ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2007 р.
№ 2-15/18066-2006

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Перепічая В.С. ( головуючого ),

Вовка І.В.,
Гончарука П.А.,

розглянувши  у     відкритому  судовому засіданні  в м.Києві  касаційну  скаргу
Спільного підприємства "Дзельква"

на    постанову
Севастопольського  апеляційного господарського суду від 23.04.2007 року

у справі за позовом
Виробничого підприємства  водопровідно-каналізаційного  господарства  Південного берегу Криму

до
Спільного підприємства "Дзельква"

про
стягнення  заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2006 року позивач звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 15806,50 грн., пені в сумі 1138,11 грн., 3% річних у сумі 68,79 грн. та інфляційних сум 232,06 грн. у зв’язку з неналежним виконанням зобов’язання за договором № 805 від 28.02.2001 року з оплати за надані послуги  водопостачання і водовідведення протягом з 01.10.2005 року по 01.10.2006 року.

Рішенням господарського суду  Автономної Республіки Крим від 05.02.2007 року позов  задоволено.

Постановою Севастопольського  апеляційного господарського суду  від 23.04.2007 року зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі  відповідач вважає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ним рішення скасувати та справу  передати на новий  розгляд до суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від позивача  до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників  сторін, дослідивши доводи  касаційної  скарги,  перевіривши матеріали  справи  і прийняті  в ній  судові  рішення, суд  вважає, що касаційна  скарга  підлягає задоволенню з таких   підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що між сторонами було укладено договір № 805 від  28.02.2001 року, за  умовами якого позивач зобов’язався  надати послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач зобов’язався оплатити  надані послуги.

Предметом  даного судового розгляду  є вимоги позивача  про стягнення з відповідача  заборгованості, п’ятикратного тарифу за перевищення встановленого ліміту водокористування, пені, інфляційних сум і  3% річних у зв’язку з неналежним виконанням  зобов’язання за  договором з оплати  наданих послуг з водопостачання та водовідведення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 1, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року № 11 "Про судове рішення", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Прийняті  у даній справі судові рішення цим вимогам не відповідають.

Проте, дійшовши висновку про  задоволення позову, суди попередніх інстанцій не з’ясували,  протягом якого  періоду часу  утворилася спірна  заборгованість та не перевірили  обґрунтування  розрахунків  розміру заявлених вимог і не навели розрахунків, з яких виходив суд, задовольняючи грошові вимоги.

До того ж, в порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судами  не було перевірено  доводів відповідача про оплату ним  спірної заборгованості та не було  обґрунтовано  відхилення цих доводів.

Разом з цим, судами  не було обґрунтовано відхилення доводів  відповідача  про неповідомлення його  позивачем щодо встановлення  нульового розміру ліміту водокористування та водовідведення.

За таких обставин, оскаржені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають  скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду  першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене і вирішити спір з дотриманням вимог закону.

З огляду  наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Спільного підприємства "Дзельква" задовольнити.

Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 23.04.2007 року та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.02.2007 року скасувати, і справу № 2-15/18066-2006 передати на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі.

Головуючий суддя                                                             В.Перепічай

Судді                                                                                    І.Вовк

П.Гончарук

тє