ГС АР Крим по справі №2-23/12302 – 2003 і складається з 85 грн. державного мита і 118 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Також вказав, що  моральна шкода,  нанесена позивачу, проявляється у хвилюванні з привод пред’явлення до нього необґрунтованих вимог, незручностей, пов’язаних з відволікання від виробничих завдань для вирішення питань, які були би вирішені у встановленому законом порядку і чуття невизначеності,  викликаного чиканням судового рішення з приводу пред’явлених до нього незаконних вимог.

На підставі викладеного,  просить у позов задовольнити у повному обсязі.

Позивачем було заявлено клопотання про заміну відповідача по справі на його правонаступника – Красноперекопську ОДПІ.

Вказане клопотання судом було задоволено та винесено ухвалу від 25.09.2007 р. про заміну відповідача по справі -  ДПІ в м. Армянськ на його правонаступника -   Красноперекопську ОДПІ.

Відповідач  проти позову заперечує та вказав, що позивачем порушено строки позовної давності,  встановлені ст.. 99 КАСУ і позивач у позовної  заяві не зазначив підстав пропуску встановленого законом строку. Також вказав, що матеріальна шкода у розмірі 203 грн. вже встановлена рішенням ГС АР Крим по справі №2-23/12302 – 2003 та є судовими витратами. Відносно стягнення моральної шкоди доповів, що позивач вказав такі види моральної шкоди,  які не передбачені п. 4 ч. 1 ст. 23 ЦК України і не можуть бути спричиненими юридичній особі.

На підставі викладеного, просить у позові відмовити.

Позивач явку представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином.

Відповідач проти позовних вимог заперечує по мотивам, викладеним у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази,  заслухавши пояснення представника відповідача,  суд,  -

В С Т А Н О В И В :

Прокуратурою м. Армянська 26.03.2003 р. було порушено кримінальну справу №74008 та доручено контрольно – ревізійному відділу в АР Крим провести документальну перевірку Армянського хлібокомбінату.

З 25.04.2003 р. по 13.06.2003 р. контрольно – ревізійним відділом м. Красноперекопська  було проведено документальну перевірку Армянського  хлібокомбінату,  який є структурним підрозділом позивача, за період з 01.06.2001 р. по 01.01.2003 р.

По результатам  перевірки було складено акт від 13.06.2003 р. №34-21/45.

Під час проведення перевірки було встановлено нестачу коштів на загальну суму 77884,64 грн., вказана сума не оприбуткована в касі,  тому відповідно до Указу Президента України від 12.06.1995 р. №436/95  «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» суми фінансових санкцій визначили у вигляді штрафу за не оприбуткування і несвоєчасне оприбуткування в касі готівки у розмірі 389423,15 грн.

На підставі вказаного акту перевірки, відповідачем по справі було винесено податкове повідомлення – рішення №/0 від 02.07.2003 р. про застосування штрафних санкцій у розмірі 389423,15 грн.

З вищевказаного акту перевірки вбачається, що нестача коштів у сумі 77884,63 грн. виникла з вини працівника магазину,  що також підтверджується рішенням Армінського міського суду, яким встановлено,  що громадянка Шевіна А. І., працівник магазину «Караван» Армянського хлібокомбінату,  умисно викрала з корисливих мотивів грошові кошти, чим заподіяла збиток ВАТ «Кримхліб».

Як вбачається з  актів перевірок та вироків суду, готівка в касу підприємства не надходила,  а використовувалася продавцем Шевіною О. І. у своїх корисливих цілях, тобто мало місце розкрадання майна підприємства, а саме грошових коштів. Вказана нестача була виявлена шляхом аналізу бухгалтерських документів. В касі позивача неоприбуткована готівка не знаходилася. Вказані обставини також встановлені вироком суду.

Судом встановлено, що рішенням ГС АР Крим від 04.09.2003 р. по справі №2-23/12302-2003 ( суддя Іщенко Г. М. ) було визнано недійсним податкове повідомлення – рішення Красноперекопської ОДПІ №/0 від 02.07.2003 р. про застосування штрафних санкцій у розмірі 389423,15 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням,  Красноперекопська ОДПІ звернулася з апеляційною скаргою до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.12.2005 р.  апеляційна скарга залишена без задоволення, а рішення ГС АР Крим від 04.09.2003 р. по справі №2-23/12302-2003 залишено без змін.

Не погодившись з вказаним, відповідач по справі звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського  суду України.

Постановою  Вищого господарського суду України від 17.07.2007 р.  постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.12.2005 р. була скасована та матеріали справи скеровані до Севастопольського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.09.2007 р. апеляційну скаргу Красноперекопської ОДПІ було залишено без задоволення,  а рішення ГС АР Крим від 04.09.2003 р. по справі №2-23/12302-2003 залишено без змін.

Відповідно до ч. 1. ст.. 72 КАСУ обставини,     встановлені     судовим     рішенням в адміністративній,  цивільній або господарській справі,  що набрало законної сили,  не доказуються при розгляді інших  справ,  у  яких беруть  участь  ті самі особи або особа,  щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд робить висновок про те, що судові інстанції по справі  №2-23/12302-2003, визнавши недійсним податкове повідомлення – рішення №/0 від 02.07.2003 р., цим фактично вже визнали  неправомірним притягнення позивача по справі до фінансової відповідальності.

Також позивач просить стягнути  з  відповідача майнову шкоду у розмірі 203 грн.

Відповідно до  ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, як її завдала.

Судом встановлено, і позивач проти цього не заперечує,  що  сума матеріальної шкоди, яку просить стягнути позивач,  складається з  85 грн. державного мита і 118 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу, які були сплачені ВАТ «Кримхліб» в зв’язку з подачею позову до ГС АР Крим про  визнання недійсним податкового повідомлення – рішення №/0 від 02.07.2003 р.

Однак господарський суд АР Крим, задовольняючи позов ВАТ «Кримхліб», крім того,  що визнав  недійсним податкове повідомлення – рішення №/0 від 02.07.2003 р. ще вирішив питання по судовим витратам,  стягнувши з  Красноперекопської ОДПІ на користь ВАТ «Кримхліб» 85 грн. державного мита і 118 грн. витрат на інформаційно – технічне забезпечення судового процесу.

Враховуючи той факт, що вказане рішення ГС АР Крим було залишено без змін апеляційною інстанцією, і, таким чином, вступило в закону силу, вказані витрати,  понесені позивачем,  будуть відшкодовані на його користь в процесі виконання рішення ГС АР Крим від 04.09.2003 р. по справі №2-23/12302-2003.

Також позивач просить стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду у розмірі 2000000 грн.

Відповідно до п. п. 9 ч. 2  ст.. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.. 23 ЦК України Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.   2. Моральна шкода полягає: 1) у  фізичному  болю  та  стражданнях,  яких  фізична  особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;  2) у  душевних  стражданнях,  яких  фізична  особа  зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,  членів її сім'ї чи близьких родичів;      3) у  душевних  стражданнях,  яких  фізична  особа  зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)  у  приниженні  честі  та гідності фізичної особи, а також ділової  репутації фізичної або юридичної особи.

При цьому інших видів спричинення моральної шкоди юридичній особі ст.. 23 ЦК України не передбачає.

Відповідно до ст.. 1166 ЦК України моральна  шкода,  завдана  фізичній  або  юридичній  особі неправомірними рішеннями,  діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,  яка її завдала,  за наявності  її  вини,  крім  випадків, встановлених частиною другою цієї статті.  Моральна  шкода  відшкодовується незалежно від вини органу державної влади,  органу влади Автономної Республіки Крим,  органу місцевого  самоврядування,  фізичної  або юридичної особи,  яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом,  іншим ушкодженням  здоров'я або   смертю  фізичної  особи  внаслідок  дії  джерела  підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження,     незаконного     притягнення     до    кримінальної відповідальності,  незаконного застосування як запобіжного  заходу тримання   під   вартою  або  підписки  про  невиїзд,  незаконного затримання,  незаконного накладення адміністративного стягнення  у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Під немайновою шкодою,  заподіяною юридичній особі,  слід розуміти втрати немайнового характеру,  які наступили у зв’язку з приниженням його ділової репутації. посягненням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошуванням комерційної таємниці,  а також здійсненням дій,  направлених на зниження   престижу або підрив довіри до його діяльності.

Дані поняття моральної ( немайнової ) шкоди наведені в постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди».

Позивач,  однак, вказав такі види моральної шкоди,  які не передбачені п. 4 ч. 1 ст. 23 ЦК України і, за думкою суду, ніяк  не можуть бути спричиненими юридичній особі.

Також необхідно вказати на наступне.

Відповідно до ст.. 99 КАСУ адміністративний  позов  може  бути  подано в межах строку звернення до адміністративного суду,  встановленого  цим  Кодексом або іншими законами.  Для  звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк,  який, якщо не встановлено інше,  обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна  була  дізнатися  про  порушення  своїх  прав,  свобод  чи інтересів. Для  захисту прав,  свобод та інтересів особи цим Кодексом та  іншими  законами  можуть  встановлюватися  інші   строки   для звернення  до  адміністративного  суду,  які,  якщо не встановлено інше,  обчислюються з дня,  коли особа дізналася або повинна  була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.. 100 КАСУ пропущення  строку  звернення  до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні  адміністративного  позову  за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо  суд  визнає  причину  пропущення строку звернення до суду поважною,  адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивачем пропущено річний  строк позовної давності, однак про причини попущення строку позовної давності позивач не повідомив, не зважаючи на те, що відповідач по справі наполягає на тому, щоб суд відмовив у позові в зв’язку з пропущенням строку позовної давності.

Відповідно до ст. 71 КАС України  кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,  крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При таких обставинах справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Вступна і резолютивна частини постанови  проголошено 17.12.2007 р.

Постанову у повному обсязі складено 20.12.2007 р.

На  підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 94, 98, 122, 158 – 164, 167  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

У разі неподання заяви про апеляційне оскарження, Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення.

Якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження, апеляційна скарга не подана, Постанова вступає в закону силу через 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Воронцова Н.В.