ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
УХВАЛА

10 жовтня 2007 р.

№ 16/44-07-851

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого

Кривди Д.С.,

суддів:

Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

розглянувши клопотання про
прийняття касаційної скарги

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

на постанову

від 19.07.07 Одеського
апеляційного господарського суду

та на рішення

від 30.05.07

у справі

№16/44-07-851

господарського суду

Одеської області

за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

до

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автотехніка"

про

стягнення упущеної вигоди в сумі
63153 грн. та моральної шкоди в розмірі 63000 грн.

за зустрічним позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Автотехніка"

до

Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1

про

стягнення 8090,05

В С Т А Н О В И В:

Подана касаційна скарга Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову від 19.07.07 Одеського
апеляційного господарського суду та на рішення від 30.05.07 господарського суду
Одеської області у справі №16/44-07-851 не може бути прийнята до розгляду Вищим
господарським судом України, оскільки вона не відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга не приймається
до провадження і повертається судом без розгляду, якщо до скарги не додано
документів, що підтверджують сплату державного мита у встановленому порядку і
розмірі.

Відповідно до п. “г” ч. 2 ст. 3
Декрету КМУ “Про державне мито”, що стосується розміру ставок державного мита,
із апеляційних та касаційних скарг на рішення та постанови, а також заяв про
перегляд їх за нововиявленими обставинами, які подаються до господарських
судів, сплачується 50 % ставки, що підлягає сплаті у разі подання заяви, для
розгляду спору в першій інстанції, а із спорів майнового характеру -50 %
ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Згідно з п. 24 Інструкції про
порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції України від 22.04.93 №15 із зустрічних позовних
заяв, а також із заяв про вступ у справу третіх осіб з самостійними позовними
вимогами мито справляється на загальних підставах.

Як вбачається з матеріалів справи,
спір між сторонами виник за первісним позовом щодо стягнення упущеної вигоди в
сумі 63153 грн. та моральної шкоди в розмірі 63000 грн. (з урахуванням
уточнення), а за зустрічним позовом -щодо стягнення 8090,05 грн. заборгованості
за договором оренди (з урахуванням уточнення).

Господарський суд Одеської області
рішенням від 30.05.07 у справі в позові відмовив, а зустрічний позов
задовольнив. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.07.07
рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявлено вимоги
про скасування рішення і постанови у справі в повному обсязі та прийняття
нового рішення.

Проте додана до касаційної скарги
квитанція №16 від 15.08.07 свідчить про сплату скаржником державного мита в
сумі 325 грн., що не відповідає вимогам п. “г” ч. 2 ст. 3 Декрету КМУ “Про
державне мито”. Таким чином, зазначена квитанція не є доказом сплати держмита у
встановленому розмірі.

Відповідно до ч. 3 ст. 1113
ГПК України скаржник не обмежується у праві повторного подання касаційної
скарги після усунення зазначених порушень в загальному порядку, тобто з
дотриманням вимог процесуального законодавства, зокрема, приписів ст.ст. 53,
110 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального
кодексу України, Вищий господарський суд України,

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на постанову від 19.07.07 Одеського
апеляційного господарського суду та на рішення від 30.05.07 господарського суду
Одеської області у справі №16/44-07-851 повернути скаржнику без розгляду, а
справу направити до місцевого господарського суду.

Головуючий
Д.Кривда

Судді
Г.Жаботина

А.Уліцький