КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2007                                                                                           № 26/95

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - не викликався та не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача - не викликався та не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Скіфія-Транс"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.04.2007

у справі № 26/95 (Пінчук В.І.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Вітан-Транс"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Скіфія-Транс"

про                                                  стягнення 6556,56 грн.

На підставі ст.ст.77,99 ГПК України 03.07.2007 розгляд справи відкладався на 17.07.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2007 у справі №26/95 позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 543 грн. боргу, 114,80 грн. 3% річних, 504,41 грн. інфляційних втрат, 268,43 грн. пені, 100,07 грн. державного мита та 115,77 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що 19.04.2006 вантаж був переданий вантажоодержувачу, що підтверджується підписом уповноваженої особи та відтиском печатки вантажоодержувача у графі 24 товарно-транспортної накладної серії А № 0745148, а 28.04.2006 позивач та відповідач підписали акт виконаних робіт № 82; відповідач з позивачем за надані послуги по перевезенню не розрахувався; щодо стягнення з відповідача пені в сумі 392,35 грн. суд задовольняє позов частково в сумі 268,43 грн., оскільки пеня була нарахована позивачем більш, ніж за 6 місяців.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2007 у справі № 26/95 з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права та залишити позов без розгляду.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник вказує, що справу було розглянуто без участі представника відповідача, а клопотання відповідача про відкладення розгляду справи судом не було прийнято до уваги.

Відповідач стверджує, що позивачем не було надано відповідачу оригіналів документів, необхідних для здійснення розрахунку за отриману послугу.

На думку відповідача, в акті виконаних робіт зазначено розрахунок вартості послуги, який становить 1 000 + 4 343, що становить 5 343 грн., а договірна сума становить 5 543 грн.

Також заявником зазначено, що в заявці вартість фрахту вказана в розмірі 4 293 грн., зміну вартості фрахту, яку було зроблено від руки, не було погоджено з відповідачем, оскільки відсутні підпис та печатка відповідача біля виправлення.

Заявник зазначає, що розрахунок суми інфляційних втрат не відповідає нормам матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи скарги, посилаючись на те, що строк розгляду справи господарським судом минув, тому підстав відповідно до ст. 77 ГПК України для відкладення розгляду справи не було; крім того, відкладення розгляду справи є правом, а не обов’язком суду; оригінали документів із актом виконаних робіт були надіслані відповідачу простим поштовим повідомленням; акт виконаних робіт, яким підтверджено розмір провізної плати, був підписаний відповідачем без заперечень.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до Господарського суду міста Києва подана позовна заява про стягнення з відповідача 6 554,56 грн., в тому числі основного боргу в сумі 5 543 грн., пені в сумі 392,35 грн., 3% річних в розмірі 114,80 грн., інфляційних втрат в сумі 504,41 грн. та судові витрати.

Згідно з розділом 2 договору-доручення на транспортно-експедиторське обслуговування і перевезення вантажів у міжнародному сполученні № 117/ОНП від 12.01.2004 позивач, за договором перевізник (довіритель), доручає, а відповідач, за договором експедитор (повірений) приймає на себе зобов’язання знайти за дорученням позивача, але від імені та за рахунок замовника завантаження для виконання перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні; позивач зобов’язується доставити ввірений йому відповідачем вантаж, вказаний в накладній, до місця призначення і видати вантажоодержувачу, а відповідач зобов’язується оплатити перевезення вантажу з коштів, одержаних від замовника; детальні умови з кожного перевезення обумовлюються в разовому замовленні, яке відповідач надсилає позивачу; замовлення – заявка є невід’ємною частиною договору.

Відповідачем була подана та позивачем була прийнята до виконання заявка б/н від 10.04.2006 на перевезення вантажу за маршрутом: Україна – Республіка Польща, якою передбачена умова, що сума фрахту і форма оплати: 4 293 грн. + 1 250 грн. за перевантаження = 5 543 грн. в б/г розрахунку після надання оригіналів документів.

Позивачем свої зобов’язання з перевезення вантажу були виконані, що підтверджується СМR № 0745148 та актом виконаних робіт № 82 від 28.04.2006.

Враховуючи ту обставину, що згідно з умовами договору № 117/ОНП та заявки від 10.04.2006 надання документів відповідачу є обов’язком позивача, підтвердженням виконання позивачем замовленого перевезення є СМR № 0745148, а акт № 82 від 28.04.2004 є доказом передання позивачем та прийняття відповідачем виконання зобов’язань позивача, у тому числі і передання документів; згідно з актом зауваження та претензії до виконання відсутні, то слід дійти висновку, що акт № 82 засвідчує передання позивачем та прийняття відповідачем документів, передбачених заявкою.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Відповідачем свої зобов’язання з оплати вартості перевезення належним чином не виконані, у зв’язку з чим виникла заборгованість перед позивачем в сумі 5 543 грн., тому позовні вимоги про стягнення 5 543 грн. основного боргу є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 7.3 договору № 117/ОНП передбачено, що у випадку несвоєчасного платежу відповідач сплачує позивачу пеню.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Законом та договором № 117/ОНП іншого не встановлено.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційна інстанція дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог та законність висновків суду першої інстанції про стягнення з відповідача 268,43 грн. пені, 114,80 грн. 3% річних та 504,41 грн. інфляційних втрат.

Апеляційний господарський суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, враховуючи викладене та виходячи з наступного.

Статтею 77 ГПК України визначено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні; такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Оскільки документів, наявних в матеріалах справи, достатньо для правильного вирішення спору, відповідачем 14.03.2007 було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю присутності представника в судовому засіданні 15.03.2007; ухвалою від 15.03.2007 розгляд справи було відкладено на 12.04.2007, то суд першої інстанції правомірно не задовольнив клопотання відповідача від 12.04.2007 про відкладення розгляду справи у зв’язку з неможливістю присутності представника у судовому засіданні 12.04.2007.

Крім того, відповідач не був позбавлений права викладати свої доводи у письмовому відзиві на позовну заяву.

Як вже було зазначено вище, документи з перевезення вантажу позивачем були надані відповідачу разом із актом, крім того, необхідно зазначити, що в заявці від 10.04.2006 не визначений перелік документів, які повинні бути надані відповідачу.

В акті виконаних робіт № 82, підписаному обома сторонами, вказані наступні суми: автоперевезення за маршрутом: Тисмениця-Краківець – 1 000 грн., автоперевезення за маршрутом: Краківець-Гродівськ Велькопольскі – 4 343 грн., ПДВ – 200 грн., отже договірна ціна складає суму 5 543 грн.

Таким чином відсутні підстави для твердження, що сторонами не погоджена вартість перевезення в сумі 5 543 грн.

Розрахунок інфляційних втрат не суперечить нормам матеріального права. Порядок нарахування інфляційних втрат наводиться в листі Верховного Суду України за № 62-97р від 03.04.1997.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 12.04.2007 у справі №26/95 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2.          Справу № 26/95 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.