ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"23" жовтня 2007 р.
справа № 20-2/413

За позовом підприємства „Будівельне управління Чорноморського Флоту Міністерства оборони Російської Федерації” (99011, м. Севастополь, пр. Нахімова, 13)

до відповідачів регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономної Республіки Крим та місті Севастополі (99011, м. Севастополь, вул. Повсталих, 6)

товариства з обмеженою відповідальністю „Виджио”

(99007, м. Севастополь, вул. М.Музики, 42, кв. 86)

про визнання договору купівлі продажу недійсним.

Суддя Шевчук Н.Г.

Представники сторін:

позивача –Нікулічев А.М., довіреність № 86 від 24.07.2007;

відповідачів:

РВ ФДМУ в АРК та м. Севастополі –Сазонов О.В., довіреність №  5 від 26.03.2007;

ТОВ „Виджио” –не з’явився.

СУТЬ СПОРУ:

Підприємство „Будівельне управління Чорноморського Флоту Міністерства оборони Російської Федерації” (далі –Підприємство „БУ ЧФ МОРФ”) звернулось до господарського суду з позовною заявою до регіонального відділення Фонду державного майна України в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі –РВ ФДМУ в АРК та м. Севастополі), товариства з обмеженою відповідальністю „Виджио” (далі –ТОВ „Виджио”) про визнання недійсним договору купівлі-продажу об’єктів незавершеного будівництва промислової бази комбінату залізобетонних виробів, укладеного між відповідачами 12.01.2004 за № 194/40.

Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що вказаним договором порушуються інтереси держави: Російської Федерації, а саме: відповідно до статті 17 Угоди між Російською Федерацією та Україною „Про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності" від 15.01.1993 Сторони по взаємній домовленості можуть вносити в цю Угоду необхідні доповнення та зміни, які оформляються відповідними протоколами та є невід'ємною частиною цієї Угоди; згідно зі статтею 24 Угоди між Російською Федерацією та Україною „Про статус та умови перебування Чорноморського Флоту Російської Федерації на території України" від 28.05.1997 для вирішення спорів щодо тлумачення та застосування цієї Угоди створюється Змішана комісія; з метою уникнення додаткових витрат Командувач Чорноморським Флотом Міністерства оборони Російської Федерації звернувся до Підкомісії з питань функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України Змішаної російсько-української комісії по співробітництву з пропозицією внести зміни в пункт 12 параграфу 23 Додатку № 2 до Угоди „Про параметри поділу Чорноморського Флоту" від 28.05.1997 між Російською Федерацією та Україною щодо земельної ділянки, на якій знаходився об'єкт промбази 159 Комбінату залізобетонних виробів (далі - КЗВ), однак питання до теперішнього часу не вирішено.

У відзиві на позовну заяву відповідач РВ ФДМУ в АРК та м. Севастополі позовні вимоги не визнав, з тих підстав, що згідно з статтею 2 Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації „Про взаємні розрахунки, пов'язані з поділом Чорноморського Флоту та перебуванням Чорноморського Флоту Російської Федерації та території України", Українська Сторона передає Російській Стороні в оренду земельні ділянки і розміщені на них об'єкти берегової інфраструктури, зазначені в додатках №№ 2, 3 до Угоди між Україною та Російською Федерацією „Про параметри поділу Чорноморського Флоту". Російська сторона використовує орендовані земельні ділянки, розміщені на них об'єкти берегової інфраструктури та акваторії бухт відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до статті 2 Угоди між Україною та Російською Федерацією „Про параметри поділу Чорноморського Флоту" перелік і параметри об'єктів, що використовуються Чорноморським Флотом Російської Федерації у м. Севастополі, містяться у Додатку № 2, в розділі № 23 „Будівельні організації"" під № 12 значиться об'єкт № 159 КЗВ, військове містечко № 488, що займає земельну ділянку площею 42,76 га, при цьому в графі 4 таблиці Додатку № 2 „кількість будинків і споруд" вказано прочерк, що підтверджує відсутність на хуторі Молочному об'єктів, переданих в оренду Російській Федерації за міжнародними угодами. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 555-р від 21.12.2005 „Про управління державним майном, яке використовував Чорноморський Флот колишнього СРСР" на Фонд державного майна покладено функції з управління державним майном, зазначеним у додатках №№ 2, 3 до Угоди між Україною та Російською Федерацією „Про параметри поділу Чорноморського Флоту" та майном, яке не включено до цих додатків, але фактично використовується Чорноморським Флотом Російської Федерації. Таким чином, РВ ФДМУ в АРК та м. Севастополі вважає, що позивач не має будь-яких прав щодо майна, яке є предметом договору № 194/40 від 12.01.2007, так як згідно з міжнародними угодами Російська Федерація не отримала ні будинків, ні споруд, ні об'єктів незавершеного будівництва на хуторі Молочному у строкове платне користування, тому не має право заявляти позов про визнання спірної угоди недійсною, а тому позивач вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. (вх. № 48842 від 23.10.2007).

ТОВ „Виджио” не скористалось правом, наданим йому статтею 59 Господарського процесуального кодексу України:  не надав господарському суду відзив на позовну заяву та документи, що підтверджують заперечення проти позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази в межах позовних вимог, суд

встановив:

Згідно з Додатком № 2 до Угоди між Україною та Російською Федерацією „Про параметри поділу Чорноморського Флоту" у розділі № 23 „Будівельні організації"" під № 12 значиться об'єкт № 159 КЗВ, військове містечко № 488, що займає земельну ділянку площею 42,76 га, в графі 4 таблиці Додатку № 2 „кількість будинків і споруд" вказано прочерк (арк.с.8).

Згідно земельно-кадастрового плану об'єкти нерухомості на орендованій ділянці відсутні.

Наказом Фонду державного майна України № 1400 „Про включення до

переліку об'єктів незавершеного будівництва, що підлягають приватизації, та виключення з переліку" включено до переліку об'єктів незавершеного будівництва, які перебувають у державній власності та підлягають приватизації, об'єкти незавершеного будівництва згідно з додатком № 1.

Відповідним Регіональним відділенням Фонду державного майна України доручено здійснити приватизацію об'єктів незавершеного будівництва, вказаних у додатку 1, при цьому надано Регіональним відділенням Фонду державного майна України повноваження визначати конкретний спосіб приватизації згідно з чинним законодавством України про приватизацію.

Крім того, 21.11.2005 рішенням господарського суду міста Севастополя у справі № 20-12/324, яке залишене без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 30.01.2006, Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Севастополю зобов’язане зробити оцінку незавершених будівництвом будинків і споруд промислової бази комбінату залізобетонних виробів, розташованих  за адресою м. Севастополь, хутір Молочний, а саме: склад обладнання у складі: адміністративний будинок, два одноповерхових складських бокси, освітлювальна вишка, огородження, асфальтобетонне  покриття, а також зобов’язано провести конкурс по приватизації незавершених будівництвом будинків і споруд вказаної промислової бази комбінату залізобетонних виробів.

12.01.2007 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Севастополю (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Виджио»(Покупець) укладений договір № 194/40 купівлі-продажу об'єкту незавершеного будівництва складу обладнання промбази комбінату залізобетонних виробів, розташованого за адресою: м. Севастополь, хутір Молочний, згідно з яким Продавець зобов'язується передати у власність Покупця об'єкт   незавершеного   будівництва - склад обладнання промбази комбінату залізобетонних виробів, розташований за адресою: м. Севастополь, хутір Молочний.

13.10.2003 (вих.№45/391) Командувач Чорноморським Флотом звернувся до Підкомісії з питань Функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України Спеціальної російсько-української комісії по співробітництву з пропозицією розглянути питання про виключення з орендованих Чорноморським Флотом Російської Федерації земель ділянки площею 40,68 га у зв'язку з приватизацією об'єктів 159 КЗВ (військове містечко №488, площею 40,68 га), шляхом внесення змін у пункт 12 параграфу 23 Додатку № 2 до Угоди між Україною та Російською Федерацією „Про параметри поділу Чорноморського Флоту" від 28.05.1997, виклавши цей пункт в такій редакції:

„12. РБУ и УПП в/ч 53074          488  7          2,08".

Згідно доданої схеми землекористування в/ч 53074 в/м 488 х. Молочний, площа 159 КЗВ складає 40,68 га, зроблено запис, що вони підлягають передачі Україні.

Спір виник у зв'язку з тим, що, на думку позивача, спірним договором порушені державні інтереси Російської Федерації в частині користування земельною ділянкою та територією 159 КЗВ згідно міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією „Про параметри поділу Чорноморського Флоту" від 28.05.1997.

Правовідносини сторін регулюються пунктом статтями 9, 13, 19, 41 Конституції України, статтями 116, 130, 140-149 Земельного кодексу України, статтями 13, 16, 203, 204, 215, 216 Цивільного кодексу України.

Статтями 9, 19 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.

Згідно зі статтями 203, 204 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, мають бути дотримані спеціальні вимоги до укладення певних видів правочинів.

Наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України, згідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимогами статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Статтями 1, 21 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), які мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Між Україною та Російською Федерацією укладені наступні Угоди:

- „Про принципи формування ВМС України і ВМФ Росії на базі ЧФ колишнього СРСР" від 03.08.1992, яка набрала чинності 03.08.1992;

- „Щодо Чорноморського Флоту" від 09.06.1995, яка набрала чинності 09.06.1995;

- „Про параметри поділу Чорноморського Флоту" від 28.05.1997, яка ратифікована Україною 24.03.1999 та набрала чинності 12.07.1999;

- „Про статус та умови перебування ЧФ РФ на території України" від 28.05.1997, яка ратифікована Україною 24.03.1999 та набрала чинності 12.07.1999;

- „Про взаємні розрахунки, пов'язані з поділом Чорноморського Флоту та перебуванням ЧФ РФ на території України" від 28.05.1997, яка ратифікована Україною 24.03.1999 та набрала чинності 12.07.1999.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Угоди „Про взаємні розрахунки, пов'язані з поділом Чорноморського флоту та перебуванням Чорноморського флоту Російської Федерації на території України" від 28.05.1997 Російська Сторона використовує орендовані земельні ділянки, розміщені на них об'єкти берегової інфраструктури та акваторії бухт відповідно до чинного законодавства України. Органом, який передав в оренду земельні ділянки і розміщені на них об'єкти берегової інфраструктури, а також акваторію бухт в м. Севастополі і Феодосійському порту, зазначені відповідно в додатках № 2 і №3 та картах № 1 і № 2 до неї є Кабінет Міністрів України.

Відповідно до статей 1, 2 Угоди „Про параметри поділу Чорноморського флоту" від 28.05.1997 Чорноморський флот Російської Федерації використовує зазначені у статтях 2 і З цієї Угоди об'єкти Чорноморського флоту у м. Севастополі та інші пункти базування і місця дислокації корабельного складу, авіації, берегових військ, об'єкти оперативного, бойового, технічного і тилового забезпечення на умовах та протягом строку дії Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28.05.1997 та Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про взаємні розрахунки, пов'язані з поділом Чорноморського флоту і перебуванням Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28.05.1997. Порядок використання об'єктів Чорноморського флоту, за винятком згаданих у статтях 2 і 3 цієї Угоди визначається Українською Стороною. Перелік та параметри об'єктів, які використовує Україна, містяться у Додатку № 1. Основна база Чорноморського флоту Російської Федерації знаходиться в м. Севастополі. На основній базі Чорноморського флоту Російської Федерації розміщується його штаб та інші органи управління, а також військові формування, підприємства, організації та установи Чорноморського флоту Російської Федерації. Перелік і параметри об'єктів, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації у м. Севастополі, містяться у Додатку № 2.

Згідно зі статтею 1 Угоди „Про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України" від 28.05.1997 статус Чорноморського флоту Російської Федерації на території України визначається цією Угодою та іншими угодами сторін, які укладатимуться на розвиток цієї угоди.

Статтею 24 Угоди „Про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України" від 28.05.1997 передбачено, що для розв'язання спорів щодо тлумачення та застосування цієї Угоди створюється Змішана комісія.

Змішана комісія діятиме на підставі прийнятих нею правил.

Якщо Змішана комісія не зможе розв'язати переданий їй спір, то він буде розв'язуватися дипломатичним шляхом у як найкоротший термін.

Згідно зі статтею 8 Угоди „Про параметри поділу Чорноморського флоту" від 28.05.1997 Спори щодо тлумачення та застосування цієї Угоди розв'язуються Змішаною комісією, що утворюється відповідно до статті 24 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України від 28.05.1997.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 № 555-р „Про управління державним майном, яке використовував Чорноморський флот колишнього СРСР" покладено:

- на Міноборони функції з управління державним майном, зазначеним у додатку 1 до Угоди між Україною і Російською Федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту, підписаної 28.05.1997 (далі - Угода), за винятком майна, визначеного у постановах Кабінету Міністрів України від 30.01.1996 № 142, від 31.01.1996 № 143, від 17.08.1998 № 1282 і від 29.04.1999 №732;

- на Фонд державного майна функції з управління державним майном, зазначеним у додатках 2 і 3 до Угоди, та майном, яке не включено до цих додатків, але фактично використовується Чорноморським флотом Російської Федерації.

Земельна ділянка, на якій розташований об'єкт приватизації незавершене будівництво по спірному Договору використовується згідно Додатку № 2 до Угоди між Україною та Російською Федерацією „Про параметри поділу Чорноморського флоту" від 28.05.1997 Чорноморським Флотом Міністерства Оборони Російської Федерації, тому питання щодо його виключення з Додатку № 2 підлягає розгляду Підкомісією з питань Функціонування Чорноморського Флоту Російської Федерації та його перебування на території України Спеціальної Українсько-Російської комісії, яка розглядає це питання. Той факт, що рішення про зміну Додатку № 2 в частині розміру орендуємо! ділянки ще не прийнято, не є підставою для визнання недійсним договору.

Позивач є юридичною особою, зареєстрованою по діючому законодавству України і на території України (арк.с. 10-13).

Таким чином, Підприємство „Будівельне управління Чорноморського Флоту Міністерства оборони Російської Федерації" є резидентом України, а не юридичною особою іноземної держави, в даній справі не є належним позивачем, так як спір стосується інтересів Російської Федерації, а не конкретної юридичної особи, порушених на думку позивача.

Крім того, докази, які підтверджують порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, відсутні.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підприємства „Будівельне управління Чорноморського Флоту Міністерства оборони Російської Федерації” про визнання недійсним договору купівлі-продажу об’єктів незавершеного будівництва промислової бази комбінату залізобетонних виробів, укладеного між відповідачами 12.01.2004 за № 194/40, необґрунтовані та визнані судом такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 49, 82, 84-85   Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Суддя                                                                                                                Н.Г.Шевчук

Рішення оформлено відповідно

до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України

і підписано  29.10.2007.