СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25.10.07                                                                                 Справа № 11/465ад.

Суддя господарського суду Луганської області Москаленко М.О., при секретарі Мелеховій О.С., розглянувши матеріали справи № 11/465ад за позовом

Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,             м. Луганськ

до  Відкритого акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Алчевськ Луганської області

про стягнення 10075193 грн. 70 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –   Шатських Т.І., дов. № 03-01/2254 від 19.07.2007

від відповідача – Афанасьєва О.В., дов. № 01-026-1922 від 04.12.2006

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача                 штрафних санкцій за нестворення  робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році у сумі  10075193 грн. 70 коп.

В судовому засіданні  17.09.2007 було оголошено перерву до 25.09.2007,          11 годин 00 хвилин.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що  в порушення вимог чинного законодавства, яке регулює питання працевлаштування інвалідів в Україні, у  2006 році відповідачем не був виконаний 4% норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджено, зокрема, звітом відповідача форми № 10-ПІ за 2006 рік.

Відзивом № 026-1055 від 16.08.2007 ( том1, а.с. 48-52) на адміністративний позов відповідач проти викладених у ньому вимог заперечив, посилаючись на вжиття ним заходів щодо працевлаштування інвалідів, зокрема, на інформування служби зайнятості, про наявність встановленої законом кількості вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, а також на те, що колективним договором відповідача передбачені заходи для працевлаштування інвалідів, проведено атестацію встановленої законом кількості робочих місць, придатних для працевлаштування інвалідів.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню  з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-ХІІ (в редакції від 05.07.01, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом –Закон                                    № 875), п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.95 № 314 "Про організацію робочих місць для працевлаштування інвалідів" (далі за текстом –Постанова № 314) для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з  п.3.3.3 Інструкції зі статистики чисельності працівників, зайнятих у народному господарстві України, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 171 від 07.07.95 за погодженням з Міністерством економіки України, Міністерством праці України, Міністерством фінансів України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.08.95 за № 287/823 (далі за текстом - Інструкція) середньооблікова чисельність працівників з початку року обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців за період з початку року, тобто відповідно на 12.

Згідно з п. 14 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою № 314 (далі за текстом –Положення), підприємства (об'єднання), установи та організації у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.6 ст.20 Закону № 875 Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.01 № 1767 затвердив     "Порядок     сплати     підприємства-ми     (об'єднаннями),     установами і організаціями   штрафних   санкцій   до   відділень   Фонду   соціального   захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів" (далі за текстом –Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку підприємства щороку не пізніше 1 лютого подають до відділень Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується наказом Мінпраці України за поданням Фонду та погоджується з Держкомстатом.

У відповідності з приписами ч.1  ст. 18 Закону № 875 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, забезпечення  прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу,  в тому числі з умовою про виконання  роботи вдома,   здійснюється   шляхом  їх  безпосереднього  звернення  до підприємств,  установ,  організацій   чи   до   державної   служби зайнятості.

Ч.3 ст. 18 Закону № 875 у вказаній редакції встановлює, що       підприємства, установи,  організації,  фізичні   особи,   які використовують  найману працю,  зобов'язані виділяти та створювати робочі  місця  для  працевлаштування  інвалідів,  у   тому   числі спеціальні   робочі  місця,  створювати  для  них  умови  праці  з урахуванням індивідуальних програм  реабілітації  і  забезпечувати інші    соціально-економічні    гарантії,    передбачені    чинним законодавством,  надавати державній службі зайнятості  інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів,  і звітувати Фонду   соціального   захисту   інвалідів   про   зайнятість    та працевлаштування  інвалідів  у  порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.20 Закону № 875 підприємства, установи  й організації (незалежно від форм власності і господарювання), на яких працює інвалідів менш, ніж встановлено нормативом, зобов’язані щорічно відраховувати до відділення Фонду України соціального захисту інвалідів цільові кошти на створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та на здійснення заходів по їх соціально-трудовій та професійній реабілітації. Розмір відрахування визначається середньою річною заробітною платою на відповідному підприємстві, в установі і організації за кожне незайняте інвалідом робоче місце.

Згідно з п.п. 5, 10-14 Положення підприємства розробляють заходи по створенню робочих місць для інвалідів, вносять їх в колективний договір, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до поданого відповідачем звіту за формою державної статистичної звітності  № 10-ПІ за 2006 рік (том 1, а.с. 23) середньооблікова чисельність  штатних працівників у цьому періоді становила 20370 осіб, фонд оплати їх праці становив 343196,8 тис. грн.

За даними звіту відповідача форми № 10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, у 2006 році на підприємстві відповідача становила  217 осіб.

П. 3.2 Інструкції визначений механізм обчислення середньооблікової чисельності  працівників за звітний період, згідно з яким  середньооблікова чисельність працівників за звітний місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, включаючи святкові (неробочі) і вихідні дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця.

З урахуванням вимог зазначеної вище норми Закону № 875 та середньооблікової чисельності штатних працівників відповідач у 2006 році  повинен був працевлаштувати 815 інвалідів.

Під час судового розгляду даної справи судом було встановлено, що протягом 2006 року, а саме у червні, липні серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2006 року підприємством відповідача до Алчевського міського центру зайнятості надавалися відомості щодо наявності на підприємстві 650 вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Крім того, колективним договором ВАТ «Алчевський металургійний комбінат»на 2006 рік (том 1, а.с. 51-56), а саме пунктом 4.17 передбачено, що для інвалідів, неповнолітніх працівників, вагітних жінок, осіб з фізичними відхиленнями встановлюються знижені на 20% норми  виробітки. Пунктом  5.1.4 колективного договору встановлено, що за працівниками, що втратили працездатність у зв»язку з трудовим каліцтвом на виробництві або професійним захворюванням, зберігається місце роботи та середня заробітна плата на весь період до відновлення працездатності або визнання вказаних осіб інвалідами у встановленому порядку. У випадку неможливості виконання потерпілим попередньої роботи забезпечити у відповідності з медичними рекомендаціями його перепідготовку та працевлаштування, пільгові умови та режим роботи.

Таким чином, суд доходить висновку, що у колективному договорі відвідача передбачені заходи для працевлаштування інвалідів.

Також  наказом  генерального директора  ВАТ «Алчевський металургійний комбінат»від 14.07.2005 № 369 на підприємстві відповідача було створено комісію для проведення атестації робочих місць для інвалідів. В подальшому на підприємстві відповідача було затверджено програму працевлаштування інвалідів на підприємство відповідача ( том 1, а.с. 59-60),  у відповідності з якою на підприємстві було виділено 650 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, листами № 01-016-311 від 04.05.2006, № 01-016-312 від 04.05.2006 ( том 1, а.с. 61 -62) відповідачем відповідно до Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та Алчевського міського центру зайнятості було повідомлено про створення на підприємстві 650 робочих місць для працевлаштування інвалідів та вказаним установам запропоновано направляти на підприємство відповідача інвалідів для подальшого працевлаштування.

При прийнятті рішення суд також враховує той факт, що у відповідності з листом Алчевського міського центру зайнятості № 02/7-1302 від 28.08.2007 протягом 2006 року у вказаному центрі зайнятості на обліку знаходилося 60 осіб з обмеженими фізичними можливостями, з них на підприємство відповідача працевлаштовано 6 осіб. Відмов у працевлаштуванні з боку відповідача не було.

У відповідності з ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України  обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин суд враховує  встановлений постановою господарського суду Луганської області від 23.10.2006 у справі № 4/429ад, що набрала законної сили, факт  створення на підприємстві відповідача 650 робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Під час судового розгляду даної справи  Обласним центром медико –соціальної експертизи  суду було надано інформацію про те, що на підприємстві відповідача у 2006 році було проведено атестацію робочих місць для інвалідів, за результатами якої атестовано 136 робочих місць, зайнятих інвалідами, та 338 робочих місць, створених для працевлаштування інвалідів (а.с. 116).

З урахуванням того, що в Алчевському міському центрі зайнятості  на обліку у 2006 році перебувало 60 осіб з обмеженими фізичними можливостями, а на підприємстві відповідача за даними  Обласного центру медико-соціальної експертизи було атестовано 338 робочих місць, створених для працевлаштування інвалідів, суд вважає, що відповідачем у  справі вжито усіх необхідних заходів для забезпечення працевлаштування на підприємстві необхідно кількості інвалідів з метою виконання приписів Закону № 875 та Постанови № 314.

У відповідності з ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування  адміністративно-господарські санкції.

За своїм змістом штраф у розмірі  10075193 грн. 70 коп. є адміністративно-господарськими санкціями у розумінні наведених вище приписів Господарського кодексу України.

Статтею 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Матеріали справи свідчать про виконання відповідачем покладеного на нього законом обов’язку щодо працевлаштування на підприємстві інвалідів.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році є необґрунтованою, не ґрунтується на матеріалах справи, а тому задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що повний текст постанови буде виготовлений та підписаний у п’ятиденний строк з моменту закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 218, 238 Господарського кодексу України, ст. ст. 2, 17, 72, 87, 94, 98, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржене судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 01.10.2007.

Суддя                                                                               М.О. Москаленко