ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

09.10.2007р.
м.Київ
№ 45/276-А

12:50

За позовом:
Відкритого акціонерного товариства “Страхова компанія “Нова”

До відповідача:
Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва

Третя особа 1:
Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України

Третя особа 2:
Головне управління Державного казначейства   України у місті Києві

Предмет адміністративного
позову
зобов’язання до вчинення дій

Судді  Балац С.В. (головуючий)

Кролевець О.А.

Сулім В.В.

Секретар Царікова О.В.

Представники сторін:

позивач: Дешунін С.В., дов.від 29.12.2006 року № 463

відповідач: не з’явилися

третя особа 1: не з’явилися

третя особа 2: Юмашева В.В., дов. від 12.04.2007 № 05-35/3001

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва за участю третіх осіб Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, відділу Державного казначейства у Дніпровському районі міста Києва про зобов’язання Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва надати позивачеві довідку про надмірне внесення до бюджету плати за видачу ліцензій в сумі 58.300,00 грн. про необхідність повернення з бюджету цієї суми.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ЗАТ "ПЕСК", правонаступником якого є позивач, сплатив за отримані ліцензії відповідно до  ставок, які були встановлені Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 №1005. Позивач вказує, що в наступному ставки за видачу ліцензій були змінені (збільшені) Розпорядженням Держфінпослуг № 188 від 29.12.2003 і позивач доплатив необхідну суму згідно нових ставок. За  твердженням позивача, рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2004 визнано недійсним  Розпорядження Держфінпослуг № 188 від 29.12.2003 в частині  встановлення плати за видачу, переоформлення ліцензій на провадження страхової діяльності та видачі дубліката ліцензії, а отже нові ставки були встановлені незаконно і діючими є ставки встановлені раніше Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 № 1005. Отже позивач просить повернути йому кошти сплачені за новими ставками, оскільки ці кошти є такими що надмірно сплачені. Позивач зазначив, що з метою повернення коштів, внесених понад встановлений законодавством  розмір, останній звернувся до Держпідприємництва із заявою про надання відповідно довідки, але відповідач у строк, встановлений законом, довідки не надав, чим порушив права позивача.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, та вказав  що випадок з позивачем є нетиповим, оскільки повернення коштів останньому пов’язане зі змінами в законодавстві. Також відповідач вказав, що останнім ведеться робота по з’ясуванню правових підстав, про можливість видання довідки про надмірну сплату коштів у 2004 році за видачу ліцензій.

Треті особи письмових пояснень не надали.

Ухвалою від 15.05.2007 відкрито провадження у адміністративній справі № 45/276-А та призначено її до розгляду на 06.06.2007.

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 16.06.2007 № 45/276-А доручено здійснити розгляд справи № 45/276-А колегіально у наступному складі суддів: Балац С.В. (головуючий), Кролевець О.А., Сулім В.В.

Ухвалою від 06.06.2007 замінено третю особу 2 - відділ Державного казначейства у Дніпровському районі міста Києва на Головне управління Державного казначейства у місті Києві. Цією ж ухвалою закінчено підготовче провадження.

Ухвалою від 18.06.2007 колегією суддів у складі суддів Балац С.В. (головуючий), Кролевець О.А., Сулім В.В. призначено судовий розгляд на 11.07.2007.

Ухвалою від 11.07.2007 розгляд справи відкладався на 05.09.2007.

В судовому засіданні 05.09.2007 оголошено перерву до  10.09.2007, про що сторони під розписку.

У судовому засіданні 10.09.2007 оголошено перерву до 09.10.2007, про що сторони під розписку.

В судовому засіданні 09.10.2007, після виходу з нарадчої кімнати, оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача, відповідачів, третьої особи,  дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд , -

В С Т А Н О В И В:

27.02.2004 ЗАТ „Паливно-енергетична страхова компанія” (далі –ЗАТ "ПЕСК"), правонаступником якої є ВАТ "СК "НОВА" згідно п. 2.3. Статуту останньої, було подано до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг заяву про видачу 12 ліцензій на провадження страхової діяльності.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.07.2002 №1005 (в редакції станом на час звернення позивача) встановлено, що плата за видачу ліцензії на проведення конкретного виду страхування справляється у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вноситься суб'єктом підприємницької діяльності на рахунки територіальних органів Державного казначейства за місцезнаходженням платника і зараховується до державного бюджету.

Позивачем відповідно до платіжних доручень  від 27.02.2004 № 320, від 27.02.2004 № 321, від 27.02.2004 № 322, від 27.02.2004 № 323, від 27.02.2004 № 324,  від 27.02.2004 № 325, від 27.02.326, від 27.02.2004 № 327, від 27.02.2004 № 328, від 27.02.2004 № 329, 27.02.2004 № 330,  від 27.02.2004 № 331 здійснено оплату  за видачу 12 ліцензій, на загальну суму 4080,00 грн.

29.12.2003 Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України видано Розпорядження № 188 "Про встановлення плати за видачу ліцензій", згідно якого  встановлено плату за видачу ліцензій на провадження певних видів фінансових послуг, яка сплачується одноразово за весь строк дії ліцензії (крім ліцензії на проведення страхування життя), відповідно до розміру плати за кожний рік користування ліцензією на провадження певного виду фінансових послуг (додаток 1). В зазначеному додатку розмір плати за видачу ліцензій на проведення запитаних позивачем видів добровільного страхування встановлено у розмірі 4000,00 грн. (в редакції, що діяла станом на березень-квітень 2004).

У зв’язку з набуттям чинності Розпорядженням Держфінпослуг № 188 від 29.12.2003 (далі –Розпорядження) яким встановлювало інший розмір плати за видачу ліцензій, ЗАТ "ПЕСК"  направив Держфінпослуг листа від 01.04.2004 № 181, в якому просив  вилучити із заяви про видачу ліцензій на провадження страхової діяльності від 27.02.2004 року, 7 ліцензій та залишити 5 із 12 заявлених, а саме:

- добровільне медичне страхування (безперервне страхування здоров’я);

- добровільне страхування здоров’я на випадок хвороби;

- добровільне страхування вантажів та багажу (вантажобагажу);

- добровільне страхування власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника);

- добровільне страхування судових витрат.

Відповідно до платіжних доручень від 09.04.2004 № 660, від 09.04.2004 № 661, від  09.04.2004 № 662, від  09.04.2004 № 663, від  14.04.2004 № 705 позивачем було здійснено доплату за отримання вказаних ліцензій в сумі 55.920,00 грн.

Отже, позивачем відповідно до вимог Розпорядження Держфінпослуг № 188 від 29.12.2003 було загалом сплачено кошти в сумі 60.000,00 грн. за отримання 5 ліцензій строком дії 3 роки кожна ( 5 ліцензій х 3 роки х 4000,00 грн. =  60.000,00 грн.).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2004 у справі № 22/404, зокрема,  визнано недійсним Розпорядження Держфінпослуг № 188 від 29.12.2003. Вказане рішення Господарського суду міста Києва в зазначеній частині набуло законної сили.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 27.05.2005 № 4083 "Про внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.12.2003 № 188" на виконання рішення господарського суду м. Києва від 22.10.2004 за справою № 22/404 за позовом закритого акціонерного товариства "УСК "Веста" до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та у зв'язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2005 N 286 "Про встановлення розміру плати за видачу ліцензії на проведення конкретного виду страхування" Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України постановила внести зміни до пункту 1 Розпорядження, а саме: "У пункті 1 слова "(крім ліцензії на проведення страхування життя)" замінити словами "(крім ліцензій на проведення конкретного виду страхування)".

22.02.2007 позивач звернувся з листом  № 869 до Державного комітету України з питань регуляторної політики і підприємництва, в якому просив  видати довідку про  підтвердження факту надмірно сплачених коштів з боку ЗАТ "ПЕСК" у розмірі  58.300,00 грн. за отримання ліцензій на провадження страхової діяльності.

Листом від 04.042007 № 2483 відповідач повідомив позивача, що для вирішення питання про надання довідки ним направлені відповідні запити до державних органів з проханням надати необхідні документи.

Листом від  16.04.2007 № 04-54/130 Держказначейство повідомило, що підставою для повернення надміру внесених за ліцензії коштів є дозвіл, який має видати Державний комітет України з питань  регуляторної політики і підприємництва.

Державний комітет України з питань  регуляторної політики і підприємництва листом від 06.06.2007 № 4030 повідомив позивача, що Державний комітет України з питань  регуляторної політики і підприємництва звернувся до Міністерства юстиції України стосовно надання роз’яснення щодо правових наслідків визнання Господарським судом міста Києва  рішення про визнання недійсним Розпорядження Держфінпослуг України від 29.12.2003 № 188 "Про встановлення плати за видачу ліцензії" в частині встановлення плати за видачу ліцензії на провадження страхової діяльності та до Державного казначейства України щодо можливості підтвердження зарахування коштів надмірно сплачених ЗАТ "ПЕКС" до бюджету за кодом бюджетної класифікації 140602000 "Плата за видачу ліцензій і сертифікатів" у 2004 році.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України.

Оскільки  рішенням господарського суду міста Києва 22.10.2004 у справі № 22/404 визнано частково недійсним розпорядження Держфінпослуг України від 29.12.2003 № 188 "Про встановлення плати за видачу ліцензії" в частині встановлення плати за видачу ліцензії на провадження страхової діяльності, то норма щодо встановлення плати в сумі 4000,00 грн. за видачу ліцензій на проведення запитаних позивачем видів добровільного страхування є недійсним з моменту прийняття останнього.

Отже, на час прийняття рішення про видачу ліцензій позивачу (5 квітня 2004 року)  діяла постанова  Кабінету Міністрів України „Про встановлення та внесення плати за видачу ліцензії на проведення конкретного виду страхування” від 11.07.2002 № 1005, відповідно до якої плата за видачу ліцензій становила 340,00 грн.

Постанова Кабінету Міністрів України № 1005 від 11.07.2002, втратила чинність лише 22.09.2004.

Таким чином, суд приходить до висновку, що загальний розмір платежу, який мав внести позивач на отримання  5-ти ліцензій становив 1700,00 грн. = 5 ліцензій х 20 неоподатковуваних доходів громадян х 17 грн.

Як встановлено вище, позивач фактично вніс 60.000,00 грн., тому кошти у розмірі 58.300,00 грн. сплачені позивачем до Державного бюджету понад  необхідний розмір.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Бюджетного кодексу України, Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету.

Згідно додатку № 1 до Наказу Міністерства фінансів України "Про бюджетну класифікацію та її запровадження", № 604 від 27.12.2001, за доходом державного бюджету "Плата за ліцензії на певні види господарської діяльності" закріплений код 14060200.

Додатком № 8 до Закону України "Про державний бюджет на 2004 рік" встановлено, що Державний комітет України з питань регуляторної політики і підприємництва є органом, за якими закріплено контроль за справлянням (стягненням) платежів до бюджету за кодом бюджетної класифікації 14060200.

Відповідно до п. 1.3. Наказу Державного казначейства України № 226 від 10.12.2002 року "Про затвердження Порядку повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених податків, зборів (обов’язкових платежів)", повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених платежів, надходження яких забезпечується іншими державними органами, здійснюється органами державного казначейства на підставі заяви платника про повернення, оригіналу довідки відповідного державного органу, на який покладено справляння платежу, що повертається, з обов’язковим зазначення необхідності повернення.

В статті 78 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" зазначено, що контроль за справлянням (стягненням) платежів до бюджету здійснюється органами, які повинні забезпечувати їх надходження, згідно додатком № 8 до цього закону.

Згідно із Додатком № 8 до Закону України  "Про Державний бюджет України на 2007 рік" органом, за яким закріплено контроль за справлянням (стягненням) платежів до бюджету за кодом бюджетної класифікації 14060200 "Плата за видачу ліцензій та сертифікатів", є Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва.

Отже, відповідач був зобов’язаний надати позивачу на його запит довідку про надмірне внесення плати за видачу ліцензій в сумі 58.300,00 гривень.

Судом відхиляються заперечення відповідача, який посилається на відсутність в законодавстві встановлених строків для надання такої довідки на запит юридичної особи,  і тим самим обґрунтовує відсутність порушення прав позивача з боку відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 9 Закону України "Про інформацію" встановлено, що всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань і функцій.

Під інформаційним запитом (надалі - запитом) щодо доступу до офіційних документів у цьому Законі розуміється звернення з вимогою про надання можливості ознайомлення з офіційними документами. Запит може бути індивідуальним або колективним. Він подається у письмовій формі. Громадянин має право звернутися до державних органів і вимагати надання будь-якого офіційного документа, незалежно від того, стосується цей документ його особисто чи ні, крім випадків обмеження доступу, передбачених цим Законом (ст. 32 Закону України "Про інформацію").

Строк надання такої інформації встановлений статтею 33 Закону України "Про інформацію". Термін вивчення запиту на предмет можливості його задоволення не повинен перевищувати десяти календарних днів. Протягом вказаного терміну державна установа письмово доводить до відома запитувача, що його запит буде задоволено або що запитуваний документ не підлягає наданню для ознайомлення. Задоволення запиту здійснюється протягом місяця, якщо інше не передбачено законом. Аналогічний термін розгляду встановлюється і щодо запиту про надання письмової інформації.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України,  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією (а законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та  інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Відповідач не довів, що впродовж тривалого терміну, а саме з квітня 2007 по жовтень 2007, він не мав об’єктивної можливості видати необхідну довідку і, що такий тривалий час розгляду звернення позивача обумовлений обставинами, що не залежать від волі відповідача.

Таким чином, суд вважає, що відповідач діяв необгрунтовано, недобросовісно, нерозсудливо та порушив розумний строк встановлений законодавством, і такі дії відповідача порушують права позивача, а саме, перешкоджає реалізації його права на отримання належних йому коштів.

Відповідно, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Всі інші доводи та заперечення сторін та надані на їх підтвердження докази судом не приймаються на підставі   ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки  не мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 2, 70, 71, 86, 94, 155, 163, 185-187 Кодексу адміністративного судочинства, суд -

ПОСТАНОВИВ

1.          Зобов’язати Державний комітет України з питань регуляторної політики та підприємництва (01001, Київ, вул. Арсенальна, 9/11, код 00013646) надати Відкритому акціонерному товариству "Страхова компанія "Нова" (02560, Київ, вул. М.Раскової, 11, код -31241449)  довідку про надмірне внесення до бюджету плати за видачу ліцензій в сумі 58300 (п’ятдесят вісім тисяч триста) грн. 00 коп. і про необхідність повернення з бюджету цієї суми.

2. Судові витрати в сумі 3,40 грн. присудити на користь позивача.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України і  може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді                                                                   Балац С.В. (головуючий)

Кролевець О.А.

Сулім В.В.

Дата виготовлення в повному обсязі 05.11.2007