ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2007 р.
№ 3/506-А

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
та
касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "ЖенСан" (далі ТОВ "ЖенСан")
Київської міської ради (далі Міськрада)

на постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
03.10.07

у справі
№ 3/506-А

господарського суду
Міста Києва

за позовом
товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Груп" (далі Товариство)

до
Міськради,

треті особи:
Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (далі Управління),

відкрите акціонерне товариство "Фірма "Лісова"

(далі Фірма),

ТОВ "ЖенСан",

про
визнання недійсним рішення

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Ткаченко Р.В. (за дов. № 120.2-07 від 28.09.07);

- відповідача:
Долгополов В.Ю. (за дов. № 225-КР-1608 від 14.12.07);

- третіх осіб:
Управління:
Долгополов В.Ю. (за дов. № 06-34/36108 від 02.11.07);

Фірми:
не з'явились;

ТОВ "ЖенСан":
Повжник Л.А. (за дов. б/н від 17.08.07).

Ухвалою від 22.11.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого –Уліцького А.М., суддів –Жаботиної Г.В., Чернова Є.В., касаційні скарги ТОВ "ЖенСан" та Міськради були прийняті до провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 05.12.07.

Розпорядженням від 04.12.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 3/506-А господарського суду міста Києва було створено колегію суддів у складі: головуючий –Кривда Д.С., судді –Жаботина Г.В., Уліцький А.М.

Ухвалою від 06.12.07 заступника Голови Вищого господарського суду України заявлений Товариством відвід колегії суддів у складі Уліцького А.М., Жаботиної Г.В., Чернова Є.В. у даній справі відхилено, проте, з метою усунення можливих сумнівів щодо об'єктивності та неупередженості складу суду, справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий – Першиков Є.В. (доповідач), судді –Ходаківська І.П., Данилова Т.Б.

Ухвалою від 07.12.07 колегії суддів у вказаному складі касаційні скарги у даній справі було прийнято до провадження, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.12.07.

19.12.07 до Вищого господарського суду України надійшла заява

ТОВ "ЖенСан" б/н б/д про відвід колегії суддів Вищого господарського суду України у складі Першикова Є.В., Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. та передачу справи до іншої судової палати.

Ухвалою від 20.12.07 заявлений ТОВ "ЖенСан" відвід колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого судді Першикова Є.В, суддів Данилової Т.Б Ходаківської І.П. відхилено.

Інших відводів даній колегії суддів не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20.12.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Постановою від 28.07.06 господарського суду міста Києва (суддя Хілінська В.В.) в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Вказано постанова мотивована тим, що 30.04.05 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між Фірмою та Товариством останнє стало власником нежитлової будови площею 49,60 кв.м., яка розташована по вул.Кіото, 10, літ.А. Оскільки питання відводу земельної ділянки під ринок не було вирішено ні в 1983 році при організації ринку, ні в 2001 року при побудові ЗАТ "Ринок Лісовий" нежитлової споруди, у тому числі у Товариства, як нового власника нежитлової споруди, не виникло право користування земельною ділянкою у контексті ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року).

У відповідності до ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України (в редакції 25.10.01) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування –на підставі договору оренди, а оскільки Товариством не надало суду доказів, які б підтверджували та посвідчували його право користування земельною ділянкою, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що Міськрада при прийнятті рішення від 18.11.04 № 826/2236 "Про передачу ТОВ "ЖенСан" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного центру з багатоповерховим паркінгом та реконструкції площі біля станції метро "Лісова" між просп.Броварським та вул.Кіото у Деснянському районі м.Києва" діяла в межах та у спосіб, передбачений Земельним кодексом України і не порушила права та законних інтересів Товариства, а тому підстави для задоволення позовних вимог у суду відсутні.

Постановою від 03.10.07 Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Корсака В.А., суддів –Авдеєва П.В., Коршун Н.М.) апеляційну скаргу Товариства задоволено.

Постанову від 28.07.06 господарського суду міста Києва скасовано.

Позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним рішення Міськради від 18.11.04 № 826/2236 "Про передачу ТОВ "ЖенСан" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального торгівельного центру з багатоповерховим паркінгом та реконструкції площі біля станції метро "Лісова" між проспектом Броварським та вул. Кіото у Деснянському районі м.Києва".

З Міськради на користь Товариства  стягнуто 85,00 грн. –державного мита за подання позову, 118,00 грн. – витрат на інформаційно-технічні послуги та 42,50 грн. державного мита, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Вказана постанова мотивована тим, що Фірма не надавала згоди на припинення права користування земельною ділянкою, на якій було розміщено її нерухоме майно, на користь ТОВ "ЖенСан", а тому оскаржуване рішення Міськради № 826/2236, на думку апеляційної інстанції, було прийнято з порушенням положень ст. 116 Земельного кодексу України та права користування земельною ділянкою Фірмою та Товариством, оскільки набувши в 2005 році право власності на цілісний майновий комплекс "Ринок Лісовий" Товариство відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, отримало земельну ділянку у постійне користування на тих же самих умовах що й Фірма на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради від 08.04.98. Крім того, апеляційним судом було враховано, що матеріалами справи також підтверджено, що проект відведення земельної ділянки не було погоджено з природоохоронним органом.

Апеляційна інстанція також прийшла до висновку, що на підставі наявних доказів по справі судом першої інстанції було помилково розглянуто позов за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки під час розгляду спору судом встановлено, що між учасниками існує спір про право, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства, а тому ухвалою від 03.10.07 апеляційної інстанції було вирішено застосовувати положення Господарського процесуального кодексу України в апеляційному провадженні по справі, враховуючи, що подібна позиції щодо застосування норм процесуального права була викладена Верховним Судом України в постанові від 27.03.07 по справі № 21-1074/06 з аналогічного судового спору.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції Міськрада та

ТОВ "ЖенСан" звернулись до Вищого господарського суду України з касаційної скаргою, в якій просять скасувати вказану постанову апеляційного суду та залишити в силі постанову суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства.

Міськрада вважає, що постанова від 03.10.07 Київського апеляційного господарського суду підлягає скасуванню у зв'язку з порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття судом неправильного рішення.

На думку скаржника, у відповідності до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України даний спір є справою адміністративної юрисдикції, оскільки ч. 1 ст. 2 та п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначає завдання адміністративного судочинства як захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Справа адміністративної юрисдикції –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, а оскільки вказаний спір виник, у зв'язку з прийняттям Міськрадою рішення від 18.11.04 № 826/2236 "Про передачу ТОВ "ЖенСан" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного центру з багатоповерховим паркінгом та реконструкції площі біля станції метро "Лісова" між просп.Броварським та вул.Кіото у Деснянському районі м.Києва", то, на думку скаржника, постанова апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Натомість, як вважає скаржник, в порушення зазначених норм процесуального права, та судової практики, судом при розгляді справи застосовано норми Господарського процесуального кодексу України.

В касаційній скарзі ТОВ "ЖенСан" вказується про порушення вимог

ст. ст. 19, 25 Закону України "Про судоустрій України", де визначено види спеціалізованих судів та поняття спеціалізованих апеляційних судів, якими є господарські, адміністративні та інші суди, визначені як спеціалізовані суди.

У судах різних судових юрисдикцій може запроваджуватися спеціалізація суддів з розгляду конкретних категорій справ даної юрисдикції, а тому суд апеляційної інстанції може розглядати тільки ті справи, які віднесені до їх юрисдикції, але це, на думку скаржника, при винесенні оскарженого процесуального акту апеляційною інстанцією враховано не було.

Також, скаржник вважає, що відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. У місцевих та апеляційних загальних судах запроваджується спеціалізація суддів з розгляду адміністративних справ у зв’язки з чим адміністративні справи, провадження в яких було відкрито місцевими та апеляційними господарськими судами до початку діяльності відповідного адміністративного суду, розглядаються і вирішуються цими судами.

Скаржник вважає, що апеляційна скарга підлягала розгляду згідно вимог розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАСУ), а в разі зміни підвідомчості справи тільки суд уповноважений розглядати справи адміністративної юрисдикції згідно ст. 157 КАСУ, або був зобов’язаний закрити провадження у справі, оскільки судам господарської юрисдикції КАСУ не надає право скасовувати чи припиняти провадження по справі, що розглядалася за вимогами КАСУ.

Крім того, на думку скаржника, Київський апеляційний господарський суд при розгляді не дотримався вимог ст.ст. 61, 64 Господарського процесуального кодексу України.

Також, на думку скаржника, апеляційною інстанцією не дотримано норм матеріального права, а саме: ст. 13, ч. 2 п. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 125, 152 Земельного кодексу України, оскільки апеляційна інстанція не прийняла до уваги не набуття Товариством прав землекористувача, а тому на нього не поширюються вимоги щодо захисту цивільних прав або інтересів іншим способом, що встановлений договором або законом.

Скаржник звертає увагу, на те, що апеляційним судом не було враховано вимог п. 1.2 Указу Президента України "Про заходи щодо вдосконалення функціонування ринків з продажу продовольчих та непродовольчих товарів" від 23.05.01 № 334/2001, яким передбачено поступове перетворення ринків у сучасні торговельні комплекси, в тому числі із залученням коштів вітчизняних та іноземних інвесторів.

Відзиви на касаційні скарги щодо доводів скаржників до судової інстанції не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, касаційні скарги, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи, відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів від 23.04.83 № 221 "Про будівництво колгоспного ринку на станції метро "Піонерськая" Дніпровському об'єднанню колгоспних ринків було дозволено використати ділянку площею 0,3 га біля станції метро "Піонерська" для будівництва літнього ринку та організації торгівлі.

Також, попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи встановлено, що згідно рішення Ватутінської районної у місті Києві ради від 28.12.00 № 25, майно ринку, яке було в оренді у закритого акціонерного товариства "Ринок Лісовий", було приватизовано, а правонаступник

ЗАТ "Ринок Лісовий" –ВАТ Фірма "Лісова" у грудні 2001 року, як власник нежитлової споруди площею 49,60 кв.м., про що свідчить свідоцтво на право власності від 06.12.01, зареєстроване в Комунальному підприємстві "Київське міське бюро технічної інвентаризації" за № 5006-П від 13.12.01.

30.04.05 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між

ВАТ "Фірма "Лісова" та Товариством власником нежитлової будови площею 49,60 кв.м., яка розташована на вул.Кіото, 10 літ.А стало Товариство. Право власності на цю будівлю зареєстроване за Товариством в Бюро технічної інвентаризації, як це передбачено діючим законодавством.

Також, судовими інстанціями встановлено, що згідно Чергового кадастрового плану (зворотній бік сторінки 47 нотаріально завіреної копії кадастрової справи № А5027), станом на 12.10.04 (на момент прийняття оскаржуваного рішення Київради), ВАТ "Фірма Лісова" (у якої Товариство придбало цілісний майновий комплекс –ринок "Лісовий") вказано, як землекористувач, якому вже погоджено проект відведення земельної ділянки.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що апеляційна інстанція, приймаючи постанову по справі, врахувала діюче законодавство на період приватизації майна, яким був цілісний майновий комплекс –ринок "Лісовий", де була передбачена імперативна вимога переходу права користування землею у зв'язку із набуттям права власності на нерухомість, яке розташована на зазначеній ділянці, а тому у відповідності до ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.00 № 561-XII) було визначено, що при передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об'єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди, а тому до ЗАТ "Фірма "Лісова" перейшло право користування земельною ділянкою на підставі рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради від 08.04.83.

Крім того, колегія суддів Вищого господарського суду України враховує п. 5 Постанови Верховної Ради Української РСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" № 562-ХІІ від 18.12.90 де визначено, що підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Враховуючи, що ВАТ Фірма "Лісова", як користувач земельної ділянки, де розміщено її нерухоме майно, не надавала згоди щодо передачі на користь ТОВ "ЖенСан", то рішення Міськради від 18.11.04 №826/2236 "Про передачу ТОВ "ЖенСан" земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального торгівельного центру з багатоповерховим паркінгом та реконструкції площі біля станції метро "Лісова" між проспектом Броварським та вул.Кіото у Деснянському районі м.Києва" було прийнято з порушенням положень ст.ст. 116, 120 Земельного кодексу України та з порушенням права користування земельною ділянкою ВАТ "Фірма "Лісова", оскільки Товариство, набувши право власності на цілісний майновий комплекс Ринку "Лісовий", отримало право на користування земельною ділянкою, де розміщено об’єкт приватизації.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, на підставі встановлених апеляційною інстанцією обставин, враховує, що у відповідності до вимог ст. 123 Земельного кодексу України, при вирішенні питання про отримання земельної ділянки в оренду необхідно розробити проект відведення земельної ділянки, який має погоджуватись із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини, після чого необхідно одержати позитивний висновок державної землевпорядної експертизи, але, як встановлено апеляційної інстанцією на підставі нотаріально завіреної копії кадастрової справи № 5027, вбачається невідповідність даних в цих копіях, зокрема, в копії наданій ТОВ "ЖенСан" відсутня сторінка з зазначенням змісту (сторінка 3), з якої вбачається, що в кадастровій справі відсутній позитивний висновок Державного управління екології та природних ресурсів в місті Києві.

Документ, що розміщений на 24 сторінці копії кадастрової справи, наданої Управлінням є листом-зверненням Державного управління екології та природних ресурсів до землевпорядника Деснянського району, який є Актом огляду земельної ділянки, яким констатується факт наявності зелених насаджень, вирубка яких заборонена.

Даних про позитивний висновок щодо можливості відведення земельної ділянки в цьому листі відсутні, а тому апеляційна інстанція прийшла до висновку, що проект відведення земельної ділянки не було погоджено з природоохоронним органом.

Вказаний висновок апеляційної інстанції випливає на підставі встановлених по справі обставин, а саме 47 сторінка кадастрової справи розміщено Черговий кадастровий план, в копії наданій ТОВ "ЖенСан", відсутня інформація на зворотній стороні цього документу щодо користувачів та власників земельних ділянок, станом на 12.10.04 а тому "Лісовий" зазначено, як землекористувач, якому вже погоджено проект відведення земельної ділянки, що підтверджує відсутність погоджень проекту відведення земельної ділянки з землекористувачами.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком апеляційної інстанції про те, що на підставі наявних доказів по справі судом першої інстанції було помилково розглянуто позов за нормами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки під час розгляду спору судом встановлено, що між учасниками існує спір про право, що в свою чергу виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства, а тому ухвалою від 03.10.07 апеляційної інстанції було вирішено застосовувати положення Господарського процесуального кодексу України в апеляційному провадженні по справі, враховуючи, що подібна позиції щодо застосування норм процесуального права викладена Верховним Судом України в постанові від 27.03.07 по справі № 21-1074/06 з аналогічного судового спору.

Приймаючи спірну ухвалу та постанову апеляційна інстанція правомірно врахувала, що спірні правовідносини сторін виникли у зв'язку із передачею спірним рішенням Київської міської Ради від 18.11.04 № 826/2236 земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування багатофункціонального торговельного центру з багатоповерховим паркінгом та реконструкції площі біля станції метро "Лісова" між просп.Броварським та вул.Кіото у Деснянському районі м.Києва" ТОВ "ЖенСан" у довгострокову оренду на 25 років за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.

В позовній заяві Товариство посилається на неправомірність передачі земельної ділянки в оренду ТОВ "ЖенСан", оскільки Товариство є власником майна на спірній земельній ділянці і має право користування земельною ділянкою у відповідності до вимог діючого земельного законодавства, а тому апеляційна інстанція прийшла до висновку, що предметом спору в даній справі є саме право користування спірною земельною ділянкою, а такий спір підлягає розгляду за вимогами Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги та наголошує, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Основного Закону регламентовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно зі ст. 2 Закону України “Про судоустрій”, суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів юридичних осіб. Частиною 3 статті 3 вказаного Закону встановлено, що судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи в порядку, встановленому Конституцією України та законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 цього ж Закону усім суб'єктам правовідносин гарантується захист їх прав і законних інтересів незалежним і неупередженим судом. Згідно з ч. 3 зазначеної статті, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

З правового аналізу наведених норм вбачається, що з метою фактичної реалізації права сторін на розгляд справи у судовому порядку, запобігання порушень ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97

№ 475/97-ВР), з урахуванням того, що чинним законодавством встановлено, що суперечки між судами щодо підсудності справ не допускаються, та тієї обставини, що ухвала від 03.10.07 Київського апеляційного господарського суду про застосування положень Господарського процесуального кодексу України в установленому законом порядку не оскаржувалась, та, відповідно, є чинною, то суд апеляційної інстанції правомірно виніс оскаржену постанову в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржники в касаційних скаргах стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, у відповідності до вимог ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені в касаційних  скаргах Міськради та ТОВ "ЖенСан", є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЖенСан" б/н від 22.10.07 та касаційну скаргу Київської міської ради б/н і дати залишити без задоволення.

Постанову від 03.10.07 Київського апеляційного господарського суду у справі № 3/506-А господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Т.Данилова

І.Ходаківська