Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2007
р.
Справа № 3/401-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О.,
судді Барбашова С.В. , Шевель О.В.

при
секретарі Соколовій Ю.І.

за
участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача -  не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Житловик", м. Суми (вх. № 3339 С/3)
на рішення господарського суду Сумської області від 18.10.07р. по справі №
3/401-07

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Житловик", м. Суми

до Приватного підприємця ОСОБА_1,
м. Суми

про стягнення 1115,97 грн., -

встановила:

У серпні 2007 року Товариство з обмеженою відповідальністю
"Житловик" (м. Суми) звернулось до господарського суду Сумської
області з позовом до  Приватного
підприємця ОСОБА_1 (м. Суми) про стягнення 695,09 грн. заборгованості по
договору № 15 про участь в експлуатаційних витратах по утриманню житлового
фонду від 01.06.2006 року.

16.10.2007 року позивач звернувся до суду першої інстанції із
заявою,  до якої надав копії рішень
Виконкому Сумської міської ради та Сумської міської ради , а також уточнений
розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01.10.2007 року
в сумі 1115,97 грн.

Рішенням господарського суду Сумської області від 18 жовтня 2007
року по справі № 3/401-07 (суддя Левченко П.І.) позов задоволено частково та
стягнуто  з Приватного підприємця ОСОБА_1
на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житловик" суму
основного боргу в розмірі 297,98 грн., витрат по держмиту в сумі 27,50 грн.,
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 31,80
грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач з даним рішенням господарського суду Сумської області не
погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду
Сумської області від 18 жовтня 2007 року та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ТОВ "Житловик" та стягнути з відповідача
заборгованість по розрахункам в сумі 1115,97 грн. станом на 01.10.07 р. та
понесені по справі судові витрати.

Відповідач пояснень або заперечень по апеляційній скарзі не надав.

Представники сторін в дане судове засідання не з'явились,
хоча  належним чином були повідомлені про
день, час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень за №№3672798, 3672780 (в матеріалах
справи), про причини неявки свого представника позивач та відповідач суд
апеляційної інстанції не повідомили.

Враховуючи ст. 43 Господарського процесуального кодексу
України, якою встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; господарський
суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні
умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування
законодавства, а також беручи до уваги те, що сторони належним чином були
повідомлені про час, день і місце розгляду справи, тому мали можливість
скористатись своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального
кодексу України, явку   представників
сторін у судове засідання не визнано обов'язковою, позицію ТОВ
"Житловик" викладено в апеляційній скарзі, а також те, що сторони
також не були  позбавлені права надати
суду апеляційної інстанції додаткові письмові докази в обґрунтування своїх
вимог і заперечень та мали на це достатньо часу, колегія суддів вважає, що у
матеріалах справи достатньо документів для розгляду апеляційної  скарги по суті без участі представників
сторін.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин
справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи
апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Приймаючи оскаржене рішення, господарський суд Сумської області
виходив з того, що 01.06.2006 року сторони уклали договір про надання  послуг
на утримання  нежитлових приміщень
за № 15 (далі - Договір), яким передбачено, що позивач ("Виконавець")
виконує роботи, а відповідач ("Власник") сплачує позивачеві витрати
по утриманню нежитлового приміщення площею 307,2 кв.м. в сумі 148,99 грн.
(пункти  1.1., 1.2. Договору).

Згідно п. 4.3. Договору зміни та доповнення до нього приймаються
письмово згідно діючого законодавства України.

У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України
зобов'язання  має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 629
Цивільного кодексу України  визначено,
що  договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання  договору допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст.
654 Цивільного кодексу України  зміна або
розірвання договору  вчинюється в такій
самій формі, що й  договір, що змінюється
або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає
із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, господарський суд визначився, що зміна умов договору
(зокрема, зміна пункту 1.2. Договору) має вчинятися шляхом підписання двома
сторонами договору письмових змін до договору або додаткової угоди до договору,
в якій сторони мали б узгодити новий договірний розмір витрат по утриманню
житлового фонду. Оскільки письмових змін за згодою сторін до договору від
01.06.2006 року  внесено не було, тому,
господарський суд вказав, що відповідач правомірно сплачував позивачеві витрати
по утриманню нежитлового приміщення згідно умов п. 1.2. Договору від  01.06.2006 року в розмірі 148,99 грн.
щомісячно і повністю розрахувався з позивачем за спірний  період (включно по липень 2007 року), тобто
заборгованість відповідача перед позивачем за даний період відсутня.

Як свідчать матеріли справи, позивач звертаючись до господарського
суду із уточненим розрахунком своїх вимог, просив стягнути з відповідача, у
тому числі, борг за серпень та вересень 2007 року виходячи з нарахованої ним суми
по 239,62 грн. за кожен місяць.

Оцінивши доводи позивача та відповідача у справі, господарський
суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 297,98 грн.
щодо стягнення з відповідача заборгованості по Договору № 15 від 0106.2006 року
за серпень та вересень 2007 року, виходячи з передбаченого умовами Договору
розміру витрат в сумі 148,99 грн. за місяць. Доказів сплати цієї суми за
серпень і вересень 2007 року відповідач господарському суду не представив.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії
суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи,
їм  надана правильна та належна правова
оцінка, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого
по справі рішення колегія суддів не вбачає, оскільки відповідно до статті 43
Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд
у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33
Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують
його вимоги та заперечення.

На думку колегії суддів, позивач не обґрунтував та належним чином
не довів належними та допустимими доказами правомірність своїх позовних вимог
до відповідача. Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі позивачем і
його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, не знайшли свого підтвердження.

Так, позивач у своїй апеляційній скарзі вказує на пункт 3.1.
спірного Договору, яким сторонами передбачено, що у випадку зміни тарифів,
інфляції на послуги ЖКГ ТОВ "Житловик" виставляє новий рахунок зі
змінами, що і було  зроблено позивачем.
Вказані обставини скаржник мотивує зміною розміру заробітної плати, вартості
обладнання, матеріалів, електроенергії, а також зміною  тарифів на послуги з утримання будинків, які
перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Суми, за період,
котрий минув з дати укладання спірного Договору.

Однак вказані посилання не приймаються колегією суддів до уваги,
оскільки дані обставини не є правовими підставами для зміни позивачем вартості
послуг за спірним Договором в односторонньому порядку.

В силу вимог ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено договором  або
законом  чи  не
випливає  із звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 Господарського кодексу України  господарське зобов'язання може бути розірвано
сторонами відповідно до  правил,  встановлених статтею 188 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу України зміна та
розірвання  господарських  договорів в односторонньому порядку не
допускається,  якщо інше не встановлено
законом або договором.

Із матеріалів справи вбачається, що зміни до умов спірного
Договору сторонами в належній формі не вносились, відповідних заходів,
передбачених приписами чинного законодавства щодо порядку внесення змін або доповнень
до даного Договору, позивач не здійснив і такі докази у справі відсутні.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг здійснюються
виключно  на  договірних засадах. А згідно з п. 1 ст. 32
цього ж Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно
відповідно до умов Договору.

Пунктом 1.2. спірного Договору сторони визначили, що відповідач
сплачує позивачеві витрати по утриманню нежитлового приміщення площею 307,2
кв.м. в сумі 148,99 грн.

Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, які регламентують
порядок внесення змін або доповнень до раніше укладених договорів, положення
укладеного між сторонами у справі Договору, а також те, що письмові зміни до
даного Договору сторонами не вносились, колегія суддів визначає
відсутність   правових підстав у позивача
в односторонньому порядку вимагати від відповідача оплати послуг за новими
тарифами.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного
та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду
Сумської області від 18.10.2007р. по справі № 3/401-07 прийняте без порушень норм
матеріального та процесуального права, а доводи позивача з яких подана
апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його
зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 43, 99, 101, п. 1 ст.
103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
апеляційного господарського суду,  -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю
"Житловик", м. Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 18.10.07р. по
справі № 3/401-07 залишити без змін.

Головуючий суддя
Демченко В.О.

Судді
Барбашова
С.В.

Шевель О.В.