ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 р.
№ 11/178

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого
Кравчука Г.А.,

суддів:
Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державного територіально-галузевого об’єднання
“Південно-Західна залізниця”

на постанову
Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 р.

у справі
№ 11/178

господарського суду
Рівненської області

за позовом
Державного територіально-галузевого об’єднання
“Південно-Західна залізниця”

до
Відкритого акціонерного товариства “Волинь-Цемент”

про
стягнення 7 308 грн. штрафу

в судовому засіданні взяли участь  представники:

позивача:
Лагода О.А., дов. № 3011-НЮ від 26.11.2007 р.;

відповідача:
— не з’явились;

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 р. Державне територіально-галузеве об’єднання “Південно-Західна залізниця” (далі –Залізниця) звернулось до господарського суду Рівненської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Волинь-Цемент” (далі –Товариство) штраф у розмірі 7 308,00 грн.

Позовні вимоги Залізниця обґрунтовувала тим, що Товариство, будучи вантажовідправником, у накладній № 35941238 від 14.01.2007 р. неправильно зазначило код одержувача вантажу, у зв’язку з чим на підставі ст. 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 06.04.1998 р. № 457 (далі –Статут залізниць України) та норм Цивільного кодексу України має сплатити відповідний штраф.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 11.06.2007 р. (суддя Грязнов В.В.) у задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 р. (колегія суддів: Краєвська М.В., Кордюк Г.Т., Мурська Х.В.) рішення господарського суду Рівненської області від 11.06.2007 р. залишено без змін.

Вказані рішення та постанова мотивовані тим, що ст. 122 Статуту залізниць України передбачає стягнення штрафу за неправильне зазначення у накладній одночасно коду та адреси вантажоодержувача, а у накладній № 35941238 від 14.01.2007 р. було неправильно зазначено лише його код, і це не призвело до унеможливлення видачі вантажу або до затримки видачі вантажу.

Залізниця звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та доповненням до неї, у якій просить постанову Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 р. і рішення господарського суду Рівненської області від 11.06.2007 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. Викладені у касаційній скарзі вимоги Залізниця обґрунтовує тим, що господарськими судами попередніх інстанцій при прийнятті судових актів, які оскаржуються, було невірно застосовано ст. 122 Статуту залізниць України.

Товариство не скористалось правом, наданим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на касаційну скаргу Залізниці до Вищого господарського суду України не надіслало, що не перешкоджає касаційному перегляду судових актів, які оскаржуються.

За розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 28.11.2007 р. розгляд касаційної скарги здійснюється Вищим  господарським судом України у складі колегії суддів Кравчука Г.А. –головуючого, суддів Мачульського Г.М. та Шаргала В.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставини справи, застосування господарськими судами першої та другої інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга Залізниці підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Товариство, будучи вантажовідправником, у накладній № 35941238 від 14.01.2007 р. неправильно зазначило код одержувача вантажу –Білоцерківського управління військово-будівельних робіт: замість коду 3581 вказано код 7259, про що складено акт загальної форми № 5 від 15.01.2007 р.

Відповідно до частин першої та п’ятої ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов’язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Ст. 3 Закону України “Про залізничний транспорт” передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України “Про транспорт”, цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України є обов’язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Частина перша ст. 24 Статуту залізниць України визначає, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Ст. 122 Статуту залізниць України встановлює, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Вирішуючи спір, господарські суди попередніх інстанцій неправильно застосували ст. 122 Статуту залізниць України та прийшли до помилкового висновку про те, що штраф за неправильно зазначений у накладній код одержувача стягується за умови, якщо окрім коду одержувача неправильно зазначена і його адреса. Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що зі змісту ст. 122 Статуту залізниць України вбачається, що неправильне зазначення у накладній коду одержувача є достатньою підставою для стягнення штрафу.

Відповідно до частини першої ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

У зв’язку з викладеним постанова  Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 р. та рішення господарського суду Рівненської області від 11.06.2007 р. підлягають скасуванню як такі, що прийняті внаслідок неправильного застосування ст. 122 Статуту залізниць України.

Між тим, оскільки обставини справи господарськими судами першої та другої інстанції встановлені у повному обсязі, а факти, які мають значення для вирішення спору, Залізницею та Товариством не заперечуються, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за можливе прийняте нове рішення у справі, яким на підставі ст. ст. 118 та 122 Статуту залізниць України задовольнити позовні вимоги Залізниці та стягнути з Товариства на її користь штраф у розмірі 7 308,00 грн. за неправильне зазначення у накладній № 35941238 від 14.01.2007 р. коду одержувача вантажу.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110 та 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” задовольнити.

Постанову  Львівського апеляційного господарського суду від 23.07.2007 р. та рішення господарського суду Рівненської області від 11.06.2007 р. у справі № 11/178 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позовні вимоги Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Волинь-Цемент” () на користь Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” () 7 308,00 грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Волинь-Цемент” () на користь Державного територіально-галузевого об’єднання “Південно-Західна залізниця” () 51,00 грн. державного мита, сплаченого за подання касаційної скарги до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя                                                       Г.А. Кравчук

Суддя                                                                          Г.М. Мачульський

Суддя                                                                          В.І. Шаргало