ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.

№ 23/350

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Панової І.Ю.,
Заріцької А.О.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі в Донецькій області

на рішення

та постанову
господарського суду Донецької області від 12.04.2006
Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2006

у справі
№ 23/350

за позовом
Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області

до

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі в Донецькій області

про
зобов'язання відповідача прийняти до заліку і відшкодуванню виплачену пенсію в сумі 5514,97 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:

від відповідача:

ВСТАНОВИВ:

Доповідач: Продаєвич Л.В.

У листопаді 2005 року Управління Управління Пенсійного фонду України в Іллічівському районі м. Маріуполя Донецької області (надалі –Управління ПФУ) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі в Донецькій області (надалі –Відділення виконавчої дирекції  Фонду соціального страхування) про зобов’язання відповідача прийняти до заліку і відшкодуванню виплачену пенсію Науменкову В.М. за період з квітня 2002 року по 01.06.2004 та з 01.09.2004 по 01.09.2005 на загальну суму 5514,97 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що Відділенням виконавчої дирекції  Фонду соціального страхування в порушення норм чинного законодавства не були прийняті до заліку і відшкодуванню у зв'язку з отриманням пенсіонером травми за межами України на загальну суму 5514,97 грн.

В обґрунтування позову Управління ПФУ посилалося на порушення відповідачем приписів статті 7 Закону України від 22.02.2001 № 2272-III "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", статей 2, 21, 24 Закону України від 23.09.1999 №1105-ХІV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", статей 1, 10 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення", пунктів 2, 5 Порядку відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 04.03.2003 N 5-4/4 та зареєстрованого  в Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за N 376/7697 (надалі –Порядок), яким визначено механізм відшкодування на централізованому рівні Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, статті 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, підписаної 13.03.1992, яка набула чинності 13.03.1992 року.

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.04.2006 (суддя: Забарющий М.І.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2006 (судді: Старовойтова Г.Я. - головуючий, Калантай М.В., Кондратьєва С.І.), позовні вимоги задоволені: зобов'язано  Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування прийняти до заліку і відшкодуванню виплачену пенсію Науменкову В.М. за періоди з квітня 2002 року по 01.06.2004 та з 01.09.2004 по 01.09.2005, якому призначена пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв’язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, з якими стався нещасний випадок за межами України, загальна суму якої становить 5514,97 грн.

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петровському районі м. Донецька включити до акта щомісячної звірки суму сплаченої гром. Мірчеву Д.В. за період з 01.09.2003 року по 01.07.2005 року пенсії у розмірі 2874,36 грн. з мотивів обґрунтованості вимог у цій частині, в задоволенні вимог про відшкодування суми боргу –відмовлено з підстав недотримання позивачем встановленого порядку вирішення питання щодо відшкодування сум, які є предметом спору.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими актами, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою про їх скасування як таких, що постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права, та просить прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на положення статті 7 Закону України "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", статті 2 Угоди про взаємне визнання прав на відшкодування шкоди, заподіяної працівникам каліцтвом, професійним захворюванням чи іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ними трудових обов'язків, підписаної 09.09.1994 державами колишнього СРСР, та стверджує, що відшкодування потерпілому шкоди, вчиненої внаслідок нещасного випадку на виробництві, здійснюється стороною тієї держави, в якій стався страховий випадок.

Відповідач зазначає, що на підставі приписів статті 3 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення та у зв'язку з тим, що згідно реєстру особових справ, які знаходяться у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петровському районі м. Донецька, особова справа Мірчева Д.В. до відділення не передавалась, а щомісячні страхові виплати Мірчев Д.В. отримує від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань Російської Федерації.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 26.01.2006 касаційна скарга з матеріалами справи була передана до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 20.09.2007 касаційне провадження за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції  Фонду соціального страхування закрив, дану касаційну скаргу разом зі справою передав для вирішення до Вищого господарського суду України з огляду на відсутність у нього компетенції на перегляд у касаційному порядку судових рішень, постановлених не за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.10.2007 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Відділення виконавчої дирекції  Фонду соціального страхування.

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 24.10.2007, надіслана сторонам у справі –24.10.2007), проте, сторони не скористалися правом, наданим їм статтею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 12.11.2007 № 02-12/І/204 призначено колегію суддів у складі: Панова І.Ю. - головуючий, судді –Заріцька А. О., Продаєвич Л.В.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 23.05.1991 із робітником старательної артілі "Вітім" ДЗП "Бурятзолото", рудник "Ірокинда", гром. Мірчевим В.В. стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого він помер, що підтверджується відповідним актом за формою Н-1.

Згідно із законодавством СРСР гром. Мірчеву Д.В. розпорядженням від 12.09.2003 №157702 була призначена пенсія у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Відповідно до відомостей про виплату пенсій гром. Мірчеву Д.В. за період з 01.09.2003 року по 01.07.2005 року виплачено пенсію в розмірі 2874,36 грн. і цю суму позивач просив включити до акта щомісячної звірки та відшкодувати, як суму боргу.

Як вже було зазначено вище, рішення суду першої інстанції було прийнято 30.09.2005, постанова апеляційного господарського суду –29.11.2005 року.

З 01.09.2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судо-чинства України, статтею 3 якого встановлено, що справа адміністративної юрисдикції –переданий на вирішення адміністративного суду  публічно-правовий  спір,  у  якому хоча б однією зі сторін є орган  виконавчої  влади,  орган  місцевого  самоврядування,  їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі  законодавства,  в  тому  числі  на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 цієї статті визначено коло суб'єктів владних повноважень, до яких віднесено орган державної влади, орган місцевого самоврядування,  їхня посадова чи службова особа,  інший суб'єкт при  здійсненні  ними  владних  управлінських  функцій  на основі  законодавства,  в  тому  числі  на  виконання  делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у справі є Управління ПФУ в Петровському районі м. Донецька.

Пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 № 121/2001, встановлено, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 № 8-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2002 за № 442/6730, (далі - Положення про Управління Фонду) управління  Пенсійного  фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Фонду, підвідомчими відповідно головним управлінням Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Фонду.

Згідно з підпунктом 6 пункту 2.2 Положення про Управління Фонду останнє  відповідно до покладених на нього завдань контролює надходження страхових внесків та інших платежів до Фонду від підприємств, установ, організацій та громадян, збирає у встановленому порядку відповідну звітність, проводить планові та позапланові перевірки фінансово-бухгалтерських документів, звітів та інших документів щодо правильності обчислення та сплати страхових внесків, цільового використання коштів Фонду в організаціях, що здійснюють виплату і доставку пенсій.

З наведеного випливає, що Управління ПФУ, звертаючись до суду, діяло як орган державної влади при здійсненні ним владних управлінських функцій і, відповідно, як суб'єкт владних повноважень.

Крім того, відповідачем у даній справі є Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петровському районі         м. Донецька.

Відповідно до статті 14 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 року            № 16/98-ВР страхові фонди є органами, які здійснюють керівництво та управління окремими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування, провадять збір та акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечують фінансування виплат за загальнообов’язковим державним соціальним страхуванням та здійснюють інші функції згідно з затвердженими статутами.

Статтею 15 Основ законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування встановлено, що управління фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюють правління та виконавчі дирекції страхових фондів, які забезпечують визначені законами конкретні види соціального страхування. Робочими органами виконавчої дирекції є її відділення, страхові каси тощо.

Отже, у відповідних правовідносинах відділення виконавчі дирекції Фонду соціального страхування виступають як суб’єкти владних повноважень у системі загальнообов’язкового державного соціального страхування.

Таким чином, у спірних правовідносинах сторони виступають не як суб'єкти господарської діяльності, а як суб'єкти владних повноважень.

Розглядаючи даний спір, суди попередніх інстанцій керувалися приписами Господарського процесуального кодексу України, але з таким висновком колегія суддів Вищого господарського суду України погодитися не може, виходячи із того, що суб’єктний склад та характер правовідносин у цій справі (затверджений постановою Правління обох фондів Порядок визначає механізм відшкодування на централізованому рівні витрат на виплату пенсій, пов'язаних з настанням нещасного випадку на виробництві) свідчить про те, що дана справа є справою адміністративної юрисдикції.

Компетенцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначено статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з пунктом 4 частини 1 якої компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 6 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 06.10.2005 року № 2953-ІV "Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України" до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, господарські суди першої та апеляційної інстанцій припустилися порушень, не врахувавши наведених норм та не застосувавши перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, а розглянули справу за нормами Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, судові рішення у даній справі підлягають скасуванню, а справа - направленню до господарського суду першої інстанції для її розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Маріуполі в Донецькій області ––задовольнити частково.

Рішення  господарського суду Донецької області від 12.04.2006  та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 06.06.2006  у справі № 23/350–скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий, суддя                                                                      І.Панова

Суддя                                                                                           А. Заріцька

Суддя                                                                                             Л. Продаєвич