СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

14 листопада 2007 року
Справа № 2-5/9684-2006

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Прокопанич Г.К.,

суддів                                                                      Дугаренко О.В.,

Заплава Л.М.,

за участю представників сторін:

Заступник прокурора міста Ялта- не з'явився

позивача - не з'явився- Міністерство охорони здоров'я України;

представник відповідача, Заєць Сергій Анатолійович, довіреність №  б/н   від 27.05.05,  Санаторій "Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я України;

представник відповідача, Макарова Олександра Юріївна, довіреність №  10/Ас/2007-п   від 01.03.07,  Акціонерне товариство закритого типу "Аспект";

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу "Аспект" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Гаврилюк М.П.) від 23 липня 2007 року у справі №2-5/9684-2006

за позовом           Заступника прокурора міста Ялта (вул. Кірова, 18, місто Ялта,98600)

місто Севастополь, ул.Павліченко,1)

в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров'я України (вул. М. Грушевського, 7, місто Київ 21,01021)

до           Санаторію "Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я України (Дворцове шосе, 4, місто Алупка,98677)

Акціонерного товариства закритого типу "Аспект" (вул. Самохвалова, 19, місто Сімферополь,95022)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя М.П. Гаврилюк) від 23.07.2007 у справі № 2-5/9684-2006 задоволено позов заступника прокурора міста Ялта в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров'я України до Санаторію "Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я України, акціонерного товариства закритого типу "Аспект" про визнання недійсним договору.

Судом визнано недійсним договір купівлі - продажу № 021-00 від 10 листопада 2000 року, укладений між Санаторієм "Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я України та акціонерним товариством закритого типу  "Аспект" (протокол узгодження № 01 від 15 листопад 2000 року, акт прийому - передачі № 01 від 15 листопада 2000 року, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв майно, згідно п. 2.1, п. 2.2, п. 2.3, п. 2.4, п. 2.5, п. 2.6, п. 2.7, п. 2.8, п. 2.9, п. 2.10, п. 2.11, п. 2.12, п. 2.13, п. 2.14, п. 2.15, п. 2.16, п. 2.17, п. 2.18, п. 2.19).

Судові витрати покладено на відповідачів.

Не погодившись з постановленим судовим актом, акціонерне товариство закритого типу "Аспект" подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, у позові заступника прокурора міста Ялта відмовити.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 25 жовтня 2007 року було відновлено акціонерному товариству закритого типу "Аспект" пропущений процесуальний строк подачі апеляційної скарги та справу було призначено до розгляду.

Ухвалою від 31 жовтня 2007 року справа була відкладена за клопотанням акціонерного товариства закритого типу  "Аспект" на 14.11.2007.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду від 14.11.2007 року у складі судової колегії було здійснено заміну судді Котлярової О.Л. у зв'язку з зайнятістю в іншому судовому процесі, на суддю Заплава Л.М.

Представники позивача та прокурора в судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги,  доказів поважних причин своєї відсутності не надали.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов’язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов’язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез’явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Оскільки матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, підстав для відкладення розгляду справи не вбачається.

На підставі статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія повторно розглянувши матеріали справи, встановила наступне.

У травні 2006 року Заступник прокурора міста Ялта в інтересах держави в особі Міністерства охорони здоров'я України, м. Київ звернувся до Господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до відповідачів - Санаторію "Гірське сонце", м. Алупка, акціонерного товариства закритого типу "Аспект" та просив суд визнати недійсним договір купівлі - продажу № 021-00 від 10 листопада 2000 року, укладений між Санаторієм "Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я України та акціонерним товариством закритого типу "Аспект" (протокол узгодження № 01 від 15 листопад 2000 року, акт прийому - передачі № 01 від 15 листопада 2000 року, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв майно, згідно п. 2.1, п. 2.2, п. 2.3, п. 2.4, п. 2.5, п. 2.6, п. 2.7, п. 2.8, п. 2.9, п. 2.10, п. 2.11, п. 2.12, п. 2.13, п. 2.14, п. 2.15, п. 2.16, п. 2.17, п. 2.18, п. 2.19) зобов'язати акціонерне товариство закритого типу "Аспект" повернути Санаторію "Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я України майно згідно п. 2.1, п. 2.2, п. 2.3, п. 2.4, п. 2.5, п. 2.6, п. 2.7, п. 2.8, п. 2.9, п. 2.10, п. 2.11, п. 2.12, п. 2.13, п. 2.14, п. 2.15, п. 2.16, п. 2.17, п. 2.18, п. 2.19 Акта прийому - передачі № 01 від 15 листопада 2000 року, посилаючись на те, що зазначена угода суперечить нормам Закону України "Про власність".

Міністерство охорони здоров'я України позовні вимоги підтримало у повному обсязі.

Відповідач - акціонерне товариство закритого типу  "Аспект", заперечуючи проти позову, вважає, що майно, отримане за договором, на час укладення угоди не знаходилось на балансі санаторію, тому не могло відноситись до державної власності.

Відповідач - Санаторій "Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я  України позов визнав, посилаючись на те, що оспорюваною угодою також були порушені права санаторію (а.с.55).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників відповідачів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду обставинам справи судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що Цивільний   кодекс  України застосовується  до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних (господарських) відносин,  які виникли до набрання  чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків,  що  виникли  або  продовжують  існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір укладений до набрання чинності Цивільним кодексом України, відповідність його законодавству має перевірятись з урахуванням діючих на момент його укладення норм.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на норми статей 203, 215 Цивільного кодексу України, з чим погодився і суд першої інстанції. Однак, як було зазначено вище, до спірних  правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР.

Згідно частини 1 статті 48 Цивільного кодексу УРСР, недійсною є та угода, що  не  відповідає  вимогам   закону.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства охорони здоров'я України № 123 від 16.04.1997 року для оперативного вирішення питань по управлінню санаторіями та обмеженим бюджетним фінансуванням санаторій „Райдуга" реорганізовано шляхом приєднання до санаторію „Гірське сонце". Згідно з п. 2 Наказу санаторій „Гірське сонце" визначено правонаступником майнових прав і обов'язків санаторію „Райдуга". На підставі вищезгаданого наказу 15.07.1997 року міністром охорони здоров'я України було затверджено Акт прийому-передачі основних фондів та майна санаторію „Райдуга" до санаторію „Гірське сонце", яким було передане майно, яке є предметом цього спору.

10 листопада 2000 року між санаторієм „Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я України (продавець) та акціонерним товариством закритого типу „Аспект" (покупець) укладено договір купівлі-продажу за № 021-00, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує майно на умовах, що додатково обумовлюються. Згідно п 2.2 договору майно, його характеристики, базис постачання та ціна оговорюються додатковими протоколами узгодженнями. Пункт 2.3 договору передбачає перехід права власності на майно після укладення актів прийому-передачі.

Протоколом узгодження № 01 від 15.11.00 до договору купівлі-продажу № 021-00 сторони домовились про те, що продавець продає, а покупець купує майно, згідно п.2.1, п.2.2, п. 2.3 п.2.4, п. 2.5, п. 2.6, п. 2.7, п.2,8, п. 2.9, п. 2.10, п.2.11, п.2.12, п. 2.13, п.2.14, п.2.15, п. 2.16, п. 2.17, п. 2.18, п. 2.19.

15 листопада 2000 року між санаторієм „Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я України (продавець) та акціонерним товариством закритого типу „Аспект" (покупець) був підписаний акт прийому-передачі № 01, згідно якого продавець передав, а покупець прийняв майно, згідно п. 2.1, п.2.2, п. 2.3, п.2.4, п. 2.5, п. 2.6, п. 2.7, п.2,8, п. 2.9, п. 2.10, п.2.11, п.2.12, п. 2.13, п.2.14, п.2.15, п. 2.16, п. 2.17, п. 2.18, п. 2.19.

Пунктом 1.2 Статуту санаторію „Гірське сонце" Міністерства охорони здоров'я України передбачено, що Санаторій  заснований  на  загальнодержавній власності, підпорядковується Міністерству охорони здоров"я України.

Відповідно до пункту 1.3 Статуту, санаторій у своїй діяльності керується законами України, іншими актами законодавства України, наказами Міністерства охорони здоров"я України, даним Статутом.

Відповідно до п.3.3 Статуту, санаторій має  право  здавати  в  оренду  іншим підприємствам,  установам,  організаціям споруди, будівлі, погодивши це з Міністерством та з Фондом державного майна, а також обладнання, інвентар, транспортні засоби, списувати їх з балансу у встановленому порядку.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про власність" право розпорядження майном належить власнику.

Згідно зі статтею 31 Закону України "Про власність" до державної  власності  в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Порядок відчуження майна, що перебуває у державній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями такого майна, визначається Законом України "Про приватизацію державного майна", при цьому, відчуження майна здійснюється шляхом його викупу, продажу на аукціоні, за конкурсом, після чого між продавцем і покупцем укладається відповідний договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону України „Про власність", державні органи, уповноважені управляти державним майном, вирішують питання створення підприємств і визначення цілей їх діяльності, реорганізації і ліквідації, здійснюють контроль за ефективністю використання і схоронністю довіреного їм державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів України.

Декретом Кабінету Міністрів України „Про управління майном, що є у загальнодержавній власності" за № 8-92 від 15.12.92 визначено, що на Міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади покладено здійснення функцій щодо управління майном.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем –акціонерним товариством закритого типу "Аспект" не надано суду належних доказів того, що відчудження майна на його користь за оспорюваним договором відбулось у відповідності з вищенаведеними нормативними актами, тоді як судом встановлено, що у порушення ст. 2 Закону України „Про приватизацію державного майна", п.п. 4,7,8,11,3  Положення  „Про  порядок відчуження основних засобів, які є державною    власністю", п.п. 3, 6-11,15,22,24 Типової Інструкції „Про порядок списання матеріальних   цінностей   з   балансу   бюджетних   установ"   відчуження   майна   було   здійснено   без погодження з Міністерством охорони здоров'я, без дозволу Фонду Держмайна України, без оцінки відчужуваного майна, проведення конкурсу при продажі майна. Кошти від продажу будинків і споруджень не перераховані до державного бюджету.

Клопотанням від 28.08.2006 акціонерне товариство закритого типу  „Аспект" просило у даній справі призначити судово-бухгалтерську експертизу, на вирішення якої поставити певний перелік питань щодо придбаного майна.

Ухвалою господарського суду від 29.08.2006 відповідач зобов”язаний надати суду оригінали документів. Відповідно ухвалою господарського суду від 25 вересня 2006 року призначена судово - бухгалтерська експертиза.

Згідно з висновком №70 судово-бухгалтерської експертизи від 30.05.2007 продане майно на момент продажу його санаторієм „Гірське сонце" акціонерному товариству закритого типу „Аспект"  було передано санаторію "Гірське сонце" за актом  прийому санаторію "Радуга" санаторієм „Гірське сонце" і знаходилось на балансі підприємства.

Однак, визначити правильність списання майна у рамках проведеної експертизи  було  неможливо у зв”язку з ненаданням сторонами експерту необхідних первинних облікових документів.

Згідно статті 42 Господарського процесуального кодексу України, висновок  судового  експерта  для  господарського  суду  не є обов'язковим   і  оцінюється  господарським  судом  за  правилами, встановленими  статтею 43 цього Кодексу.

За таких обставин висновок експертизи обґрунтовано оцінений судом у сукупності з іншими наявними у справі доказами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається та відповідачем не заперечується, що списання майна санаторію було проведено вже після укладення договору ( а.с.48-52).

Та обставина, що фактично майно було передане покупцю за актом прийняття - передачі від 15.11.2000, також не може служити на користь правової позиції відповідача –акціонерного товариства закритого типу  „Аспект", оскільки, як було зазначено вище, списання майна санаторію відбулось у грудні 2000 року.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права у частині незастосування строків позовної давності не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила  Цивільного  кодексу  України про позовну давність застосовуються до позовів,  строк пред'явлення яких,  встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до статті 71 ЦК УРСР, загальний строк для захисту права за  позовом  особи,  право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 75 ЦК УРСР, позовна  давність  застосовується  судом,   арбітражем    або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Прокурор у позовній заяві посилається на результати перевірки, після проведення якої йому стало відомо про укладення оспорюваного правочину.

Міністерство охорони здоров'я, у свою чергу, пояснює, що про укладення договору відчудження  майна санаторію йому  також не було відомо.

Відповідно,  прокурор та позивач вважають, що строк позовної давності ними пропущений не був, з чим погодився і суд першої інстанції, тобто, зазначене питання не було предметом обговорення у суді першої інстанції.

Як було зазначено вище,  відповідність оспорюваного договору  законодавству  перевіряється  з урахуванням діючих на момент його укладення норм, але щодо прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання  чинності ЦК України застосовуються положення останнього.

Згідно зі статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у  три роки.

Пунктом 1 ст.261 ЦК України передбачено, перебіг позовної давності починається від дня,  коли особа довідалась  або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.3 ст.267 ЦК України, позовна  давність  застосовується  судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач –акціонерне товариство закритого типу  „Аспект"  просило суд про застосування позовної давності.

Також відповідачем не спростовані доводи позивача про те, що останньому не було відомо про продаж майна санаторію.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано розглянув спір без обговорення та застосування позовної давності.

Також безпідставною судова колегія визнає апеляційну скаргу у частині посилання відповідача на порушення його права на участь у судовому засіданні 23.07.07.

Як свідчать матеріали справи,  ухвалою господарського суду від 11 червня 2007 року  провадження у справі №2-5/9684-2006 поновлено та справа призначена до слухання на 23 липня 2007 року.

Клопотанням від 23.07.2007 акціонерне товариство закритого типу  „Аспект" просило відкласти слухання справи у зв'язку із хворобою свого представника.

У відповідності зі ст. 22 ГПК України, сторони зобов”язані добросовісно користуватись наданими їм процесуальними правами. Відповідач –акціонерне товариство закритого типу „Аспект" є  юридичною особою, яка самостійно вирішує питання своєї господарської діяльності та ступінь активності та представництва  у судових процесах.

З огляду на вищенаведене доводи апеляційної скарги у частині порушення права акціонерного товариство закритого типу "Аспект" на участь у судовому засіданні не можуть бути визнані обгрунтованими.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.104  ГПК України, порушення  або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови,  якщо це  порушення  призвело  до  прийняття  неправильного рішення.

За таких обставин судова колегія вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме –застосування норм ЦК України замість норм ЦК УРСР не може бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення було прийнято відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду господарського суду Автономної Республіки Крим  від 23.07.2007 у справі № 2-5/9684-2006  залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу "Аспект" залишити без задоволення.

Головуючий суддя                                                  Г.К. Прокопанич

Судді                                                                                О.В. Дугаренко

Л.М. Заплава