ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

21.09.07                                                                             №   22/50-20/174/06-АП-20/540-АП

суддя

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Ремонтно-будівельне управління №51”, м. Запоріжжя

До Орендного підприємства “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації”, Запорізька область, м. Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю “Металпромекспорт”, Дніпропетровська область, смт. Ювілейний

про визнання дій реєстратора як ухилення від реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна та спонукання здійснити державну реєстрацію права власності

Суддя   Гандюкова Л.П.

Секретар судового засідання  Короленко М.М.

Представники сторін:

Від позивача   –   Фісюк Л.О. (довіреність б/н від 23.01.2007р.);

Від відповідача  –не з’явився;

Від третьої особи –Мартиненко О.О, (довіреність б/н від 12.12.2006р.);

Заявлений позов про визнання відмови в державній реєстрації речових прав на об’єкти нерухомого майна недійсною та спонукання здійснити державну реєстрацію права власності щодо виробничого корпусу №2 по виробництву мастик, інвентарний номер 0050, літера Д-2, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, селище  Сонячне, вул. Сонячне шосе,23.

20.09.2007р. до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, згідно з якою просить на підставі ст.182 ГПК України  дії реєстратора ОП ЗМБТІ стосовно ВАТ “РСУ №51” визнати як ухилення від реєстрації права власності на об’єкти, що входять до складу цілісного майнового комплексу і спонукати ОП ЗМБТІ Запорізької області зареєструвати право власності на корпус №2 по виробництву мастик літера Д-2 і трансформаторну підстанцію літера Б, які входять до цілісного майнового комплексу, що належить на праві власності ВАТ “РСУ №51” з моменту первісного звернення і винесення рішення про реєстрацію 11.11.2004р.

Із 01.09.2005р. набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України (надалі КАС України). Статтею 2 цього Кодексу визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб’єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб’єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 4 КАС України, правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами.

Частина 1 ст. 17 КАС України передбачає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори фізичних та юридичних осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади АР Крим, їх посадова чи службова особа, крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки.

Згідно з ч. 5 Розділу 7 (прикінцеві та перехідні положення) КАС України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами КАС України.

Частиною 6 Розділу 7 КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам України (відповідно до ГПК України 1991 р., вирішують у першій  та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України.

Відповідно до вимог ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни мають право звернутись до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі:

1)  справи  у  спорах,  що  виникають  при  укладанні, зміні, розірванні  і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

спорів про приватизацію державного житлового фонду;

спорів, що виникають при погодженні стандартів  та  технічних умов;

спорів про  встановлення цін на продукцію (товари),  а також тарифів на послуги  (виконання  робіт),  якщо  ці  ціни  і  тарифи відповідно  до  законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

спорів, що  виникають  із   публічно-правових   відносин   та віднесені   до   компетенції   Конституційного   Суду  України  та адміністративних судів;

інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3)          справи  за  заявами  органів  Антимонопольного  комітету України,  Рахункової  палати  з  питань,  віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4)          справи,  що  виникають  з корпоративних відносин у спорах між господарським

товариством  та  його  учасником  (засновником, акціонером),  у  тому  числі  учасником,  який вибув,  а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані  із створенням,  діяльністю,  управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Відповідно до ст. 13 ГПК України (справи, підсудні місцевим господарським судам), місцеві господарські суди розглядають у першій інстанції усі справи, підвідомчі господарським судам.

З урахуванням викладеного, вбачається, що починаючи з 01.09.2005р. ГПК України діє в частині, що не суперечить КАС України.

Як вбачається із заяви про уточнення позовних вимог, позивачем заявлено позов до реєстратора ОП “ЗМБТІ”, як посадової особи, оскільки як слідує із ст.8 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” державний реєстратор прав є посадовою особою. Державний  реєстратор прав самостійний у прийнятті рішення про державну реєстрацію прав  та  відмову  в  такій  реєстрації  і здійснює повноваження тільки відповідно до закону.  Дії державного реєстратора прав щодо державної  реєстрації  прав  або  відмови  в такій реєстрації можуть бути оскаржені до суду.

Із змісту ч. 3 ст. 21 ГПК України слідує, що відповідачами у справах, підвідомчих господарським судам, є підприємства та організації, яким пред’явлено позовні вимоги. Оскільки позов в частині вимог  заявлено до реєстратора, такий позов не підлягає розгляду господарським судом Запорізької області в порядку (розділ 3 підвідомчість та підсудність справ господарським судам), передбаченому ГПК України за нормами КАС України.

Таким чином,  відповідно до ч. 2 ст. 19 КАС України, вказана позовна заява в частині вимог щодо визнання дії реєстратора як ухилення від реєстрації прав власності  на об’єкти, що входять до складу цілісного майнового комплексу  підлягає розгляду за правилами Кодексу адміністративного судочинства місцевим загальним судом.

У зв’язку з викладеним, враховуючи, що відповідно до п. 5 розділу 7 (Прикінцеві та перехідні положення) КАС України, до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів підсудні їм справи вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні загальні суди за правилами КАС України, позов Відкритого акціонерного товариства “Ремонтно-будівельне управління №51” про визнання дії реєстратора ОП “ЗМБТІ” як ухилення від реєстрації прав власності  на об’єкти, що входять до складу цілісного майнового комплексу має бути розглянутий у першій інстанції відповідним місцевим загальним судом за правилами КАС України.

Керуючись  ст.ст.137, 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, ч. 6 розділу 7 “Прикінцеві та перехідні положення” КАС України, ст. ст. 1, 12, ч. 3 ст. 21 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі в частині визнання дій реєстратора Орендного підприємства “Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації” як ухилення від реєстрації прав власності  на об’єкти, що входять до складу цілісного майнового комплексу закрити.

Суддя                                                                Л.П. Гандюкова

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено КАС України,  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано  заяву  про  апеляційне  оскарження,  але апеляційна  скарга  не  була  подана  у  строк,  встановлений  цим Кодексом,  постанова або  ухвала  суду  першої  інстанції  набирає законної сили після закінчення цього строку.

У  разі  подання  апеляційної скарги судове рішення,  якщо його  не  скасовано,  набирає  законної  сили   після   закінчення апеляційного розгляду справи.

Якщо  строк  апеляційного  оскарження  буде поновлено,  то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Заява   про   апеляційне  оскарження  ухвали  суду  першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи,  яка її оскаржує, то строк подання заяви про апеляційне  оскарження  обчислюється  з дня  отримання нею копії ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається  протягом  десяти  днів  після  подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява  про  апеляційне  оскарження  чи  апеляційна скарга, подані  після  закінчення  строків,  встановлених  цією   статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.