ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.10.2007
Справа №2-30/5452-2007А

Господарський суд Автономної Республіки Крим у складі :

Головуючого судді Ловягіної Ю.Ю.

Секретаря судового засідання Золотарьової А.В.

З участю представників сторін:

Від позивача – Конюкова, за дов. від 17.06.2007 р.

Від відповідача – Котов, за дов. від 20.04.2007 р. № 35, Дронін, за дов. від 21.05.2007 р.

розглянувши адміністративну справу

за позовом Повного товариства «Ломбард «ПП Феодосійський музей грошей» і Компанія», м. Феодосія, вул. 8 березня, буд. 3.

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Феодосія, м. Феодосія, вул. Кримська, буд. 3.

Про скасування податкових повідомлень – рішень № 000225/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 р. на суму 7982,10 грн., № 000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 р. на суму 3739,0 грн., № 000322/188/22-0/4/1 від 18.08.2006 р. 264,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду АР Крим з позовом про визнання незаконними податкових повідомлень – рішень № 188/22-0/2/1, № 188/22-0/3/1 та № 188/22-0/4/1 від 18.08.2007 р.

У судовому засіданні, яке відбулося 22.05.2007 р., заявою від 17.05.2007 р. позивач в порядку ст. 49, 55 КАС України (а.с. 30) у зв’язку зі зміною в засновницькому договорі змінив позивача – Повне товариство «Ломбард» Закритого акціонерного товариства «Торгтехбізнес» і компанія» на Повне товариство «Ломбард «ПП Феодосійський музей грошей» і Компанія».

Доповненнями до позовної заяви (а.с. 64 - 66) позивач просить скасувати податкові повідомлення – рішення № 000225/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 р. на суму 7982,10 грн., № 000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 р. на суму 3739,0 грн., № 000322/188/22-0/4/1 від 18.08.2006 р. 264,39 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що податкові повідомлення рішення є необґрунтованими та незаконними, а тому просить їх скасувати.

Відповідач у відзиві від 21.05.2007 р. (а.с. 48 – 52) проти позову заперечує з підстав, що податкові повідомлення - рішення, які оскаржує позивач, є законними та обґрунтованими, а тому просить у позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

ДПІ в м. Феодосія  здійснила виїзну планову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2004 р. по 31.03.2006 р., за результатами якої був складений акт (а.с. 89 – 105).

Перевірка проводилась працівниками ДПІ в період з 15.05.2006 р. по 27.05.2006 р. під час перевірки було встановлено порушення позивачем п.п. 4.1.6. п. 4.1. ст. 4, п. 5.1. ст. 5, п.п. 8.2.2. п. 8.3. ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства» від 28.12.1994 р. № 334/94 – ВР та п. 7.4.1. Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 р. № 168/97 – ВР.

За результатами перевірки на адресу позивача надійшло податкове повідомлення – рішення № 000223-188/22-0/2/0 від 20.06.2006 р. на суму 3739,0 грн. (а.с. 15).

Не погодившись з податковим повідомленням – рішенням позивач оскаржив його до ДПІ в м. Феодосія.

За результатами даної перевірки відповідач направив на адресу позивача нові податкові повідомлення – рішення № 188/22 – 0/2/1 від 18.08.2006 р. на суму 3739,0 грн. згідно з п.п. 4.1.6 п. 4.1. ст. 4, п. 5.1. ст. 5, п.п. 8.2.2. п. 8.2. п.п. 8.3.1 п. 8.3. ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства»; № 188/22 – 0/3/1 від 18.08.2006 р. на суму 7982,0 грн. згідно з п.п. 4.1.6 п. 4.1. ст. 4, п. 5.1. ст. 5, п.п. 8.2.2. п. 8.2. п.п. 8.3.1 п. 8.3. ст. 8 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємства», яким збільшив на 6132,0 грн. суму податкового зобов’язання по податку на прибуток та на 1850,0 грн. суму штрафних санкцій, визначених в податковому повідомленні – рішенні № 188/22-0/2/0 від 20.06.2006 р. та № 188/22-0/4/1 від 18.08.2006 р. на суму 264,39 грн. згідно з п.п. 4.2.9 е) п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (а.с. 67 – 69).

Дослідивши представлені докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За результатами розгляду скарги платнику податків рішенням ДПІ в м. Феодосія від 17.08.2006 р. № 1283/10/25 – 0 (а.с. 20 – 22) було донараховано податок на прибуток за 3 квартал 2005 р. в сумі 6050,0 грн.

Актом перевірки було встановлено, що на порушення п.п. 4.1.6 п. 4.1. ст. 4 Закону України від 28.12.1994 р. № 334/94 – ВР «Про оподаткування прибутку підприємств» позивач не включив в склад валових доходів декларації з податку на прибуток підприємства за 3 квартал 2005 р. поворотну фінансову допомогу від ЗАТ «СК «Київська Русь» в сумі 10840,0 грн.

Відповідно до п.п. 4.1.6 п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход включає доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно,у вигляді сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку.

Згідно з п. 1.22.2. п. 1.22 ст. 1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» поворотна фінансова допомога - це сума коштів, передана платнику податку у користування на визначений строк відповідно до договорів, які не передбачають нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами.

Перевіркою встановлено, що станом на 01.04.2006 р. складений фонд ПТ «Ломбард ЗАТ «Торгтехбізнес» і К» становив 40000 грн., що відповідає даним бухгалтерського обліку товариства (балансовий рахунок № 40)

Складений фонд сформовано шляхом внесення грошових коштів учасниками  товариства, а саме - ЗАТ «Торгтехбізнес» (3000 грн - 7,5 %), ЗАТ «Страхова компанія «Київська Русь" (35000,0 грн. - 87,5 %), Задорський Анатолій Адольфович (2000,0  грн. - 5 %).

У вересні 2005 р. позивачем зменшено складений фонд і змінено назву на Повне товариство «Ломбард ЗАТ «Торгтехбізнес» і Компанія».

Після внесених змін згідно установчого договору складений фонд товариства становив 5000,0 грн. замість попереднього – 40000,0 грн.

Учасниками товариства на той час стали: ЗАТ «Торгтехбізнес» (3000 грн.), Міленін Ігор Володимирович (2000 грн.). Установчий договір згідно з протоколом № 15 зареєстрований державним реєстратором виконавського комітету Феодосійської міської Ради 22.09.2005 р. (реєстраційний номер 1000150).

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про господарські товариства» № 1579 від 19.09.91р. учасник повного товариства, що було створено на невизначений строк, може в будь-який час  вийти з товариства, попередивши про це не пізніш як за 3 місяці.

Згідно з ч.1 ст. 119 та ст. 120 Цивільного кодексу України повним є товариство, учасники якого відповідно до укладеного між ними договору здійснюють підприємницьку діяльність від імені суспільства і солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за його зобов'язаннями всім майном, що належить їм. Повне товариство створюється і діє на підставі установчого договору. Установчий договір підписується всіма його учасниками. На відміну від статутних об'єднань повні товариства мають не статутний, а складений фонд.

Учасник повного товариства може вийти зі складу повного товариства або бути виключений з його складу на підставі і в порядку, передбаченими ст. ст. 126, 128,129 ЦК України.

Згідно ст. 130 ЦК України, учаснику, виключеному або вибулому з повного товариства на підставах, встановлених ст.ст. 126, 128, 129 ЦК України, виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна частині цього учасника в складовому капіталі товариства, якщо інше не встановлене установчим договором.

Порядок визначення вартості частини учасника в майні повного суспільства і терміни її виплати встановлюються засновницьким договором і законом.

Відповідно до ч. З ст. 71 Закону України від 19.09.1991 р. № 1576-ХП «Про господарські товариства», у випадку, якщо при виході учасника з повного товариства це товариство зберігається, то учаснику виплачується вартість його внеску, згідно балансу, складеному на день виходу.

На вимогу учасника і за згодою товариства внесок може бути повернений повністю або частково в натуральній формі. Термін повернення внеску при виході зі складу учасників повного товариства чинним законодавством не визначений. Відповідно, узгодження в протоколі № 15 від 05.09.2005 р. (а.с. 88) учасників про строки розрахунків, згідно якої відповідні виплати повинні бути проведені не пізніше 12 місяців з дня виходу ЗАТ «СК «Київська Русь» зі складу учасників повного товариства, не суперечить чинному законодавству.

Якщо при виході учасника з повного товариства це товариство зберігається, то  учаснику виплачується вартість його внеску відповідно до балансу, складеного на день виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частина прибутку, одержаного товариством у даному році.

Згідно з п.4.1 ст.4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий доход визначається як загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за її межами.

Визначення терміна «доходи» містить п.4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.99р. №87, відповідно до якого доходами є збільшення економічних вигід у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (крім зростання капіталу за рахунок внесків власників). Власним капіталом згідно з названим Положенням є частина в активах підприємства, що залишається після вирахування його зобов'язань.

Таким чином, сам факт внесення змін до установчого договору (22.09.05 р.) не може свідчити про отримання доходу.

Отже, суд вважає помилковим висновки відповідача, викладені в акті, що частка статутного капіталу в розмірі 35000,0 грн., яка належить ЗАТ «Київська Русь», є фінансовою допомогою.

Згідно з пп.9.6.1 п.9.6 ст. 9 Законом України від 22.05.03р. N 889-IV «Про податок з доходів фізичних осіб», облік фінансових результатів від здійснення платником податку операцій з цінними паперами та корпоративними правами у вигляді інвестиційного прибутку ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат (у порядку, наведеному у підпунктах 9.6.2-9.6.8 пункту 9.6 ст.9 Закону.

Згідно із підпунктом 9.6.2 пункту 9.6 статті 9 Закону до продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного фонду емітента корпоративних прав, внаслідок виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Тобто вихід учасника є продажем інвестиційного активу, а не поворотною фінансовою допомогою.

Крім того, під час розгляду результатів перевірки первинної скарги рішенням ДПІ в м. Феодосія від 17.08.2006 р. № 1283/10/25 – 0 було донараховано суму податку на прибуток на розмірі 82,0 грн., в тому числі за 9 місяців 2004 р. – 25,0 грн., за 2004 р. – 50,0 грн., за 9 місяців 2005 р. – 32,0 грн. та винесено податкове повідомлення – рішення № 000322/188/22-0/4/1 від 18.08.2006 р.

По накладній від 29.04.2004 р. № 65 ПТ «Ломбард» ЗАТ «Торгтехбізнес і К» у ПП Цирульникова О.І. (індивідуальний код ) придбана охоронно - пожежна сигналізація (ОПС) вартістю 2729,82 грн., у тому числі ПДВ - 454,97 грн. Згідно акту від 30.04.2004 р. ОПС було введено в експлуатацію.

Як вбачається з акту про введення в експлуатацію від 30.04.2004 р. позивач відніс охоронно-пожежну сигналізацію до 3 групи основних фондів.

ДПІ не погодилась з таким розподілом і вважає, що охоронно – пожежну сигналізацію необхідно було віднести до 1 групи основних фондів, оскільки до 1 групи відноситься модернізація, реконструкція, технічне переозброєння основних фондів та їхнє поліпшення.

Згідно з п. 8.2. ст. 8 «Про оподаткування прибутку підприємств» основні фонди поділяються за такими  групами, зокрема, група 1 – будівлі, споруди, їх структурні компоненти та передавальні пристрої, в тому числі жилі будинки та їх частина (квартири і місця загального користування), вартість капітального поліпшення землі. До групи 2 групи відноситься автомобільний транспорт та вузли (запасні частини) до нього; меблі; побутові електронні, оптичні, електромеханічні прилади та інструменти, інше конторське (офісне) обладнання, устаткування та приладдя до них. До 3 групи - будь-які інші основні фонди, не включені до груп 1, 2 і 4. До 4 групи - електронно-обчислювальні машини, інші машини для автоматичного оброблення інформації, пов'язані з ними засоби зчитування або друку інформації, інші інформаційні системи, комп'ютерні програми, телефони (у тому числі стільникові), мікрофони і рації, вартість яких перевищує вартість малоцінних товарів (предметів).

Суд вважає помилковим посилання відповідача, що охоронно – пожежна сигналізація це модернізація та технічне поліпшення основних фондів, а тому вона належить віднесенню до 1 групи основних фондів.

У відзиві відповідач зазначає, що сигналізація – це перетворення інформації про стан об’єкту нагляду в сигнал, сукупність пристроїв, які забезпечують передачу сигналу. Однак при цьому, ніякі конструктивні зміни в основних фондів не відбуваються. Охоронно – пожежна сигналізація служить для  своєчасного попередження негативних випадків.

З приведених підстав, суд вважає, що вимоги позивача щодо скасування податкових повідомлень – рішень № 000225/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 р. на суму 7982,10 грн., в тому числі 6132,0 основного платежу та 1850,10 грн. штрафних санкцій та  № 000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 р. на суму 3739,0 грн., в тому числі 2890,0 грн. основного платежу та 849,0 грн. фінансових санкцій обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимог позивача про скасування податкового повідомлення рішення № 000322/188/22-0/4/1 від 264,39 грн., в тому числі 88,13 грн. за основним платежем та 176,26 грн. штрафних (фінансових) санкцій то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Даним податковим повідомленням - рішенням ДПІ визначені фінансові санкції на підставі п.п. 4.2.9 е) п. 4.2. ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Під час проведення перевірки встановлено, що підприємство не має на балансі та в оренді автомобільний транспорт. Однак, директором підприємства закуповувався бензин у ТОВ «Атан-Крим», вартість якого йому компенсувалась за авансовими звітами. Листом № 27 від 27.07.2006 року ВО «Ломбард» представило на розгляд первинної скарги ксерокопії авансових звітів: № 43 від 19.12.2005 р. – компенсація вартості бензину по якому склала 111,00 грн.; № 44 від 28.09.2005 р. – компенсація 109,50 грн.; № 1/1 від 20.01.2006 р. - 73,00 грн.; № 4 від 16.02.2006 р. – 74,0 грн., № 6 від 24.02.2006 р. – 74,00 грн.; № 7 від 07.03.2006 р. – 74,00 грн.; № 8 від 31.03.2006 р. – 74,00 грн.

В розділі 3.1.2 акту перевірки у відповідності до п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» витрати на закупівлі бензину виключені із складу валових витрат, як такі, що не відносяться до господарської діяльності підприємства.

Підпунктом 4.2.9. «е» п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» № 889 від 22.05.2003 року встановлено, що до складу загального місячного оподатковуваного доходу включаються  – дохід, отриманий платником податку від його працедавця як додаткове благо (за винятками, передбаченими пунктом 4.3 цієї статті), а саме у вигляді тості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), а також суми знижки з ціни (вартості) товарів (послуг), що перевищує звичайну, розраховану за правилами визначення звичайних цін (у розмірі такої знижки), крім випадків, передбачених пунктом 4.3 цієї статті».

Якщо додаткові блага надаються у формах, відмінних від грошової, об'єкт оподаткування обчислюється за правилами, визначеними пунктом 3.4 статті 3 цього Закону.

При нарахуванні доходів у будь-яких не грошових формах об'єкт оподаткування визначається як вартість такого нарахування, визначена за звичайними цінами, помножена на коефіцієнт (п. 3.4 ст. 4 Закону № 889 від 22.05.2003р.).

Таким чином, суд вважає, що позивачу було правомірно визначено суму податкового зобов’язання в розмірі 264,39 грн.

Відповідно до ст. 72 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Інші доводи відповідача, викладені у відзиві не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, не приймаються до уваги посилання відповідача на те, що в господарському суді вже розглядалася справа між тими ж сторонами про визнання даних податкових повідомлень – рішень незаконними.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до господарського суду з позовом про визнання незаконними податкові повідомлення – рішення № 000223 від 20.06.2006 р. (188/22-0/2/0) та № 000225 від 18.08.2006 р. (188/22-0/3/1) та визнання незаконним донарахування податку з доходів фізичних осіб в сумі 88,13 грн. та штрафних санкцій в сумі 176,26 грн. (а.с. 71 – 72). Рішенням господарського суду від 16.01.2007 р. по справі № 2-10/17532-2006 р. А (а.с. 59 – 60) у позові позивачу відмовлено.

На підставі п. 4 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили постанова або ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами.

Однак під час звернення з позовом до суду в справі № 2-10/17532-2006 р. позивач просив визнати податкові повідомлення – рішення № 000223 від 20.06.2006 р. (188/22-0/2/0) та № 000225 від 18.08.2006 р. (188/22-0/3/1) незаконними з інших підстав ніж  в даній справі, крім того, в даній справі позивач додатково просить скасувати податкові повідомлення – рішення № 000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 р. на суму 3739,0 грн., № 000322/188/22-0/4/1 від 264,39 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України. Оскільки вимоги позивача задоволені частково, суд присуджує позивачу з державного бюджету України 2,67 грн.

Відповідно до п. 3 ст. 160 КАС України, вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 16 жовтня 2007 р., постанова складена та підписана суддею 25 жовтня 2007 р.

Керуючись ст. ст. 71, 94, 158 – 161, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

П О С Т А Н О В И В:

1.          Позов Повного товариства «Ломбард «ПП Феодосійський музей грошей» і Компанія» задовольнити частково.

2.          Скасувати податкові повідомлення – рішення ДПІ в м. Феодосія № 000225/188/22-0/3/1 від 18.08.2006 р. на суму 7982,10 грн. та  № 000226/188/22-0/2/1 від 18.08.2006 р. на суму 3739,0 грн.

3.          В інший частині позову відмовити.

4.          Стягнути з Державного бюджету України (р/р № 0002, отримувач Державний бюджет м. Сімферополя, код платежу 22090200, , Банк ГУ ГКУ в АРК м. Сімферополь, МФО 824026)  на користь Повного товариства «Ломбард «ПП Феодосійський музей грошей» і Компанія», м. Феодосія, вул. 8 березня, буд. 3 () 2,67 грн. судового збору.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ловягіна Ю.Ю.