СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

04 грудня 2007 року
Справа № 20-4/213

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився (Закрите акціонерне товариство  "Источник");

відповідача: не з'явився (Фонд комунального майна Севастопольської міської ради);

відповідача: не з'явився (Севастопольська міська рада);

третьої особи: Березовський С.В., дов. № 6/920 від 20.11.2007 р. (Управління культури і туризму Севастопольської міської державної адміністрації);

третьої особи: не з'явився (Інспекція державного архітектурного будівельного контролю Севастопольської міської державної адміністрації);

третьої особи: Маслова О.М., дов. № 4051/24/207 від 16.07.2007 р. (Севастопольська міська державна адміністрація);

розглянувши апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства  "Источник" на ухвалу господарського суду міста Севастополя (суддя  Остапова К.А.) від 26 жовтня 2007 року по справі № 20-4/213

за позовом           Закритого акціонерного товариства  "Источник" (вул. В. Морська, 10,Севастополь,99011)

до           Фонду комунального майна Севастопольської міської ради (вул. Леніна, 3,Севастополь,99011)

та Севастопольської міської ради (вул. Леніна, 3,Севастополь,99011)

3-ті особи:  1. Управління культури і туризму Севастопольської міської державної адміністрації  (вул. Радянська, 9,Севастополь,99011)

2. Інспекція державного архітектурного будівельного контролю Севастопольської міської державної адміністрації  (вул. Кулакова, 13,Севастополь,99011)

3. Севастопольська міська державна адміністрація  (вул. Леніна, 2,Севастополь,99011)

про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Севастопольської міської ради № 11/9 від 17.07.1990 "Про включення в Перелік пам'яток архітектури та градобудівництва місцевого значення градобудівного комплексу міського кільця міста Севастополя в частині включення будівлі № 10 по вул. Велика Морська в місті Севастополі; визнання незаконними дій Фонду комунального майна Севастопольської міської ради по розгляду заяви позивача про приватизацію шляхом викупу нежитлового приміщення по вул. Велика Морська, 10 в місті Севастополі; зобов'язання Фонду комунального майна Севастопольської міської ради здійснити приватизацію вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 326,3 кв.м. в будинку № 10 по вул. Велика Морська в місті Севастополі шляхом викупу відповідно до Рішення VIII сесії XXIV скликання Севастопольської міської ради від 04.03.2003 № 637

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Севастополя від 26 жовтня 2007 року провадження у справі № 20-4/213 за адміністративним позовом Закритого акціонерного товариства „Источник” до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради та Севастопольської міської ради, треті особи Управління культури і туризму Севастопольської міської державної адміністрації, Інспекція державного архітектурного будівельного контролю Севастопольської міської державної адміністрації та Севастопольська міська державна адміністрація про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Севастопольської міської ради № 11/9 від 17 липня 1990 року "Про включення в Перелік пам'яток архітектури та градобудівництва місцевого значення градобудівного комплексу міського кільця міста Севастополя в частині включення будівлі № 10 по вулиця Велика Морська в місті Севастополі; визнання незаконними дій Фонду комунального майна Севастопольської міської ради по розгляду заяви позивача про приватизацію шляхом викупу нежитлового приміщення по вулиці Велика Морська, 10 в місті Севастополі; зобов'язання Фонду комунального майна Севастопольської міської ради здійснити приватизацію вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 326,3 кв.м. в будинку № 10 по вулиці Велика Морська в місті Севастополі шляхом викупу відповідно до Рішення VIII сесії XXIV скликання Севастопольської міської ради від 4 березня 2003 № 637  закрито.

Не погодившись з вказаним судовим актом, Закрите акціонерне товариство „Источник” звернулось до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, котрим направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини справи, а саме, спору про право на приватизацію вказаних у справі нежитлових приміщень не має. Обставини справи заключаються у тому, що відповідачем були встановлені не передбачені законом обмеження, котрі перешкоджають процесу приватизації об’єкту, включеного у перелік об’єктів, які підлягають приватизації.

Також заявник апеляційної скарги вказує на те, що висновок суду першої інстанції про те, що дана справа не підвідомча адміністративному суду є хибним. Тому, що вказаний висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 12 Господарського процесуального кодексу України.

4 грудня 2007 року від Севастопольської міської державної адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому третя особа просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а у хвалу суду першої інстанції без змін.

Розпорядженням про заміну складу колегії від 04 грудня 2007 року, у зв’язку з поважних причин та з метою дотримання графіку розгляду справ, суддю Котлярову О.Л. замінено на суддю Дугаренко О.В.

В судове засідання представники Закритого акціонерного товариства  „Источник”, Фонду комунального майна Севастопольської міської ради, Севастопольської міської ради, Інспекції державного архітектурного будівельного контролю Севастопольської міської державної адміністрації не з'явилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином.

3 грудня 2007 року від Закритого акціонерного товариства  „Источник” надійшло клопотання про відкладення слухання справи, у зв’язку з неможливістю участі у справі представника по причинам його хвороби.

Однак, враховуючи, що про час і місце судового засідання сторони були повідомлені належним чином, надання повноважень на представлення інтересів у судовому процесі не обмежено яким-небудь визначеним колом осіб, а також наявність письмових пояснень у справі по суті спору, клопотання про відкладення слухання справи відхилено. Також, явка сторін у судове засідання не визнавалась обов’язковою.

Переглянувши постанову суду першої інстанції відповідно до вимог статей  195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, Закрите акціонерне товариство  „Источник” звернулось до господарського суду міста Севастополя із адміністративним позовом до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради та Севастопольської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Управління культури і туризму Севастопольської міської державної адміністрації, Інспекція державного архітектурного будівельного контролю Севастопольської міської державної адміністрації та Севастопольська міська державна адміністрація, про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Севастопольської міської ради № 11/9 від 17 липня 1990 „Про включення в Перелік пам'яток архітектури та градобудівництва місцевого значення градобудівного комплексу міського кільця міста Севастополя в частині включення будівлі № 10 по вулиці Велика Морська в місті Севастополі; визнання незаконними дій Фонду комунального майна Севастопольської міської ради по розгляду заяви позивача про приватизацію шляхом викупу нежитлового приміщення по вулиці Велика Морська, 10 в місті Севастополі; зобов'язання Фонду комунального майна Севастопольської міської ради здійснити приватизацію вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 326,3 кв.м. в будинку № 10 по вулиці Велика Морська в місті Севастополі шляхом викупу відповідно до Рішення VIII сесії XXIV скликання Севастопольської міської ради від 4 березня 2003 року № 637.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням 8-ої сесії 24-го скликання Севастопольської міської ради від 4 березня 2003 року за № 637 був затверджений Перелік об’єктів комунальної власності, що підлягають приватизації шляхом продажу за викупом, на аукціоні, за конкурсом, відповідно до пункту 53 Додатку № 4 нежитлове приміщення по вулиця Велика Морська, 10, міста Севастополя підлягає приватизації шляхом викупу орендарем.

23 березня 2007 року Закрите акціонерне товариство „Источник” звернулося з заявою до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради про початок процесу приватизації нежитлового приміщення, площею 326,3 кв.м., котре знаходиться за адресою: вулиця Велика Морська, 10, місто Севастополь.

27 квітня 2007 року за вихідним № 1181 Фонд комунального майна Севастопольської міської ради надав позивачеві відповідь, у якій повідомлялось, що будинок № 10 по вулиці Велика Морська, в якому розташоване нежитлове приміщення, що орендується Закритим акціонерним товариством „Источник”, включено до реєстру нерухомих пам’яток культурної спадщини національного та місцевого значення по місту Севастополю, занесених до Державного реєстру нерухомих пам’яток України (державний номер обліку 3.2.6/8-Св-2.12.1), а відповідно до Закону України „Про тимчасову заборону приватизації пам’яток культурної спадщини” приватизацію об’єктів культурної спадщини заборонено до затвердження Верховною Радою України переліку пам’яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації.

У вказаній відповіді Фонду комунального майна Севастопольської міської ради повідомлялось, що початок процесу підготовки до приватизації приміщення за вказаною адресою буде можливим після зняття діючих обмежень.

Вказані обставини явились підставою для звернення Закритого акціонерного товариства  „Источник” до господарського суду міста Севастополя  з вказаним позовом.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників третіх осіб, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VII "Прикінцеві перехідні положення" (в редакції Закону України від 6 жовтня 2005 року № 2953-Г) Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційні адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарська судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної  юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду  публічно-правовий  спір,  у  якому хоча б однією зі сторін є орган  виконавчої  влади, орган місцевого самоврядування,  їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі  законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Виходячи із норм вказаної статті, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб’єктами стосовно їхніх прав та обов’язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб’єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою інших суб’єктів, а ці суб’єкти відповідно зобов’язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб’єкта.

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на:

1) спори фізичних чи  юридичних  осіб  із  суб'єктом  владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу,  її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори   між   суб'єктами  владних  повноважень  з  приводу реалізації їхньої компетенції у сфері  управління,  у  тому  числі делегованих  повноважень,  а також спори,  які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

4) спори  за  зверненням  суб'єкта  владних   повноважень   у випадках, встановлених законом;

5) спори  щодо правовідносин,  пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування,  їхня посадова чи службова особа,  інший суб'єкт при  здійсненні  ними  владних  управлінських  функцій  на основі  законодавства,  в  тому  числі  на  виконання  делегованих повноважень.

Отже, необхідною ознакою суб’єкта владних повноважень є здійснення цим суб’єктом владних управлінських функцій, причому ці функції повинні здійснюватися відповідним суб’єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб’єкт у спірних правовідносинах не здійснює зазначених владних управлінських функцій, то такий суб’єкт не перебуває „при здійснені управлінських функцій” і не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак суб’єкта владних повноважень і, отже, спір за участю останнього повинен вирішуватися господарським судом.

Виходячи з вищезазначеного критерію, можна відокремити певні категорії справ, розгляд яких відповідно до статей 1, 4, 17 Кодексу адміністративного судочинства України має здійснюватися у порядку адміністративного судочинства:

а) спори осіб із суб’єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у яких такий суб’єкт своїми владними рішеннями чи діями зобов’язує цих осіб вчиняти певні дії, утримуватися від вчинення певних дій, нести відповідальність. При цьому особи згідно з нормами чинного законодавства України зобов’язані виконувати такі владні рішення чи вимоги суб’єкта владних повноважень;

б) спори між суб’єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів.

Аналогічна позиція викладена у Інформаційному листі Верховного суду України від 26 грудня 2005  року за № 3.2.-2005.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Севастопольської міської ради, яке оскаржується позивачем, позивача не зобов’язано вчиняти певні дії, утримуватися від вчинення певних дій, нести відповідальність.

Отже, вказаний спір не має необхідних ознак справи адміністративної юрисдикції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення виконавчого комітету Севастопольської міської ради від 17 липня 1990 року № 11/9 робить неможливим здійснення заходів по приватизації орендованого позивачем приміщення, оскільки саме цим рішенням будинок, у якому розташоване приміщення, включено до переліку пам’яток, приватизацію яких тимчасово заборонено відповідним Законом України.

Даний спір про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Севастопольської міської ради від 17 липня 1990 року № 11/9, визнання незаконними дії  Фонду комунального майна Севастопольської міської ради по розгляду заяви позивача про приватизацію приміщень та зобов’язання Фонду комунального майна здійснити приватизацію приміщень, пов’язаний та виник із права позивача на приватизацію приміщень, що орендується ним.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі спори про приватизацію державного житлового фонду.

Відповідно до пункту 13 Рекомендації президії Вищого господарського суду України від 27 червня 2007 року № 04-5/120 „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам”  з огляду на зміни і доповнення,   внесені до Господарського процесуального кодексу України згідно з Законом України від  15 грудня 2006 року  N  483-V „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення підсудності  справ  з  питань  приватизації  та  з корпоративних  спорів”, зокрема до частини  другої  статті 1 та статті  12  цього  Кодексу, справи у  спорах, пов'язаних з приватизацією державного майна  (крім  спорів  про  приватизацію державного житлового фонду), та справи, що виникають з корпоративних  відносин, підвідомчі господарським судам і в тому разі,  якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене, Закрите акціонерне товариство  „Источник” повинно було звернутися до господарського суду міста Севастополя з позовом в порядку господарського судочинства.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що дана справа повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства є хибним. Тому, що справи у спорах, пов’язаних з приватизацією майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), підвідомчі господарським судам.

Також, заявник апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції неправильно встановлені обставини справи, а саме, спору про право на приватизацію вказаних у справі нежитлових приміщень не має.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує, що  рішення виконавчого комітету Севастопольської міської ради від 17 липня 1990 року № 11/9 „Про включення до Переліку пам’яток архітектури та градобудівництва місцевого значення градобудівного комплексу міського кільця міста Севастополя”, в частині включення будинку № 10 по вулиці Велика Морська, місто Севастополь порушує право позивача на приватизацію орендованого ним приміщення.

З урахуванням викладеного судова колегія дійшла висновку, що ухвала у справі прийнята при правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим вимоги Закритого акціонерного товариства  „Источник”, викладені в апеляційній скарзі, задоволенню не підлягають, підстави для скасування ухвали місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись статтями 195, пунктом 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтею 206, частиною 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства  "Источник" залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Севастополя від 26 жовтня 2007 року по справі № 20-4/213 залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Постанову або ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді