ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2007 р.
№ 27/329

Вищий  господарський  суду  України  в складі колегії

суддів:
Грейц К.В. - головуючого,
Полянського А.Г.,
Рогач Л.І.,

розглянувши касаційну скаргу
ТОВ “Русь Інтернешнл”

на  постанову
від 13.09.2007

Київського апеляційного господарського суду

у справі господарського суду міста Києва № 27/329

за позовом
ПП “Веста-Сервіс”

до
ТОВ “Русь Інтернешнл”

про
стягнення 698629,76 грн.

за участю представників:
- позивача

Олійника В.В.

- відповідача
Буланової О.М.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 06.08.2007 у справі № 27/329 (суддя Дідиченко М.А.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2007 (колегія суддів у складі головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Верховця А.А., Тищенко А.І.), вжиті заходи до забезпечення позову - накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю “Русь-Інтернешнл” в сумі 705734,06 грн., які знаходяться на належних відповідачеві і відомих позивачеві поточних рахунках, відкритих у різних банках, або на будь-якому іншому рахунку, виявленому органами державної виконавчої служби в ході виконання ухвали про забезпечення позову.

Ухвала та постанова у справі мотивовані наявністю достатньо обґрунтованих припущень, що грошові суми, які є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, можуть зникнути або зменшитись за кількістю на момент виконання рішення, оскільки позивачем було подано одночасно 13 позовних заяв про стягнення з відповідача наявної заборгованості за різними договорами на загальну суму 6700000 грн., деякі з яких розглянуті судом, прийняті рішення на користь позивача та відкриті виконавчі провадження.

ТОВ “Русь Інтернешнл”, не погоджуючись з винесеними ухвалою та постановою у справі, в поданій касаційній скарзі просить їх скасувати, посилаючись на не доведення позивачем того факту, що грошові кошти, які є у відповідача на момент пред'явлення позову, можуть зменшитись або зникнути на момент виконання рішення, а також не встановлення судами підстав застосування заходів забезпечення позову.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Склад колегії суддів, якою згідно ухвали від 17.10.2007 прийнята до провадження касаційна скарга у справі, змінено розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 01.11.2007 № 02-12.2/350.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП “Веста-сервіс” звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ “Русь Інтернешнл” заборгованості, яка виникла за договором № 11/2005-01 від 01.11.2005, укладеним відповідачем з ПП “Будівельна компанія “Олександія”, у розмірі 610000 грн. основного боргу, 68324,28 грн. індексу інфляції, 20305,48 грн. 3% річних”, і право вимоги якої перейшло до позивача за договором уступки вимоги від 02.06.2007 № 02-06/14.

Позивач до позовної заяви додав клопотання про забезпечення позову, в якому просив суд накласти арешт на грошові кошти ТОВ “Русь-Інтернешнл” в сумі 705734,06 грн., в т.ч. 610000 грн. основного боргу, 68324,28 грн. індексу інфляції, 20305,48 грн. 3% річних, 6986,30 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, які знаходяться на рахунках останнього, зазначені позивачем у клопотанні, або на будь-якому іншому рахунку, виявленому органами державної виконавчої служби в ході виконання ухвали про забезпечення позову.

Клопотання мотивовано тим, що за наявною у позивача інформацією відповідач реалізовує належне йому майно та здійснює інші дії, спрямовані на зменшення його активів, отже, наявні у відповідача грошові кошти на момент виконання рішення можуть бути відсутні, крім того, останній строк оплати основного боргу сплив 01.05.2006, однак, і на цей час цей борг не сплачений.

Задовольняючи зазначене клопотання позивача, Господарський суд м. Києва визнав його обґрунтованим, посилаючись на реальну можливість ускладнення виконання рішення господарського суду.

Колегія суддів зазначає, що згідно статті 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь - якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до статті 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема,  накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Отже, інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання подальшого судового рішення.

Колегія суддів вважає висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову обґрунтованим, оскільки, як встановлено судами, позивачем було подано одночасно 13 позовних заяв про стягнення з відповідача заборгованості за різними договорами на загальну суму 6700000 грн., частина з яких вже розглянута, прийняті рішення на користь позивача та відкриті виконавчі провадження.

Отже, виходячи з значного обсягу загальних вимог позивача та ухилення відповідача протягом тривалого часу від виконання своїх договірних зобов'язань в добровільному порядку, суди попередніх інстанцій визнали достатньо обґрунтованим припущення, що грошові суми, які є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, можуть бути відсутніми або недостатніми на момент виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що господарські суди визначились як з предметом спору у співвідношенні з вжитими заходами забезпечення позову, так і з доцільністю, розумністю, адекватністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

З огляду на викладене та беручи до уваги унормовані статтею 1117 ГПК України межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про підставність та ґрунтовність забезпечення позову та вважає доводи касаційної скарги такими, що не спростовують цих висновків.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111  Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2007 у справі господарського суду міста Києва № 27/329 залишити без змін.

Касаційну скаргу ТОВ “Русь Інтернешнл” залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                                 К.Грейц

Судді                                                                                                    А.Полянський

Л.Рогач