ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 р.
№ 11/246

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:
Першиков Є.В.

судді
Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін:
позивача –

відповідача –

розглянувши  матеріали касаційної скарги

пр. Шахова А.О. –дов. №Н-01/1573 від 16.05.07р.

не з'явився

відкритого акціонерного товариства "Донецький металургійний завод"

у справі
Господарського суду Донецької області

на рішення
Господарського суду Донецької області від 26.09.2007р.

за позовом
державного підприємства "Донецька залізниця"

до
відкритого акціонерного товариства "Донецький металургійний завод"

про
стягнення 938,76 грн.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2007 року державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до відкритого акціонерного товариства "Донецький металургійний завод" про стягнення 687,84грн. збору за отримання від станції дозволу на ввезення і завантаження вантажу, 102,00грн. витрат по держмиту та 118,00грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В процесі розгляду справи, представник Позивача надав суду заяву від 27.08.2007р. про збільшення розміру позовних вимог, які становлять 938,76грн. заборгованості Відповідачем Позивачу за отримання від станції дозволу на ввезення і завантаження вантажу (візування накладних).

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.09.2007р. (суддя Чернота Л.Ф.)  позовні вимоги задоволені з посиланням на те, що відповідно до пункту 3.2 Договору, який укладено між сторонами, у міру виконання перевезень та надання послуг відповідач має право списувати відповідні суми (перевізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку позивача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і т. ін.

Порядок візування накладних встановлений Правилами оформлення перевізних документів і не регулюється Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (СМГС). Розмір збору за візування встановлений Тарифним керівництвом №1.

В апеляційному порядку справа не переглядалась.

В касаційній скарзі відкрите акціонерне товариство "Донецький металургійний завод" просить скасувати вказане рішення господарського суду та направити справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, посилаючись на те, що при прийнятті рішення місцевим господарським судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу державне підприємство "Донецька залізниця" проти касаційної скарги заперечує, та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції –без змін.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між сторонами був укладений договір №400/13110 від 26.12.06р. (надалі –Договір), згідно п.1.1. якого визначено, що предметом Договору є надання Позивачем Відповідачу послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

За вказаним Договором Позивач зобов'язується приймати до перевезення вантажі –Відповідача, для чого подавати під навантаження вагони (контейнери), згідно із затвердженими планами і заявками Відповідача та надати йому додаткові  послуги, пов'язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатку до цього договору. Позивач зобов'язується здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з Відповідачем за перевезення вантажів і надані додаткові послуги, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати Вантажовласнику відповідні розрахункові документи через станцію Донецьк.

Між сторонами були підписані Додаткові угоди №1 від 26.12.2006р. та №2 та №4 з протоколами розбіжностей та додаткові угоди відповідно  №№3,  3/7.

У додатковій угоді №4 визначено перелік послуг за виконання експедиторських операцій, які надаються згідно "Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України". В пункті 3 таблиці  додаткової угоди сторони узгодили послугу з отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу та ставку тарифу на даний вид послуг.

Згідно п.23 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, відправники повинні подати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до п.1.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України  від 21.11.2000р.  №644, оформлені  відправником перевізні документи перевіряються і візуються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції.  Перевіркою встановлюються: наявність плану (дозволу) на перевезення, відсутність заборон і обмежень у даному напрямку перевезення, платоспроможність вантажовідправника, правильність заповнення бланків перевізних документів відповідно до цих Правил, наявність необхідних додаткових супровідних документів та дозволів на відправлення вантажу (митних, карантинних, санітарних та інших контролюючих органів). Візування здійснюється після зазначеної перевірки і передує укладанню договору перевезення.

Окрім того, судом встановлено, що згідно з накопичувальними картками за період з березня по серпень 2007р. Позивач  нарахував Відповідачу збір за отримання від станції дозволу (візи) на ввіз та навантаження вантажу на суму 938,76грн., в т.ч. ПДВ 156,46грн. На зазначених накопичувальних картках є зауваження відповідача "заперечує проти нарахування та стягнення плати за візування, оскільки Угодою про міжнародне дорожнє вантажне сполучення (СМГС) не передбачене візування залізничних накладних". Застережень щодо кількості завізованих залізницею накладних в накопичувальних картках нема.

Стаття 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, порядок укладання яких встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або Правилами перевезень.

Пункт 62 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, який трансформується з Правилами розрахунків за перевезення вантажів (розділ 11 Правил перевезень вантажів), затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, встановив, що належні за перевезення вантажів і надання додаткових послуг платежі можуть вноситись готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях відправлення або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Пункт 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів (розділ 11 Правил перевезень вантажів) встановив, що отримані гроші технологічний центр з оброблення перевізних документів (ТехПД) залізниці заносить на особовий рахунок платника і списує їх з рахунку в міру надходження розрахункових документів за здійснені перевезення і надані послуги.

Списування грошей з рахунку проводиться на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами і контейнерами.

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і платника.

Тарифи на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом( за винятком приміських пасажирських перевезень) встановлюються у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Розмір плати за додаткові послуги, для яких відсутні тарифні ставки, визначається за домовленістю сторін і зазначається в доповненні до договору про організацію перевезень вантажів.

У відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України від  25.12.1996р. №1548  "Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)" з наступними змінами і доповненнями Наказом Міністерства транспорту України від 15.11.1999р. №551 затверджено Збірник тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України (Тарифне керівництво №1), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.1999р. за №828/4121. Тарифи на перевезення, розмір зборів і штрафів, наведені в Тарифному керівництві №1, застосовуються на всіх лініях залізниць широкої та вузької колій загальної мережі залізниць України, що включені в постійну експлуатацію, для всіх відправників і одержувачів вантажів.

Розділ 2 Тарифного керівництва №1 встановлює регульовані тарифи –збори за додаткові операції, пов'язані з перевезенням вантажів, до яких віднесено і збори за виконання експедиторських операцій, в тому числі отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу (таблиця № 4).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України  від 01.04.2005р. №91-р  затверджено підвищуючі коефіцієнти до ставок тарифів та зборів Тарифного керівництва №1, в т. ч. і до збору  за отримання від станції дозволу (візи) на ввезення і завантаження вантажу.

Пункт 1.6. Правил оформлення перевізних документів в редакції Наказу Міністерства транспорту та зв'язку України від 12.09.2005р. №540, встановив, що оформлені відправником перевізні документи перевіряються і візуються начальником станції або уповноваженим ним працівником станції. Перевіркою встановлюються: наявність плану (дозволу) на перевезення, відсутність заборон і обмежень у даному напрямку перевезення, платоспроможність вантажовідправника, правильність заповнення бланків перевізних документів відповідно до цих Правил, наявність необхідних додаткових супровідних документів та дозволів на відправлення вантажу (митних, карантинних, санітарних та інших контролюючих органів).

Пункт 3.1 Правил оформлення перевізних документів встановлює, що візування накладної заповнюється у разі надання дозволу  на навантаження  на місцях загального і незагального користування, таким чином, візування є обов'язковою додатковою операцією, пов'язаною з перевезенням, яка передує укладанню договору перевезення. Порядок візування накладних встановлюється начальником станції.

При цьому пункти 1.6 та 3.1 Правил оформлення перевізних документів не містять будь-яких винятків щодо візування накладних на перевезення лише дрібних відправок, або незастосування при перевезенні вантажів у власних вагонах тощо.

Стаття 8  "Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення" від 01.11.1951р. (СМГС), яка визначає правила прийому вантажу до перевезення при міжнародних перевезеннях, у параграфі 7 зазначає, що в іншому прийом та відправлення вантажів здійснюється у відповідності з внутрішніми правилами, що діють на залізниці відправлення.

Також судом встановлено, що укладений між сторонами договір №400/13110 від 26.12.2006р. не містить положень щодо надання зазначеної послуги лише при внутрішньодержавних перевезеннях.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Пункт 17 Статуту залізниць України встановлює, що перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах. Форма договору про організацію перевезень вантажів встановлюється Правилами.

Додатком № 1 до Правил розрахунків за перевезення вантажів (розділ 11 Правил перевезення вантажів) затверджено Договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, пункт 2.4 якого покладає на вантажовласника обов’язок здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги. Саме на таких умовах і укладено Договір між сторонами.

Тарифним керівництвом № 1 встановлено ставку збору, виходячи з чого збір за візування накладної не є вільним тарифом, який потребує погодження сторін.

Пункт 22 Статуту залізниць  встановлює, що виконання залізницею додаткових операцій, пов'язаних з перевезенням вантажів (завантаження, розвантаження, зважування, експедирування тощо) здійснюється на підставі окремих договорів. При цьому  для укладання окремого договору необхідно у разі надання додаткових послуг, які є необов'язковими для залізниці і вантажовідправника (вантажоодержувача).

Як зазначено у пункті 5.5 Роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5601 " Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" без виконання додаткових операцій, зазначених у розділі 2 Тарифного керівництва № 1, вантаж не може бути навантажено та прийнято до перевезення або видано вантажоодержувачу на станції призначення.

Згідно пункту 6 Статуту залізниць України накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь одержувача. Тобто, належним чином оформлена залізнична накладна є угодою на перевезення вантажів залізничним транспортом, і на надання послуг по її візуванню  укладення окремого договору не потрібно.

Відповідно до пункту 3.2 Договору у міру виконання перевезень та надання послуг відповідач має право списувати відповідні суми (перевізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку позивача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами і т. ін.

Зі змісту зазначеного пункту вбачається, що Договір встановлює тільки підстави списання  коштів, але не передбачає порядку списання.

Тому, суд першої інстанції вірно встановив, що відповідно до пункту 2.6 Правил списання коштів з рахунку платника здійснюється, зокрема, на підставі накопичувальних карток, складених станціями в трьох примірниках, із зазначенням в них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівників станції і платника, а в разі їх непогодження представник вантажовласника зобов'язаний підписати їх із застереженнями.

Додані до матеріалів справи накопичувальні картки підтверджують факт надання вказаних послуг залізницею, заперечення Відповідача стосуються застосування норм матеріального права.

За таких обставин та враховуючи, що господарським судом досліджені всі наявні у справі матеріали,  їм дана належна правова оцінка, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення господарського суду у справі та відмови в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу відкритого акціонерного товариства "Донецький металургійний завод" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 26.09.2007р. у справі № 11/246 залишити без змін.

Головуючий                                                                   Є. Першиков

Судді                                                                             Т. Данилова

І. Ходаківська