ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2007 р.
№ 11/1630

Доповідач –суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у складі  колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Управління праці та соціального захисту

населення Черкаської області

на рішення           господарського суду Черкаської області від 22.08.2005 р.

та на постанову           Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.11.2005 р.

у справі                                                  № 11/1630

господарського суду                              Черкаської області

за позовом                                                  Одеської залізниці

до                                                            Управління праці та соціального захисту

населення Черкаської області

про          стягнення 4 847,34 грн.

за участю представників:

позивача –          не з"явились

відповідача -                                         Ковальської В.О.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2005 року Одеська залізниця звернулась до господарського суду Черкаської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області про стягнення 4 847,34 грн. невідшкодованих збитків від перевезення пільгових категорій пасажирів з квітня по грудень (включно) 2004 року.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.08.2005 року (суддя Довгань К.І.), залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.11.2005 року (судді: Арикова О.В., Андрейцева Г.М., Швець В.О.), позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 4 847,34 грн. відшкодування витрат на перевезення пільгових категорій населення та судові витрати.

В касаційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 22.08.2005 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.11.2005 року у даній справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, Одеська залізниця у період з квітня по грудень 2004 року, на виконання вимог чинного законодавства, здійснювала перевезення пільгової категорії громадян зі станції Умань у приміському сполученні, внаслідок чого недоотримана сума грошових коштів склала 4 847,34 грн., про що щомісячно повідомляла відповідача.

Відповідно до частини п'ятої статті 9 Закону України "Про залізничний транспорт" для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються залізницям за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Пільгове перевезення пасажирів приміським залізничним транспортом передбачено Законами України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їх сімей", "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 № 354 "Про безплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування" та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 2 та 3 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі –Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджетах Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського підпорядкування Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі.

Відповідно до підпункту “б” пункту 4 статті 89 Бюджетного кодексу України компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян належать до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів.

Приписами статті 102 названого Кодексу встановлено, що видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу (в тому числі згадані компенсаційні виплати), фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно наведеного Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісячно готують дані про нараховані суми щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд підприємствами-постачальниками відповідних соціальних послуг і направляють їх до фінансових органів районних держадміністрацій.

За змістом пункту 6 Порядку фінансові органи районних держадміністрацій на підставі отриманих актів щомісячно готують реєстри нарахованих сум щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та направляють їх фінансовим органам обласних держадміністрацій, які після отримання коштів субвенцій, надають органам Державного казначейства платіжні доручення щодо перерахування цих і коштів на рахунки районних бюджетів.

Відповідно до пункту 8 Порядку отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків.

З приписів вказаних норм вбачається, що саме на відповідача покладено обов’язок по відшкодуванню спірних коштів відповідно до положень пункту 8 зазначеного Порядку.

При цьому судами попередніх інстанцій встановлено, що  місцевою радою та обласною державною адміністрацією не прийнято рішення щодо надання відповідних пільг, про необхідність яких неодноразово повідомлялось позивачем, який надавав відповідні звіти про відображення боргу.

Господарськими судами першої та апеляційної інстанцій на підставі наданих позивачем документів досліджено, що суми компенсаційних виплат за перевезення пільгової категорії громадян в приміському сполученні підтверджені розрахунками, зробленими на підставі первинних проїзних документів, облік яких здійснюється Одеською залізницею у розрізі пільгових категорій громадян.

Проаналізувавши зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарського суду Черкаської області та Київського міжобласного апеляційного господарського суду щодо правильності покладення обов»язку по відшкодуванню пільгового проїзду окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету на відповідача.

З огляду на наведене, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли вірного висновку про задоволення вимог Одеської залізниці щодо компенсації її витрат з пільгового перевезення окремих категорій громадян.

Водночас відповідно до статті 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права; касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти  докази.

За таких обставин, прийняте рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій відповідають встановленим ними фактичним обставинам справи, прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права і передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради Черкаської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Черкаської області від 22.08.2005 року та постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 18.11.2005 року у справі № 11/1630 залишити без змін.

Головуючий суддя
Т.П.Козир

Судді
Н.І.Мележик

О.А.Подоляк