ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 р.
№ 28/26

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Палій В.М., за участю представників відповідача О. Замуруєвої (керівник), С. Єлізарова (дов. від 24.07.07), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу приватного підприємства “ДІО” на рішення господарського суду м. Києва від 16 лютого 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 6 червня 2007 року у справі № 28/26 за позовом Деснянського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення до приватного підприємства “ДІО” про стягнення 4 746 грн. 99 коп.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2006 року Деснянський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення звернувся до господарського суду м.Києва з позовом до приватного підприємства “ДІО“ про стягнення 4 746 грн. 99 коп. орендної плати з підстав невиконання умов договору суборенди нежитлових приміщень (будівель, споруд) від 7 липня 2005 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 16 лютого 2007 року (суддя О.Копитова), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 6 червня 2007 року, позов задоволено.

Приватне підприємство “ДІО” просить судові рішення скасувати з підстав неправильного застосування господарськими судами статей 42, 47, 22, 43 Господарського процесуального кодексу України та передати справу на новий розгляд.

Деснянський територіальний центр соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян управління праці та соціального захисту населення право на подання відзиву на касаційну скаргу не використав і його представник в судове засідання не з’явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено, що на підставі розпорядження Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 31 грудня 2004 року № 1440, між позивачем та комунальним підприємством “Житлобудсервіс” був укладений договір № 1904 від 1 січня 2005 року оренди комунальної власності (будівель, споруд, приміщень) та надання комунальних послуг, відповідно до умов якого позивач прийняв в оренду нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Будищанська, 4.

Розпорядженням Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації від 6 липня 2005 року № 691 позивачу надано дозвіл на передачу в суборенду відповідачу частини орендованого приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що 7 липня 2005 року сторони уклали договір суборенди (надалі - Договір), на умов якого відповідачу було надано у користування нежитлове приміщення загальною площею 315 м2 на період з 7 липня по 30 листопада 2005 року.

Пунктами 2.1. і 2.2. Договору встановлена базова орендна ставка в розмірі 0, 70 грн. за 1 м2, що складає 246 грн. 50 коп. на місяць, яку суборендатор має вносити не пізніше 15 числа поточного місяця на рахунок позивача.

Також відповідно до пункту 2.4. Договору щомісяця на рахунок позивача повинна перераховуватись плата за комунальні послуги.

У зв’язку з порушенням відповідачем обов’язків за Договором, позивач направив претензію № 03/20 від 16 січня 2006 року про заборгованість по сплаті суборенди та комунальних послуг на суму 4 746 грн. 99 коп.

За правилами частини 3 статті 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Статтями 759, 762 цього ж кодексу передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов’язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк та за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За обставин невиконання відповідачем грошових зобов’язань господарські суди, встановивши в його діях склад цивільно-правової відповідальності, застосувавши до спірних відносин правила статей 525, 526 Цивільного кодексу України, обґрунтовано дійшли висновку про задоволення позову.

Твердження скаржника про те, що судові рішення в даній справі підлягають скасуванню з підстав неналежного повідомлений його про час і місце судових засідань в господарському суді, спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, поштові відправлення копій позовної заяви і доданих до неї матеріалів направлялися відповідачем за адресами: м. Київ, вул. Будищанська, 4 “Кафе “Кумушка”, яке належить відповідачу, а також і на юридичну адресу відповідача - м. Київ, вул. Магнітогорська, 1.

За цими ж адресами господарський суд надсилав рекомендованими поштовими відправленнями примірники ухвал про порушення провадження у справі.

Окрім того, матеріали справи свідчать, що представник відповідача був присутній в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду та мав можливість заперечувати проти позовних вимог.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Всупереч вказаним статтям, відповідач не надав господарським судам доказів, які спростовують позовні вимоги чи звільняють його від цивільної відповідальності.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 16 лютого 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 6 червня 2007 року у справі № 28/26 залишити без змін, а касаційну скаргу приватного підприємства “ДІО” без задоволення.

Головуючий, суддя

М.В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій