П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року                                                                            м.
Київ

Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

Головуючого:

Барбари В.П.,

суддів:

Гуля В.С., Карпечкіна П.Ф.,
Колесника П.І., Потильчака О.І., Черногуза Ф.Ф.,  Щотки С.О.,

за
участю представників:

кредитора
- Басюла В.В.,

боржника
-  Бездолі Д.О.,

Кримської
республіканської організації профспілки працівників охорони здоров'я України -
Чурікової Т.Ю.,

арбітражного
керуючого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши
у відкритому судовому засіданні касаційні скарги виробничого підприємства
водопровідно-каналізаційного господарства Південного берега Криму,  арбітражного керуючого - розпорядника майна
закладу  Заміський дитячий оздоровчий
табір “Ісари” на постанови Вищого господарського суду України від 13 червня
2007 року у справі за заявою виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного
господарства Південного берега Криму до закладу Заміського дитячого оздоровчого
табору “Ісари” про банкрутство,

в с т а н о
в и л а :

У червні 2005 року виробниче
підприємство водопровідно-каналізаційного господарства Південного берегу Криму
подало у господарський суд Автономної Республіки Крим  заяву про банкрутство закладу Заміського
дитячого оздоровчого табору “Ісари”.

Ухвалою господарського суду від 14 червня 2005 року заяву прийнято до
розгляду призначено підготовче засідання суду.

Ухвалою господарського суду
Автономної Республіки Крим від 5 липня 2007 року частково визнано грошову
вимогу  ініціюючого кредитора на суму 112
505, 07 грн. (заявлена вимога на суму 135 113, 04 грн.) та зобов'язано його
здійснити публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство в
офіційному друкованому органі, введено процедуру розпорядження майном боржника
та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого ОСОБА_1.

Вирішуючи питання щодо часткового
визнання грошових вимог,  місцевий
господарський суд виходив з того, що сума поточної заборгованості, що
складається з 17 588, 16 грн. та 5019, 81 грн. пені, не є безперечною грошовою
вимогою.

Ухвалою  місцевого господарського
суду від 29 листопада 2005 року затверджений реєстр вимог кредиторів, наданий
арбітражним керуючим ОСОБА_1 з урахуванням внесених судом змін.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 11 квітня 2006 року вказану ухвалу суду
від 29 листопада 2005 року залишено без змін.

Постановами Вищого господарського
суду України від 13 червня 2007 року ухвали господарського суду Автономної
Республіки Крим від 5 липня 2005 року та 29 листопада 2005 року та постанову
Севастопольського апеляційного господарського суду від 11 квітня 2006 року
скасовано. Провадження у справі припинено.

Суд касаційної інстанції мотивував
свої рішення тим, що боржник у справі  є
установою, а тому не є суб'єктом підприємницької діяльності та особою,
прирівняною, відповідно до ст. 5 Закону України “Про відновлення
платоспроможності боржника та визнання його
банкрутом”, до суб'єкта підприємницької діяльності, відносно якого може
бути порушена справа про банкрутство.

У касаційних скаргах ставиться питання про скасування
зазначених постанов Вищого господарського суду України з підстав їх
невідповідності рішенням Верховного Суду України з питань застосування норм
матеріального права та порушення судом цих норм та норм процесуального права.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у господарських
справах Верховного Суду України від 23 серпня 2007 року порушено касаційне
провадження з перегляду постанов Вищого господарського суду  України
від 13 червня 2007 року у справі № 2-26/10026-2005 (2-26/2865-2006).

Заслухавши суддю - доповідача, представників сторін,
перевіривши матеріали справи, Судова палата у господарських справах Верховного
Суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч.1, ч.2
ст. 83 ЦК України юридичні особи можуть утворюватися у формі товариств
(підприємницькі, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку
та наступного його розподілу між учасниками та непідприємницькі, які не мають
на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками),
установ та інших формах, встановлених законом.

Згідно ч.3 цієї статті установою, є організація, створена
однією або кількома особами (засновниками), які
не беруть участі в управлінні нею, шляхом об'єднання (виділення) їхнього
майна для досягнення мети, визначеної засновниками, за рахунок цього майна.

Виходячи з положень ч.1 ст. 86 ЦК України непідприємницькі
товариства (споживчі кооперативи, об'єднання громадян, тощо) та установи можуть
поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо
інше не встановлено законом, і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої
вони були створені, та сприяє її досягненню.

Метою створення
боржника, згідно статуту, є організація повноцінного відпочинку та
оздоровлення, задоволення потреб дітей шкільного віку, відповідно до укладених
договорів.

Діяльність боржника, направлена на досягнення цієї мети,
не виключає можливості здійснення ним в тому числі і підприємницької
діяльності, що визначено і розділом третім статуту останнього.

Юридична особа припиняється в результаті передання всього
свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам або в результаті
ліквідації. Порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її
платоспроможності або банкрутства встановлюється положеннями Закону України
“Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та
Глави 23 ГК України.

Положення
вказаного Закону та норми ГК України не містять будь яких заборон щодо  визнання банкрутом юридичних осіб у формі
установи.

Враховуючи
викладене, суд касаційної інстанції, ухвалюючи оскаржені постанови помилково
дійшов висновку, що Заклад Заміського дитячого оздоровчого табору “Ісари” ім.
В.Коробкова не може бути суб'єктом банкрутства.

Верховний Суд України в силу положень ст.ст. 6,8
Конституції України не вважає необхідним направити справу на новий розгляд суду
першої інстанції, оскільки це суперечило б положенням ст. 125 Конституції
України і ст.ст. 2, 39 Закону України “Про судоустрій України” в частині
визначення статусу Верховного Суду України та його завдання забезпечити
законність в здійсненні правосуддя і викликало б конституційно недопустиму
необхідність скасування законних рішень судів першої, апеляційної інстанцій. В
зв'язку з цим наведений в ст. 11118 ГПК України перелік наслідків
розгляду касаційної скарги на постанову Вищого господарського суду України не
вважається правовою перешкодою для прийняття зазначеного рішення.

Керуючись ст.  11117 - 11120  Господарського процесуального кодексу України,
Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

Касаційні скарги  задовольнити.

Постанови Вищого господарського суду України від  13 червня 2007 року у справі №
2-26/10026-2005 (2-26/2865-2006) скасувати. Ухвали господарського суду
Автономної Республіки Крим від 5 липня 2005 року та 29 листопада 2005 року,
постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 11 квітня 2006 року у справі залишити в
силі.

Постанова є
остаточною  і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Барбара В.П.

судді:                                                                   Гуль В.С.
Карпечкін П.Ф.
Колесник П.І.                                                                                Потильчак
О.І.
Черногуз Ф.Ф.
Щотка С.О.