ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" грудня 2007 р.

Справа  № 9/245-07-7552

За позовом:                    Троїцького
споживчого товариства Біляївської райспоживспілки;

До відповідачів:
1) Приватного підприємцяОСОБА_1 2) Приватного підприємця ОСОБА_2; 3)
Приватного підприємця ОСОБА_3

про зобов'язання звільнити земельну
ділянку та стягнення грошових коштів

Суддя:  Бакланова Н.В.

Представники:

Від позивача:         Воронков В.О. -згідно довіреності;

Від відповідачів:   ОСОБА_4 за довіреностями

ОСОБА_5 дов. №б/н
від 15.10.2007р.

Суть спору:
Троїцьке споживче товариство Біляївської райспоживспілки (далі -позивач)
звернулось до господарського суду Одеської області  із позовом до відповідачів - 1) Приватного
підприємця ОСОБА_1, 2) Приватного підприємця ОСОБА_2; 3) Приватного
підприємця ОСОБА_3 (далі відповідачі) з позовними вимогами про стягнення з
Приватного підприємця ОСОБА_1, Приватного підприємця ОСОБА_2, Приватного
підприємця ОСОБА_3 на користь Троїцького споживчого товариства Біляївської
райспоживспілки збитків у сумі 50000 грн., з яких з Приватного підприємця
ОСОБА_1 позивач просив стягнути 14815,00 грн. 00 коп., з Приватного підприємця
ОСОБА_2 16665,00 грн. 00 коп., з Приватного підприємця ОСОБА_3 18520,00  грн. 00 коп.
та зобов'язання Приватного підприємця ОСОБА_1, Приватного підприємця
ОСОБА_2, Приватного підприємця ОСОБА_3 звільнити територію на ринку Троїцького
споживчого товариства Біляївської райспоживспілки.

У ході розгляду справи позивачем
були надані уточнення та доповнення до позовної заяви, згідно яких позивач
просить стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_1, Приватного підприємця ОСОБА_2
, Приватного підприємця ОСОБА_3  на
користь Троїцького споживчого товариства Біляївської райспоживспілки збитки у
сумі 100000,00 грн. 00 коп., з яких з Приватного підприємця ОСОБА_1 стягнути 1
000,00 грн. 00 коп., з Приватного підприємця ОСОБА_2 стягнути 11 240,00 грн. 00
коп., з Приватного підприємця ОСОБА_3
стягнути 87 760,00  грн. 00 коп. та
звільнити територію ринку, розташованого на земельній ділянці  належної Троїцькому споживчому товариству
Біляївської райспоживспілки, на підставі державного акта на право постійного
користування землею серії НОМЕР_1 від 27.04.1999 р., від торгових павільйонів
та магазинів Приватного підприємця ОСОБА_1 , площею 20 кв.м. і 12 кв.м.,
Приватного підприємця ОСОБА_2, площею 36 кв.м., Приватного підприємця ОСОБА_3
площею 40 кв.м.

Відповідачі позов не визнали,
приватним підприємцем ОСОБА_3 було подано до суду відзив, а також додатковий
відзив на позовну заяву по справі № 9/245-07-7552. В зазначеному відзиві
відповідач ОСОБА_3. навів свої заперечення проти позову. Крім того, суду надані
пояснення інших відповідачів по справі, підписані їх довіреною особою, які також
заперечують проти задоволення позову.

У судовому засіданні оголошувались
перерви з 26.09.2007р. по 04.10.2007р., з 19.11.2007р. по 30.11.2007р., з
30.11.2007р. по 07.12.2007р.  в порядку
ст. 77 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представників сторін суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням сесії Троїцької сільської
Ради № 03 від 10.04.1997р. за Троїцьким радгоспрабкооп, який в подальшому було
перейменовано у Троїцьке споживче товариство Біляївської райспоживспілки
закріплено земельну ділянку.

20 серпня 1998р. на зазначену ділянку
позивачеві був виданий державний акт на право постійного користування землею,
площею 0,685 Га для розміщення об'єктів, господарських будівель, споруд
складів, необхідної для здійснення господарської діяльності. 29 березня 1999р.
правління Троїцького радгоспрабкоопу прийняло
рішення про відкриття на зазначеній земельній ділянці ринку. 23 квітня
1999 року розпорядженням позивача №3 встановлено роботу ринку розпочати 29
квітня 1999 року, при цьому зазначено, що розмір ринкового збору, затверджений
рішенням сесії Троїцької сільради №35-ХХІІ від 28.12.1998р., а сплата послуг
затверджена Правлінням Біляївської райспоживспілки №13 від 23.04.1999р. Отже,
Біляївська райспоживспілка -організація якій підпорядковується позивач, своїм
розпорядженням № 13 затвердила прейскурант цін за надання позивачем послуг. В
подальшому, позивачем були укладені договори
з фізичними та юридичними особами на оренду торгової площі, необхідної
для заняття торгової діяльності, що належить Позивачу.

Позивач стверджує, що починаючи з
27.04.1999р. відповідачами безпідставно займається частина площі ринку, який
належить позивачеві і не сплачується плата за надання відповідних послуг щодо
торгівлі на цьому ринку. Всі звернення позивача до відповідачів з проханням
звільнити територію ринку або сплатити послуги за право торгівлі на ринку
відповідачами ігноруються.

Представник Позивача зазначив, що
Позивач не має реальної змоги щодо користування належної йому на законних підставах
частини земельної ділянки, що зайнята відповідачами та отримувати відповідний
належний йому прибуток, через небажання відповідачів звільнити незаконно
займану ними земельну ділянку та розрахуватись з позивачем за послуги з
торгівлі на ринку, належного позивачеві..

Позивач вважає, що зазначені дії
відповідачів порушують його законні права та інтереси завдають збитків, які на
час подання позову Позивач оцінив у суму 236 952,00 грн. 00 коп., щодо доходів,
які він міг би реально одержати за звичайних обставин, у зв'язку з чим позивач
на підставі ст. 22 Цивільного кодексу України просить господарський суд
Одеської області стягнути з відповідачів на свою користь завдані ними збитки, в
меншому, ніж розраховано обсязі, а саме а сумі 100 000,00 грн., а також
звільнити територію ринку належного позивачеві від торгових павільйонів та
магазинів відповідачів.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечують, посилаючись зокрема на наступне. ПП ОСОБА_3 у відзиві, поданому до
суду 24.09.2007 р. зазначає, що він не має магазинів на території ринку, а
власником магазину, є його батько ПП ОСОБА_4 рішенням Троїцької сільської ради
скасовано рішення про видачу держакту на землю на користь позивача, а сам
державний акт визнано недійсним; вимоги позивача про укладання договору оренди
земельної ділянки з ним не відповідають встановленим законодавством вимогам;
позивач вже звертався до суду з позовом до ПП ОСОБА_4, але в позові було
відмовлено. У додатковому відзиві ПП ОСОБА_3 вказує на відсутність предмету
спору та безпідставні прийняття судом позову до провадження. У поясненнях від
17.10.2007р., підписаних представником відповідачів ОСОБА_4 відповідачі
вказують на незаконність виділення земельної ділянки позивачеві та розміщенні
на ній ринку, про відсутність будь-яких господарських стосунків з позивачем,
про те, що об'єкти торгівлі належать іншим, ніж відповідачі особам: ПП ОСОБА_6,
ПП ОСОБА_7 СФГ «ОСОБА_3». У додатковому відзиві, поданому до суду 19.11.2007р.
та підписаному представником відповідачів ОСОБА_4 вказується на те, що
державний акт позивача на землю було підроблено, голова Троїцького СТБР ОСОБА_8
не має належних повноважень представляти відповідну юридичну особу,  тощо. У своїх поясненнях, поданих суду 04.12.2007р.
ПП ОСОБА_3 додатково вказує на неправомірність розрахунку збитків, завданих
позивачеві, а також на те, що позивач не має право нічого вимагати від
відповідача, оскільки не має законних підстав на земельну ділянку та
відповідний ринок, розташований в селі Троїцьке.

Дослідивши
матеріали справи, в тому числі наявні докази, що мають значення для справи,
заслухавши пояснення представників сторін,
всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги і заперечення, оглянувши у судовому засіданні оригінали
документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню  з
наступних підстав:

Відповідно до ст. 20 ГК України
кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і
законних інтересів.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ГПК
України, право на звернення до господарського суду мають підприємства,
установи, організації та інші юридичні особи у випадку порушення їх прав чи
охоронюваних законом інтересів, а господарський
суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за захистом своїх прав і охоронюваних
законом інтересів.

Згідно ст. 35 ГПК України факти,
встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує
господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, рішенням арбітражного суду
Одеської області від 19.10.2000р. по справі №17-4-7/5715 (суддя Жеков В.І.) визнано
недійсним рішення Троїцької сільської ради, яка цим рішенням намагалась
скасувати своє попереднє рішення щодо
видачі позивачеві земельної ділянки та державний акт на право постійного
користування землею належний позивачеві. Крім того, вказаним рішенням Троїцьку
сільраду зобов'язано не чинити перешкоди позивачеві в користуванні земельною
ділянкою згідно державного акту № 248. Зазначене рішення набуло законної сили.

Крім того, рішенням арбітражного
суду Одеської області №17-1-6/8677 від 08.02.2001р. (суддя Величко Т.А.)
відмовлено у задоволенні позову Троїцької сільради до позивача про визнання
недійсним державного акту на землю № 248 від 27.04.1999р. Отже, на цей момент
позивач користується земельною ділянкою на законних підставах, так само, як і є
законним розташування на цій земельній ділянці ринку, що підтверджується
рішенням господарського суду Одеської області по справі №17-6-33/02-2375 від
29.05.2002р. (суддя Петров В.С.) та рішенням Біляївського районного суду від
20.02.2002р. (залишеним в силі судом апеляційної інстанції), яким було залишено
без задоволення заяву прокурора Біляївської міжрайпрокуратури про скасування
рішення позивача №3 від 29.03.1999р. (саме цим рішенням регламентувалось
створення ринку позивачем на земельній ділянці, виділеній позивачеві в постійне
користування), чисельними довідками про зарахування позивачем до місцевого
бюджету грошових коштів у вигляді ринкового збору отриманого від осіб, які
торгують на ринку.

Саме тому на підставі ст. 4 ГПК
України суд не бере до уваги акти державних органів та органів місцевого
самоврядування, які вказують на неправомірність використання позивачем
земельної ділянки та розташування на ній ринку, оскільки це питання
досліджувалось під час ухвалення наведених вище судових рішень, які на цей час
набрали законної сили. Отже, посилання відповідачів на рішення Троїцької
сільської ради №166-ХХІV від 26.02.2004р. щодо вилучення у позивача частини
земельної ділянки розміром 0.098 га неправомірні, оскільки, по-перше, у
встановленому законом порядку земельна ділянка не вилучалась, по-друге, зміни
до державного акту позивача не вносились, по-третє, згідно довідки сільської
ради №447 від 03.12.2007р. фактично зазначена земельна ділянка не вилучалась,
податок на землю сплачується позивачем у повному обсязі.

Водночас, не має преюдиційної сили
для вирішення дійсного судового спору рішення господарського суду Одеської
області №17-2-2/01-9295 від 25.01.2002р., яким позивачеві було відмовлено у
стягненні грошових коштів з трьох інших приватних підприємців. Крім того, за
незаконне підписання відповідних договорів земельних ділянок із зазначеними
підприємцями колишнього голову Троїцької сільської ради ОСОБА_9 було засуджено
за ст. 382 ч.1 КК України (вирок Біляївського районного суду від 20.09.2004р.
набрав законної сили).

Оцінюючи зібрані в матеріалах
справи докази у сукупності суд доходить до висновку, що саме відповідачі по
справі останні три роки, за які заявлене позивачем стягнення збитків,
здійснювали господарську діяльність у відповідних торгових павільйонах. Про це
свідчать: довідка Троїцької сільської ради №1573 від 26.07.2006р., лист
Троїцької сільської ради від 16.11.2007р., лист прокурора Біляївського району
№1933 к/07 від 23.10.2007р., довідка Троїцької сільської ради №1932 від
19.07.2007р., лист Біляївського райвідділу земельних ресурсів від 11.10.2006р.,
довідка фінансового управління Біляївської райдержадміністрації від
29.07.2006р., довідки ДПІ у Біляївському районі №8759/9/23 від 13.06.2006р. та
№ 10769/9/23 від 17.07.2006р. Таким чином, суд не приймає посилання
відповідачів на те, що торгівельні об'єкти належать іншим особам, оскільки
відповідних свідоцтв або інших правовстановлюючих документів оформлених на
інших осіб суду не надано, а факт здійснення в цих торгівельних об'єктах
господарської діяльності іншими особами за межами строку заявлених позовних
вимог не має значення для вирішення дійсного судового спору.

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу
України особа,  якій завдано збитків  у
результаті порушення  її цивільного
права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких  особа
зазнала  у  зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі,  а також витрати, які особа зробила або мусить
зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи,  які  особа
могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються  у повному обсязі,
якщо договором або законом не передбачено відшкодування у  меншому
або  більшому розмірі. Якщо
особа,  яка порушила право,  одержала у
зв'язку  з  цим доходи,
то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої
порушено,  не може бути меншим від  доходів,
одержаних особою, яка порушила право.

При цьому, позивач надав розрахунок
упущеної вигоди спираючись на Розпорядження Біляївської РСС (цій організації
підпорядкований позивач) №13 від 23.04.1999р. В зв'язку з тим, що в матеріалах
справи наявні декілька редакцій цього розпорядження, позивач надав на огляд
суду оригінал витягу з нього з оригінальною печаткою Біляївської РСС та
підписом  Голови, з якого убачається, що
ставка для торгівлі пром. товарами для фізичних осіб (п.7) складає 2,00 грн. за
1 кв.м. Торгівельні обєкти, в яких здійснюють господарську діяльність
Відповідачі є павільйонами та знаходяться на території ринку, належного
позивачеві цілодобово. Отже, позивач належним чином розрахував розмір збитків у
вигляді упущеної вигоди та за власної ініціативи заявив до відшкодування збитки
до ПП ОСОБА_3. у повному обсязі, до інших відповідачів частково.

У відповідності зі ст. ст. 125-126
Земельного Кодексу України, документи, що підтверджують право власності або
користування земельною ділянкою є державний акт або договір оренди. Відповідачі
не мають ані державного акту на право користування земельною ділянки, ані
договорів оренди з Троїцькою селищною
Радою народних депутатів. В матеріалах справи міститься довідка № 1932
від 19.07.2007р. видана виконкомом Троїцької сільської ради в тому, що на
території Троїцького споживчого товариства підприємець ОСОБА_1 займає площу під
двома торговими точками розміром 20 кв. м. і 12 кв. м., підприємець ОСОБА_3.
займає площу 40 кв. м., підприємець ОСОБА_2 займає площу 36 кв. м., договори
оренди на ці земельні ділянки не укладалися, орендна плата до сільської ради не
поступала.

В матеріалах справи містяться
численні публікації, листи, акти перевірок різноманітними органами, але вони не
мають відношення до розгляду даної справи.

Що стосується посилання Відповідачів
на не відповідність вимог Позивача про укладання договору оренди з Позивачем
діючому законодавству, зокрема ст. 93 Земельного Кодексу України, ст. 4, 21
Закону України «Про оренду землі»то посилання на ці норми не мають відношення
до позовних вимог Позивача.

Так, Позивач  звертався до відповідачів з вимогою сплатити
не оренду земельної ділянки, що зайнята відповідачами, а послуги щодо торгівлі
на ринку належного позивачеві.

Згідно матеріалів справи, позивач є
належним землекористувачем земельної ділянки відповідно до державного акту на право
постійного користування земельною ділянкою, яку займає відповідач. При цьому,
факт зайняття відповідачем земельної ділянки належної позивачу був
підтверджений відповідачем, який не надав суду жодних документів, які свідчили
би про правомірність зайняття відповідачем вказаної земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України
землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною
ділянкою. Згідно ст. 20 ГК України, ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України,
встановлені певні способи захисту прав та інтересів, зокрема відновлення стану
земельної ділянки, який існував до порушення прав та законних інтересів.

Відповідно до ст. 212 Земельного
кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування земельною ділянкою і, з приведенням земельних
ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків,
будівель і споруд, що здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки. При цьому, зазначені заходи повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок згідно ч. 3 ст. 212 Земельного кодексу
України проводяться за рішенням суду.

За таких обставин, господарський суд
вважає, що вимога позивача щодо зобов'язання відповідачів звільнити земельну
ділянку, яка належить позивачеві на праві користування є правомірною та
підлягає задоволенню.

Судові витрати по держмиту, витрати
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу слід покласти на
відповідачів, згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити.

2.          Зобов'язати Приватного підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) звільнити територію ринку, розташованого на земельній
ділянці  належної Троїцькому споживчому
товариству Біляївської райспоживспілки (67641, Одеська область, Біляївський
район, с. Троїцьке,  вул. Перемоги, 1,
), від торгових павільйонів та магазинів площею 20 кв.м. і
12 кв.м.

3.          Зобовязати Приватного підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), звільнити територію ринку, розташованого на земельній
ділянці  належної Троїцькому споживчому
товариству Біляївської райспоживспілки (67641, Одеська область, Біляївський
район, с. Троїцьке,  вул. Перемоги, 1,
) від торгових павільйонів та магазинів площею 36 кв.м.

4.          Зобов'язати Приватного підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_3), звільнити територію ринку, розташованого на земельній
ділянці  належної Троїцькому споживчому
товариству Біляївської райспоживспілки (67641, Одеська область, Біляївський
район, с. Троїцьке,  вул. Перемоги, 1,
) від торгових павільйонів та магазинів площею 40 кв.м..

5.          Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на користь Троїцького споживчого товариства Біляївської
райспоживспілки (67641, с. Троїцьке, Біляївський район, Одеської області, ) збитки в сумі 1 000,00 (одну тисяча) грн. 00 коп., витрати по
сплаті державного мита в сумі 10,00 (десять) грн. 00 коп.,  витрати на інформаційно-технічне забезпечення
в сумі 39,33 (тридцять дев'ять грн. і тридцять три коп.)

6.          Стягнути з Приватного підприємця ОСОБА_2
(АДРЕСА_2) на користь Троїцького споживчого товариства Біляївської
райспоживспілки (67641, с. Троїцьке, Біляївський район, Одеської області, ) збитки в сумі 11 240,00 (одинадцять тисяч двісті сорок) грн.
00 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 112,40 (сто двонадцять грн. і
сорок копійок), витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 39,33
(тридцять дев'ять грн. і тридцять три коп.)

7.          Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, ід. номер НОМЕР_2) на користь Троїцького споживчого
товариства Біляївської райспоживспілки (67641, с. Троїцьке, Біляївський район,
Одеської області, ) збитки в сумі  87 760,00 (вісімдесят сім тисяч сімсот
шістдесят) грн. 00 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 877,76
(вісімсот сімдесят сім грн. і сімдесят шість коп.), витрати на
інформаційно-технічне забезпечення в сумі 39,33 (тридцять дев'ять грн. і
тридцять три коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку,
передбаченому ст. 85 ГПК України

Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України

Суддя
Бакланова Н.В.