СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

05 листопада 2007 року
Справа № 2-25/9843.1-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Плута В.М.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

представник позивача, Крот Микола Пилипович, довіреність №  б/н   від 26.01.07,  Товариство з обмеженою відповідальністю "Заслон";

представник відповідача, не з'явився, Закрите акціонерне товариство "Кримреставрація";

розглянувши апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Кримреставрація" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Копилова О.Ю.) від 06.09.2007 у справі № 2-25/9843.1-2007

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Заслон"

(вул. М. Жукова, 25-18,Сімферополь,95035)

до           закритого акціонерного товариства "Кримреставрація"

(вул. Вузлова, 2,Сімферополь,95047)

про стягнення 29190,00 грн. та за зустрічним позовом про визнання недійсним договору.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Заслон” звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до закритого акціонерного товариства “Кримреставрація” про стягнення заборгованості за договором № 4 від 31.05.06 у сумі 29190,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами у справі 31.05.06 був укладений договір № 4, за яким позивач надав відповідачу послуги із забезпечення охорони промислової бази за адресою: м. Сімферополь, вул. Вузлова, 2, а відповідач повинен оплатити послуги згідно з виставленими рахунками. Однак, відповідач відмовився сплатити за надані йому послуги, у зв’язку з чим за ним утворилася заборгованість у розмірі 29190,00 грн., яка до теперішнього часу не сплачена.

Справа була предметом розгляду різних судових інстанцій.

Під час нового судового розгляду справи в суді першої інстанції позивачем були доповнені позовні вимоги. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 29 190, 00 грн., пеню у сумі 5522, 39 грн., а також державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

За наслідком нового розгляду справи в частині первісного позову господарським судом Автономної Республіки Крим було ухвалено рішення від 06.09.2007, яким заявлені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю “Заслон” до закритого акціонерного товариства “Кримреставрація” про стягнення заборгованості і пені за договором № 4 від 31.05.06 були задоволені в повному обсязі.

Судом також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду  Автономної Республіки Крим від 06.09.2007, закрите акціонерного товариства “Кримреставрація” 08.10.2007 звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати це судове рішення  та припинити провадження у справі, мотивуючи вимоги тим, що оскаржуване рішення прийняте з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 05.11.2007 представник відповідача не з’явився. Відповідач повідомлений про час і місце розгляду апеляційної скарги належним чином, доказів поважних підстав відсутності представника суду не надав, таким чином не скориставшись своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні. Судова колегія визнала можливим розглянути справу у відсутність відповідача за наявними у справі доказами, обсяг яких знайшла достатнім.

Представник позивача підтримав доводи первісного позову та просив залишити оскаржуване рішення без змін як таке, що прийняте у повній відповідності до норм чинного законодавства.

При повторному розгляді справи в порядку й на підставах статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила, що між ТОВ «Заслон»та ЗАТ «Кримреставрація»31.05.2006 року укладено договір на охорону об'єкту за № 4, відповідно до умов якого Замовник (відповідач) передає, а «Охорона»(позивач) приймає під охорону промислову базу за адресою: м. Сімферополь, вул. Вузлова, 2, яка належить «Замовнику»на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 597948 від 28.04.2004 року (додаток 2 до договору), згідно дислокації позначеній на план-схемі (додаток 1 до договору) «Об'єкта», вид охорони «Об'єкту»визначається за згодою Сторін, виходячи з принципу надійності.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Згідно з пунктом 3 вказаного договору охорона «Об'єкту»здійснюється у дні і години, вказані у дислокації; система охорони «Об'єкту»та розташування постів визначається «Охороною»і узгоджується з замовником.

Пунктом 2.1. угоди передбачено, що ціна оплати охорони за цим договором узгоджена Сторонами та складає десять гривень за одну годину охорони одним охоронником. Сума оплати охорони за місяць визначається на підставі дислокації (додаток 1), виходячи з фактичної кількості годин в місяць та кількості охоронців.

Згідно з пунктами 2.2.; 2.3. договору оплата за охорону здійснюється «Замовником»щомісячно п'ятого числа поточного місяця на підставі рахунку, який виставляє «Охорона». Акт виконаних робіт підписується Сторонами в кінці кожного календарного місяця, а також по закінченні терміну дії договору.

Як встановлено господарським судом, на виконання зобов’язань за договором позивачем надано послуги по охороні об'єкту відповідача відповідно до дислокації визначеної у додатку 1 до договору, про що свідчать складені акти здачі-прийому робіт (надання послуг) за № ОУ-0000010 від 30.06.2006 року та № ОУ-0000013 від 31.07.2006 року на загальну суму 29190,00 грн., які підписані та скріплені печатками обох підприємств.

Однак, як також встановлено судом першої інстанції, відповідачем зобов'язання щодо оплати наданих послуг не були виконані, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 29190,00 грн., яка підтверджується актом звірки розрахунків станом на 01.08.2006 рік, який також підписано та скріплено печатками обох юридичних осіб, які набули при укладанні договору певні права та обов'язки.

Судовим рішенням вірно зазначено, що цивільні права та обов'язки виникають, крім угод, також внаслідок інших дій організацій, що узгоджується із приписами статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України. Такі обов'язки можуть виникати із фактичних дій сторін, зокрема, обов'язок оплати послуг охорони може виникнути у відповідача із дій позивача по наданню таких послуг та із їх прийняття відповідачем.

Дійсно, на адресу відповідача було направлено претензію за № 27 від 01.08.2006 року з вимогою оплатити виниклу заборгованість, яка  була отримана відповідачем 01.08.2006 року, про що свідчить підпис голови правління ЗАТ. Листом від 02.07.2006 року за № 82 відповідачем було гарантовано здійснити оплату за надані позивачем послуги за договором № 4 від 31.05.2006 року.

Однак, на момент розгляду справи відповідачем не було надано доказів належного виконання їм зобов'язань за договором та сплати сформованої заборгованості. Судом правомірно вказано, що відповідач не скористався правом довести, що позивачем у свою чергу не виконувались або виконані не належним чином зобов'язання щодо надання відповідних послуг.

Таким чином, суд дослідив надані докази позивачем, чим виконав вказівки Вищого господарського суду України, зазначені у постанові від 21.06.2007 року (№ 2-2/14526-2006), й дав їм цілком правильну оцінку.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Отже, оскільки відповідачем не були виконі зобов'язання щодо оплати наданих послуг на суму 29190,00 грн., судова колегія, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про стягнення вказаної суми є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути суму пені у розмірі 5522,39 грн. оскільки відповідачем порушено умови вказаної угоди.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що у випадку несвоєчасної (неповної) оплати за охорону об'єкту нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ суми простроченої плати за кожен день прострочення платежу.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, неня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 5522,39 грн. також задоволенню судом правомірно.

Виконання цивільних обов'язків згідно зі статтею 14 Цивільного кодексу України здійснюється у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Щодо посилань відповідача у апеляційній скарзі на те, що зобов’язання по сплаті грошових коштів припиняється відповідно до приписів пункту 1 статті 598 Цивільного кодексу України та вважається погашеним на підставі пункту 2 статті 14 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, пункту 8.12 Рекомендацій від 04.06.2004 року № 04-5/1193 Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, судова колегія вважає їх необґрунтованими, оскільки дане питання вирішується судом в рамках справи про банкрутство.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків господарського суду, викладених в судовому рішенні.

Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідачем не було виконано належним чином умови та взяті на себе зобов'язання за договором, судова колегія вважає, що рішення господарського суду прийнято у повній відповідності до норм діючого законодавства, у зв’язку з чим підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 101, 102, 103 (пункт 1), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства "Кримреставрація" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 06.09.2007 у справі № 2-25/9843.1-2007 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                  Ю.В. Борисова

Судді                                                                                В.М. Плут

В.І. Гонтар