ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 р.
№ 12/304пн

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого
Овечкіна  В.Е.,

суддів
Чернова     Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за   участю   представників:

позивача
- не з'явився,

відповідача
- Шокуров Д.Г.,

третьої особи
- не з'явився,

розглянувши  у  відкритому
судовому   засіданні
касаційну скаргу

КП “Житловик”

на постанову
від 31.07.2007 Донецького апеляційного господарського суду

у справі
№12/304пн

за  позовом
ТОВ “Троя”

до
1.РВ ФДМ України по Донецькій області;
2.КП “Житловик”;
3.ЗАТ “Горлівський авторемонтний завод”;
4.ТОВ “Тріада-Дон”

(третя особа
- ТПП “Центр-Регіон”)

про
усунення перешкод у користуванні орендованим майном та відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 16.05.2007 (суддя Склярук О.І.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 31.07.2007 (судді: Волков Р.В., Величко Н.Л., Запорощенко М.Д.), позов задоволено частково –на підставі ст.28 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” вилучено у КП “Житловик” займані нежилі приміщення по пр.Перемоги, 38 в м.Горлівка, які знаходяться у користуванні позивача на умовах договору оренди від 30.05.2005 №1822/2005, укладеного з РВ ФДМ України по Донецькій області. В задоволенні позовних вимог до інших відповідачів відмовлено у зв’язку з їх необгрунтованістю.

КП “Житловик” в поданій касаційній скарзі просить рішення  та постанову скасувати, прийняти нове рішення про відмову в позові в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на те, що договір оренди №3 від 28.05.2002 та договір суборенди №4 від 01.06.2002 не визнані судом недійсними та не розірвані в установленому порядку, в зв’язку з чим недійсним є укладений з позивачем договір оренди від 30.05.2005. Скаржник також вважає договір оренди від 30.05.2005 нікчемним, оскільки після пролонгації договору він вважається укладеним на строк більше одного року, а нотаріальне посвідчення та державна реєстрація цього договору не вчинялися, як того вимагають ст.ст.220, 793, 794 ЦК України.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами попередніх інстанцій та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників відповідачів, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення та постанова – залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про часткове задоволення позову апеляційний господарський суд виходив з того, що:

Між позивачем, ТОВ “Троя” та відповідачем-1, Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Донецькій області, 30.05.2005 року був підписаний договір оренди №1822/2055 (т.1 а.с. 12-16), згідно з яким Регіональне відділення передає, а ТОВ “Троя” приймає в строкове платне користування нерухоме державне майно –двоповерхову будівлю загальною площею 695,5 кв.м., яка знаходиться на балансі та не увійшла до статутного фонду ЗАТ “Горлівський авторемонтний завод” і розташована за адресою: м.Горлівка, пр.Перемоги, 38 (п.1.1 договору).

Згідно з п.2.1 договору позивач вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі.

Строк дії договору визначений сторонами з 30.05.2005р. по 25.05.2006р. акт приймання-передачі підписаний 30.05.2005р. (а.с.16, том 1).

Пунктом 10.6 договору сторони встановили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Згідно з матеріалами справи такі заяви сторін за договором про його припинення відсутні.

Ст.28 Закону України “Про оренду державного та комунального майна вказує, що орендареві забезпечується захист його права на майно, одержане ним за договором оренди, нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту права власності. Такий захист може здійснюватися у тому числі шляхом  повернення орендованого майна з незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні, відшкодування шкоди.

Спірна будівля є державною власністю, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8373547 від 16.09.2005, виданим комунальним підприємством “Горлівське міське бюро технічної інвентаризації” (а.с.11, том 1).

Тобто, питання щодо надання вказаного майна в оренду регулюються насамперед Законом України “Про оренду державного та  комунального майна”. Це ж саме стосується і кола осіб, які можуть надавати це майно в оренду та порядку такого надання.

За таких обставин місцевий господарський суд правильно дійшов до висновку, що саме позивач має право на користування спірними приміщеннями, а також має право вимагати усунення будь-яких перешкод для такого користування.

Як на підстави скасування судового рішення заявник апеляційної  скарги також вказує на законність користування ним майном виходячи з того, що 28.05.2002 року АТЗТ “Горлівський авторемонтний завод” за договором №3 передав ТПП “Центр-Регіон” в оренду двоповерхову будівлю по пр.Перемоги,38 строком до 14.02.2036р., а останній частину цієї будівлі площею 514 кв.м. передав в суборенду КП “Житловик” до 14.02.2036р. Вказує на те, що договір оренди від 30.05.2005 між позивачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Донецькій області є недійсним за умови наявності в матеріалах справи договору оренди №3 від 28.05.2002 та договору суборенди №4 від 01.06.2002.

ТПП “Центр-Регіон” в своїх поясненнях з цього питання зазначило, що дійсно ТПП “Центр-Регіон” 01.06.2002 року передало в суборенду частину вищеназваного приміщення КП “Житловик” площею 514 кв.м. Після цього 13.02.2002 року за проханням суборендаря площа  орендованого приміщення була зменшена до 218,88 кв.м. Вказує, що договір №3 на оренду спірного майна між ТПП “Центр-Регіон” та АТЗТ “Горлівський авторемонтний завод” діяв до 30.04.2003 року, про що свідчить лист на адресу ТПП “Центр-Регіон” №411/18, яким балансоутримувач (АТЗТ “Горлівський авторемонтний завод”) дав згоду розірвати договір оренди за №3 від 28.05.2002.

У травні 2003 року ТПП “Центр-Регіон” стало відомо, що АТЗТ “Горлівський авторемонтний завод” не є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м.Горлівка, пр.Перемоги,38, а лише балансоутримувачем, та не мав юридичних повноважень на передачу цього майна в оренду без згоди власника майна, що стало  підставою для розірвання договору за згодою сторін. З урахуванням цього ТПП “Центр-Регіон” також повідомило КП “Житловик” про розірвання з ним договору приміщення. Представник ТПП “Центр-Регіон” в своїх поясненнях зазначив, що договірні відносини з КП “Житловик” стосовно суборенди майна діяли до 13.05.2003 року. З урахуванням зазначеного, а також того, що ні АТЗТ “Горлівський авторемонтний завод”, ні ТПП “Центр-Регіон” не є власником спірного майна та не могли вчиняти будь-які дії щодо передачі права на користування  цим майном третім особам, апеляційна інстанція визнала доводи апелянта в цій частині безпідставними.

За таких обставин місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині вилучення приміщень.

Місцевий господарський суд також цілком правомірно дійшов до висновку про неможливість задовольнити вимоги позивача стосовно невизначеного кола осіб, оскільки це суперечить вимогам ст.84 Господарського процесуального кодексу України.

Стосовно вимог позивача про відшкодування понесених збитків у вигляді орендної плати у сумі 17493,80 грн., витрат по страхуванню приміщення у сумі 2356 грн., витрат по оцінці приміщення у сумі 300 грн., судових витрат у сумі 220 грн., всього на суму 18249 грн. 46 коп., місцевий суд обгрунтовано залишив їх без задоволення з наступних підстав.

Під збитками розуміються витрати, зроблені правомочною стороною, втрата або зіпсування її майна, а також не отримані доходи, які управнена сторона отримала б, якщо б зобов’язання було виконано належним чином.

Позивач не надав доказів фактичного понесення збитків, доказів сплати орендних платежів.

Витрати з оплати страхування майна та виконання оцінки також не можуть розглядатись як збитки, оскільки були зроблені для укладання договору оренди та не є наслідком неправомірної поведінки зобов’язаної особи. Судові витрати по цій справі також не можуть розглядатися як збитки у розумінні ст.224 Господарського кодексу України.

Колегія погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом апеляційної інстанції на підставі ретельної правової оцінки умов договору оренди №3 від 28.05.2002, укладеного між АТЗТ “Горлівський авторемонтний завод” та ТПП “Центр-Регіон” (орендар), умов договору суборенди від 01.06.2002 №4, укладеного між ТПП “Центр-Регіон” та КП “Житловик” (суборендар), змісту листів ТПП “Центр-Регіон” від 21.02.2003 №43, АТЗТ “Горлівський авторемонтний завод” від 13.05.2003 №411/18 (а.с.17, том 3), листа КП “Житловик” від 25.03.2005 №129 (а.с.23,том 3) та інших наявних у справі доказів у їх сукупності з достовірністю встановлено, а другим відповідачем не спростовано факт розірвання з 13.05.2003 року договору оренди №3 від 28.05.2002 за згодою його сторін шляхом обміну листами та обумовленого цим припинення договору суборенди №4 від 01.06.2002. В зв’язку з цим не приймаються до уваги бездоказові твердження скаржника про відсутність розірвання вказаних договорів оренди і суборенди у встановленому порядку.

Безпредметними визнаються посилання другого відповідача в обгрунтування своїх заперечень на ст.118 Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік”, оскільки спірними є не бюджетні відносини, а правовідносини щодо оренди державного майна, врегульовані спеціальним законом, а саме Законом України “Про оренду державного та комунального майна”. Даний спір не виник з бюджетних відносин, а до Закону України “Про оренду державного та комунального майна” у зв’язку з прийняттям Закону України “Про Державний бюджет України на 2007 рік” не вносилися будь-які зміни чи доповнення стосовно обов’язковості здійснення передачі державного та комунального майна на конкурсних засадах та обов’язковості перегляду чи переукладення договорів, укладених до 01.01.2007 року.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Тобто, норма зазначеної статті має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися  виключно заявою. Така  заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов’язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди.

Враховуючи наведене, судом апеляційної інстанції на підставі ретельної правової оцінки  умов договору оренди  від 30.05.2005 №1822/2055, укладеного між РВ ФДМ України по Донецькій області (орендодавець) та ТОВ “Троя” (орендар) та з врахуванням  відсутності заяв сторін про припинення цього договору з достовірністю встановлено факт пролонгації договору оренди від 30.05.2005. Таким чином, на день пред’явлення позову єдиним легітимним користувачем двоповерхової будівлі загальною площею 695,5 кв.м. по пр.Перемоги,38 в м.Горлівці є позивач.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при перегляді в касаційному порядку судових рішень у справах, пов’язаних зі звільненням нежилих приміщень, що належать до державної та комунальної власності (постанови ВСУ від 22.03.2005 у справі №1/135-20/51, від 24.05.2005 у справі №36/237, від 27.12.2005 у справі №3/84).

Доводи скаржника щодо відсутності фактичної передачі позивачу об’єкта оренди у користування спростовуються наявним у справі актом приймання-передачі від 30.05.2005 (а.с.16, том 1).

Водночас, як  встановив суд першої інстанції, в силу вимог ч.6 ст.762 ЦК України позивач був звільнений від сплати орендної плати за весь час безпідставного зайняття орендованих ним приміщень іншими юридичними особами –КП “Житловик” та ТОВ “Тріада-Дон”, в зв’язку з чим не заслуговують на увагу твердження другого відповідача про відсутність внесення позивачем орендної плати.

Оскільки відповідно до ст.ст.2, 3 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” правовою підставою користування державним майном є договір оренди, а КП “Житловик” не надав доказів укладення договору оренди стосовно займаних ним приміщень з РВ ФДМ України по Донецькій області, як законним орендодавцем, то у скаржника відсутні підстави для подальшого перебування в орендованій позивачем будівлі.

Безпідставними визнаються також посилання другого відповідача на ст.ст.220,793 ЦК України в обгрунтування своїх тверджень про необхідність нотаріального посвідчення та державної реєстрації договору оренди від 30.05.2005 №1822/2055 після його пролонгації, оскільки передбачені цими статтями вимоги є обов’язковими саме при укладенні договорів оренди будівлі строком на один рік і більше, а в даному випадку відбулося продовження дії договору оренди від 30.05.2005 на той же самий термін (менше одного року –360 днів) без внесення сторонами у встановленому порядку змін та доповнень до цього договору в частині строку його дії.

Зважаючи на вищенаведене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 31.07.2007 у справі №12/304пн залишити без змін, а касаційну скаргу КП “Житловик” –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                                                           В.Овечкін

Судді:                                                                                                                                           Є.Чернов

В.Цвігун