ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

14.12.2007                                                                Справа №  13/586-ПН-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Закуріна М. К. при секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватної  фірми  "Мілано"

до Приватного  підприємства "Будсервіс"

про визнання за позивачем права власності на нерухоме майно у складі: двоповерхової виробничої будівлі з компресорною –літери „А” та „А1”, загальною площею 608,9 м2; двоповерхової адміністративної будівлі з мансардою, верандою та двома ґанками –літера „К”, загальною площею 306,7 м2; котельної –літера „И”, загальною площею 11,6 м2; ангару –літера „Л”, загальною площею 130,2 м2;

за участю представників:

від позивача –Кривоніс О.В. (представника за дорученням),

від відповідача –не з’явився,

в с т а н о в и в:

Відповідно до позовної заяви заявлені вимоги ґрунтуються на положеннях статей 331 та 376 Цивільного  кодексу України, відповідно до яких, на думку позивача, він є власником спірного майна, збудованого за власний рахунок.

З наданого відповідачем відзиву на позов слідує, що ним позовні вимоги визнаються в повному обсязі.

Крім викладеного з матеріалів справи слідує, що за договором купівлі-продажу від 27 жовтня 1998 року приватна фірма „Мілано”, правонаступником якої є позивач у даній справі, придбала виробничу базу, яка знаходиться по вул. І. Кулика, 77 у м. Херсоні.

Поряд з цим, за договором купівлі-продажу від 8 січня 2005 року позивач придбав земельну ділянку загальною площею 3816 м2, за тією ж адресою під виробничою базою.

Таким чином, позивач у відповідності до положень статті 328 ЦК України, за якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а також право власності вважається набутим, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, набув право власності на нерухоме майно виробничої бази та є власником земельної ділянки, на якій її споруджено.

З метою поліпшення власного майна 17 квітня 2001 року між позивачем та відповідачем укладено договір підряду № 2 на виконання будівельних робіт з будівництва адміністративної будівлі та інших споруд на території виробничої бази, за умовами якого, з урахуванням додаткової угоди від 27 квітня 2001 року, відповідач зобов’язався виконати розробку дозвільної та проектно-кошторисної документації для проведення будівельних робіт, здійснити безпосереднє виконання будівельно-монтажних робіт та підготувати документи для передачі об’єктів для їх здачі і введення в експлуатацію Державній комісії, а також підготувати документи для реєстрації права власності на збудовані об’єкти. В свою чергу позивач зобов’язався сплатити вартість робіт.

На виконання умов договору відповідачем здійснено будівництво обумовлених в договорі об’єктів, що підтверджується технічною документацією, виконаною Херсонським державним бюро технічної інвентаризації. Проте, ним не виконано обов’язку щодо підготовки відповідних документів для введення будівництва в експлуатацію, у зв’язку з чим і виник спір щодо права власності на спірне майно, оскільки відповідачем до подачі позову до суду воно не визнавалось.

Приймаючи до уваги, що за своєю юридичною природою укладений між сторонами договір є договором підряду, підлягають аналізу правові позиції діючого законодавства, якими регулюються правовідносини підряду.

Так, статтею 875 ЦК України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов’язується збудувати і здати у встановлений строк об’єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов’язується надати підрядникові будівельний майданчик, передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов’язок не покладається на підрядник, прийняти об’єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

В той же час, за статтею 876 того ж Кодексу власником об’єкта будівництва або результату інших будівельних робіт до їх здачі замовникові є підрядник.

Проте, в даному випадку відповідачем завершено будівництво об’єкту, а тому його власником є позивач згідно до  положень статті 331 ЦК України, згідно до якої право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Поряд з цим, збудоване майно має статус самовільного будівництва, оскільки збудоване без відповідної дозвільної документації, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи статті 376 ЦК України. Так, цією статтею визначено, що будівля, споруда, інше майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

За змістом статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред’явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

На підставі вказаних правових норм  і керуючись статтями 82-85, 44, 49  ГПК України,

в и р і ш и в :

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Визнати  за приватними підприємством „Фірма „Мілано” право власності на нерухоме майно у складі: двоповерхової виробничої будівлі з компресорною –літери „А” та „А1”, загальною площею 608,9 м2; двоповерхової адміністративної будівлі з мансардою, верандою та двома ґанками –літера „К”, загальною площею 306,7 м2; котельної –літера „И”, загальною площею 11,6 м2; ангару –літера „Л”, загальною площею 130,2 м2;

Дата підпису рішення –17 грудня 2007 року

Суддя                                                                        М.К. Закурін