ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

08.11.07                                                                                           Справа№ 18/291А

Господарський суд Львівської області в складі

головуючого-судді                                                              Мартинюка В.Я.

при секретарі судового засідання                                    Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні в м.Львові

розглянувши справу за позовом
Стрийського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції (надалі ДПІ) у Стрийському районі Львівської області

до
Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) „Світанок”

з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

Стрийське управління Державного казначейства Головного управління Державного казначейства України у Львівській області

про
стягнення бюджетної заборгованості

з участю прокурора –не з‘явився;

представників:

від позивача –Білоус А.Т. –начальник юридичного відділу (довіреність за №19 від 17.05.2007 року);

від відповідача –не з‘явився;

від третьої особи –Пагула О.П.  –головний казначей (доручення за №7 від 25.10.2007 року),

ВСТАНОВИВ:

що Стрийський міжрайонний прокурор  звернувся в інтересах держави в особі ДПІ у Стрийському  районі Львівської області з позовом до господарського суду про стягнення з ТзОВ „Світанок” 6091 грн. 00 коп. бюджетної заборгованості.

Підставами позову є  те, що відповідач у встановлені строки не розрахувався з бюджетом за отриману позичку.

Прокурор жодного разу, проігнорувавши вимоги суду в судове засідання не з‘явився.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з вищевикладених мотивів. Просить їх задоволити.

Ухвалою занесеною в протокол судового засідання від 25.10.2007 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Стрийське управління Державного казначейства Головного управління Державного казначейства України у Львівській області.

Представник третьої особи подав суду заяву за №4,1-13/485 від 24.10.2007 року, в якій просить збільшити ціну позову на суму нарахованої пені.

Розглядаючи дану заяву, суд виходив з того, що лише позивач, чи прокурор, в даному випадку, можуть збільшувати ціну позову, а суд такими повноваженнями не наділений, у зв‘язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, однак, листом, наявним в матеріалах справи, визнав суму боргу, а тому справа розглядається у відповідності до вимог ч.6 ст.71 КАС України, на основі наявних доказів.

Заслухавши присутніх представників осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази суд даючи правову оцінку спірним правовідносинам виходив з наступного.

Між відділенням Державного казначейства у Стрийському районі Львівської області та ТзОВ „Світанок” у справі було укладено договори №17 від 30.06.2007 року, №19 від 14.08.1997 року та №13 від 10.10.2007 року, згідно яких відповідач отримав безвідсоткову фінансову допомогу на загальну суму 6091,00 грн.

Відповідач не розрахувався з державою за отриману позичку, а тому орган державної податкової служби, на підставі ст.22 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік”  звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення із відповідача  6091 грн. 00 коп. заборгованості, що виникла на підставі вищезгаданих договорів.

Порядок повернення коштів визначається у відповідності до вимог Інструкції про особливості застосування Декрету Кабінету Міністрів України №8-93 від 21.01.1993 року „Про стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів”, затвердженої наказом Міністерством фінансів України за №84 від 02.11.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.11.1993 року за №169 (надалі Інструкція №84); ст.17 Бюджетного кодексу України; Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Згідно п.2 Інструкції №84, за порядком, викладеним у даній Інструкції, провадиться стягнення не внесених у встановлені строки податків, податкового кредиту та інших платежів, в тому числі платежів щодо відшкодування витрат Державного бюджету України на виконання кредитних та гарантійних зобов'язань України, які виникли внаслідок невиконання юридичними особами-позичальниками своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, передбачених Класифікацією доходів і видатків Державного та місцевих бюджетів України, до Державного бюджету України, бюджету Республіки Крим, бюджетів місцевого самоврядування, інших місцевих бюджетів і позабюджетних фондів, внесків до державних цільових фондів, сум фінансових санкцій, що застосовуються до підприємств, установ, організацій і громадян за порушення сплати податків і неподаткових платежів до бюджетів і державних цільових фондів (надалі - платежі).

У відповідності до вимог ч.4 ст.17 Бюджетного кодексу України, у разі невиконання юридичними особами своїх зобов'язань щодо погашення та обслуговування наданих на умовах повернення кредитів, залучених державою або під державні гарантії, інших гарантованих державою зобов'язань, та стягнення заборгованості перед Державним бюджетом України з наданих підприємствам і організаціям позичок із державного бюджету, позичок, наданих за рахунок коштів, залучених державою або під державні гарантії, плати за користування цими позичками органи стягнення застосовують механізм стягнення цієї заборгованості у порядку, передбаченому законом для стягнення не внесених у строк податків і неподаткових платежів, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна боржників.

Дана норма є відсилочною щодо механізму стягнення, в даному випадку, державної позички.

При цьому, суд звертає увагу на те, що саме Законом України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, до якого відсилає згадана норма, передбачений механізм стягнення згаданих коштів.

Згідно підп.3.1.1 п.3.1 ст.3 Закону України „Про порядок погашення зобов‘язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, у разі коли інші, передбачені цим Законом, заходи з погашення податкового боргу не дали позитивного результату, податковий орган здійснює за платника податків та на користь держави заходи щодо залучення додаткових джерел погашення суми податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а за їх недостатності - шляхом продажу інших активів такого платника податків.

У відповідності до вимог підп.3.1.1 п.3.1 ст.3 даного Закону, активи платника податків можуть бути примусово стягнені в рахунок погашення його податкового боргу виключно за рішенням суду.

Однак, суд не може залишити поза увагою той факт, що прокурором додано до матеріалів справи рішення Господарського суду Львівської області у справі №2/1004-41/344 від 05.09.2002 року та за №2/1008-41/348 від 05.09.2002 року, якими, як вбачається зі змісту згаданих рішень, з відповідача заборгованість за вказаними угодами вже стягнута.

Звертаючись з даним позовом, прокурор ігноруючи вимоги чинного законодавства щодо способів захисту порушених прав та інтересів, просить суд вдруге стягнути згадану суму з відповідача.

З огляду на викладені обставин, врахувавши те, що сума боргу, яка заявлена прокурором, стягнута рішеннями господарського суду, та те, що прокурор, в даному випадку, не просить суд змінити спосіб виконання рішень суду, а просить вдруге стягнути цей самий борг за рахунок активів відповідача, та те, що в даній справі є інші сторони, зокрема, в цій справі позивачем є орган державної податкової служби, а в зазначених вище є Державне казначейство у Львівській області, суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог статті 94 КАС України, такі зі сторін не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

1.          В задоволенні позову відмовити.

2.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3.          Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Мартинюк В.Я.