ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.10.07 р.                                                                               Справа № 2/278

Суддя господарського суду Донецької області Мартюхіна Н.О.

при секретарі судового засідання Трубачовій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” м. Донецьк в особі Донецького регіонального виробничого управління м. Донецьк

до відповідача: Комунальне підприємство “Макіївський міськводоканал” м. Макіївка

про стягнення заборгованості в сумі 357957,03грн.

За участю

представників сторін:

від позивача:        Дояр О.В.  за довір.

від відповідача:   Вакс І.Г.     за  довір.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство “Компанія “Вода Донбасу” м. Донецьк в особі Донецького регіонального виробничого управління м. Донецьк, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства “Макіївський міськводоканал”                    м. Макіївка про стягнення заборгованості в суму 357957,03грн., з яких: 298289,88грн. - сума основного боргу, 46181,74грн. – індекс інфляції, 13485,41грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору № 3 від 25.12.2002р. на зовнішнє централізоване водопостачання, додаткові угоди від 30.12.2003р., від 24.12.2004р., від 29.03.2004р., від 28.11.2005р., акти приймання передачі води, рахунки.

Відповідач надав відзиву на позовну заяву № 3995/12 від 28.08.2007р., де вказує, що часткова оплата послуг обумовлена тяжким фінансово-економічним положення КП “Макіївміськводоканал” та просить розглянути можливість розстрочки виплати суми заборгованості строком на 18 місяців.

Господарським судом Донецької області ухвалою від 02.10.2007р. на підставі ст. 25 ГПК України було замінено Державне підприємство по зовнішньому централізованому водопостачанню “Укрпромводчермет” на його правонаступника – Комунальне підприємство “Компанія “Вода Донбасу”.

Зважаючи на достатність представлених документів, дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

25.12.2002р. між Донецьким районним управлінням Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованому водопостачанню „Укрпромводчормет” (Постачальник) та Державним комунальним підприємством “Макіївський міськводоканал” (Водокористувач), був укладений договір № 3 на зовнішнє централізоване водопостачання.

Пунктом 1.1, 1.2. договору передбачено, що Постачальник здійснює забір води з джерел питного водопостачання, доводить її якість до вимог ГОСТа 2874-82 “Вода питна” та постачає її по своїм магістральним водоводам “Водокористувачу” в об’ємах та по специфікаціям відповідно до щомісячного графіку, з врахуванням затвердженого (зміненого) Облдержадміністрацією ліміту та технічних можливостей Постачальника.  Водокористувач приймає погоджені об’єми, води, що подається від Постачальника, раціонально використовує її  та здійснювати оплату по діючим тарифам на подачу води в строки, передбачені договором.

Згідно до п. 4.8. договору кількість поданої води оформляється двостороннім актом з вказанням  місяця, в якому здійснено поставку води, номеру договору, показання приладів обліку або розрахунків відповідно до п. 4.5. Для складання Водокористувач направляє не пізніше 30, 31 числа  поточного місяця свого представника з довіреністю, підписаної уповноваженою на то особою, на право підписання акту за адресою Постачальника. При не явці представника Водокористувача до вказаного числа або необґрунтованої відмові їм від підпису акту, Постачальник складає односторонній акт, один екземпляр якого в 3-х денний строк направляється Водокористувачу, який є підставою для оплати. В разі необґрунтованої відмови від підписання двостороннього акту про кількість спожитої води, Постачальник, попередньо попередив Водокористувача шляхом передачі телефонограми, має право припинити подачу води, до врегулювання питання про об’єми води, що передана Постачальником та отримана Водокористувачам.

Відповідно до п. 5.1. договору Водокористувач сплачує Постачальнику послуги з поставки води по тарифам, встановленим діючим законодавством.

Пунктом 5.4. договору встановлено, що при зміні тарифу на поставку води Постачальник застосовує його з дня його прийняття уповноваженим на то органом без погодження з Водокористувачем, з повідомленням останнього окремим листом.

Водокористувач, самостійно здійснює поточні платежі за поставку води рівномірно в продовж місяця по 1/3 частині платежу в наступні періоди: 10, 20, 30 числа поточного місяця, виходячи з заявленої та погодженої кількості води та діючого на цей період часу тарифу. Остаточний розрахунок за поставлену кількість води за минулий місяць Водокористувач самостійно здійснює оплату Постачальнику на підставі підписаного акту в отриманні води, платіжним дорученням з урахуванням поточних проплат в строк до 5-го числа місяця, наступного за звітним. В разі перевищення суми планових платежів, різниця буде враховуватися в суму планового платежу поточного місяця (п. 5.5., 5.6. договору).

Позивач умови договору виконав в повному обсязі, факт поставки води підтверджується актами від 31.01.2005р., 28.02.2005р., 29.07.2005р., 31.01.2006р., 28.02.2006р., зазначені акти підписані з обох сторін без розбіжностей.

На підставі зазначених актів позивачем виставлялися платіжні вимоги-рахунки : № 001/56  від 31.01.2005р. на суму 77280,00грн., № 001/142 від 28.02.2005р. на суму 74256,00грн., № 001/622 від 29.07.2005р. на суму 84336грн., № 001/56 від 31.01.2006р. на суму 221424грн., № 001/143 від 28.02.2006р. на суму 258384грн., а всього на загальну суму 715680грн.

Відповідачем послуги з постачання питної води були оплачені частково в сумі 417390,12грн., що підтверджується матеріалами справи, у зв’язку з чим за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 298289,88грн.

За результатами розгляду матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від  виконання зобов’язання  і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України),

Зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Аналогічні положення щодо виконання зобов’язань містить Господарський кодекс України. Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші  учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних  вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву,  що  зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Позивачем на підставі п. 7.7. договору яким передбачено, що Водокористувач, за прострочку виконання грошового зобов’язання, у встановлені строки відповідно до п. 5.6. зобов’язаний уплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочки та ст. 625 ЦК України нараховано індекс інфляції в розмірі 46181,74грн. за період з лютого 2005р. по червень 2007р., та 3% річних в розмірі 13485,41грн.грн. за період з лютого 2005р. по червень 2007р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від  простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача щодо застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов’язання у вигляді стягнення нарахованого індексу інфляції на суму боргу в розмірі 46181,74грн. та 3% річних в сумі в розмір 13485,41грн. грн. за прострочку виконання грошових зобов’язань обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 22 ГПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази наявності заборгованості та порушення відповідачем зобов’язань за договором, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб і на підставі ст. 78 ГПК України позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відносно клопотання відповідача, щодо розстрочення оплати суми заборгованості на 18 місяців, то суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення, суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що розстрочка виконання рішення господарського суду може бути надана лише у виключних в випадках, коли є достатньо доказів того, що у сторін з поважних причин немає можливості виконати рішення у встановлений строк чи встановленим способом.

Відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження викладених обставин, у зв’язку з чим, встановити наявність фактів на які посилається відповідач та взяти їх до уваги не уявляється можливим.

Заявником не надано жодного доказу в обґрунтування обставин, які викладені у заяві про розстрочення, тому суд відмовляє у її задоволенні.

Крім того, роз’ясняє, що відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що утрудняють виконання рішення або роблять його неможливим відповідач може звернутися до суду із заявою про розстрочення чи відстрочення виконання рішення на стадії виконавчого провадження.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 599, 615, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 78, ст. ст. 82 –85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” до Комунального підприємства “Макіївський міськводоканал”  про стягнення 357957,03грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства “Макіївський міськводоканал”  (86119, м. Макіївка, вул. Волгоградська, 1, р/р 2000 в Донгорбанку м. Донецьк, МФО 334970, ідент. код 03361543) на користь Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” (83001, м. Донецьк, вул. Артема, 85, п/р 6023 в філії ГУ ПІБ України в Донецькій області м. Донецьк, ідент. код. 00191678) в особі Донецького регіонального виробничого управління (83048, м. Донецьк, пр. Звільнення Донбасу, 8а, п/р 5222 в філії “Київського відділення ПІБ            м. Донецьк”, МФО 334271, ідент. код 35397790 ) заборгованість в розмірі – 298289,88грн., індекс інфляції в розмірі 46181,74грн., 3% річних в розмірі 13485,41грн., судові витрати: державне мито у розмірі 3579,57грн., та  витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 118грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Видати наказ.

Суддя                                                                         Мартюхіна Н.О.