ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2007 р.
№ 21/209

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого –судді
Грека Б.М. –(доповідача у справі)

суддів :
Данилової Т.Б.
Стратієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Закритого акціонерного товариства “Лідер-Кредит”

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 12.09.07

у справі
№ 21/209

господарського суду
м. Києва

за позовом
Відкритого акціонерного товариства “Родовід Банк”

до
Закритого акціонерного товариства “Лідер-Кредит”

про
стягнення 230579,03 грн.

за участю представників від:

позивача
Лакуста О.І. (дов. від 10.10.07)

відповідача
Федун Р.М. (дов. від 03.04.07)

В С Т А Н О В И В :

Відкрите акціонерне товариство “Родовід банк” звернулось із вимогою про стягнення із Закритого акціонерного товариства “Лідер-Кредит” 230579,03 грн. збитків, завданих невиконанням договірних зобов’язань згідно договору про співробітництво від 21.06.06.

18.06.07 господарським судом м. Києва винесено рішення про часткове  задоволення вимог, а саме стягнуто 16063,83 грн. штрафу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору про співробітництво. В частині відмови у задоволенні вимог в стягненні збитків, рішення мотивоване недоведеністю вини відповідача у невиконанні позичальниками своїх зобов’язань щодо повернення кредитних коштів за кредитними договорами та відсутності доказів наявності суми збитків. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.07 рішення господарського суду залишено без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Суб’єкт касаційного оскарження вважає, що рішення господарського суду м. Києва та постанова Київського апеляційного господарського суду є незаконними та необґрунтованими, оскільки висновки, які зроблені місцевим та апеляційним господарськими судами прийняті з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права.

В касаційній скарзі ЗАТ “Лідер-кредит” порушило питання про скасування рішення господарського суду м. Києва від 18 червня 2007 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.09.07 та ухвалене рішення про припинення провадження про стягнення збитків повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України  вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено в судових актах, між позивачем та відповідачем 21.06.06 укладено генеральний договір про співробітництво з метою забезпечення умов збільшення кількості кредитів, що видаються банком (позивачем) на придбання товарів за програмами, що передбачають кредитування на споживчі цілі для придбання товарів та послуг.

Згідно п.4 Генерального договору, відповідач зобов’язався якісно надавати послуги згідно з умовами генерального договору, а саме: здійснювати повне, всебічне, об’єктивне та достовірне консультування   покупців –потенційних позичальників банку щодо умов та порядку здійснення банком операцій по кредитуванню на споживчі цілі для придбання покупцями товарів; надавати покупцям всю необхідну інформацію по оформленню документів для подальшого вирішення питань відносно можливості надання покупцям кредитів, зокрема, надавати допомогу в заповненні заяв-анкет клієнтів на кредитування, надавати інформацію по відношенню до переліку необхідних для розгляду питань про здійснення кредитування документів, отримувати від покупців всі необхідні документи в повному обсязі для подальшого рішення даного питання відносно можливості надання покупцем кредитів, заповненні, складанні та оформленні згідно з вимогами даного договору та вимогами, встановленими банком, а також перевірку достовірності наданих покупцями документів, проводити працівниками товариства на підставі документів, вказаних у додатку № 2 до договору попередній аналіз на предмет встановлення відповідності рівня кредитоспроможності платоспроможності покупців вимогам банку.

Сума збитків, заявлених до відшкодування в розмірі 192658,79 грн. була визначена позивачем, виходячи із підстав неналежного оформлення кредитних справ 55 осіб –позичальників, кошти  останніми не були повернуті.

Суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи судові акти про відмову в стягненні збитків, керуючись правовими нормами, а саме ст.ст. 224, 225 ГК України та ст. 623 ЦК України, зазначили, що позивачем не доведено вини відповідача та причинного зв’язку між протиправною поведінкою та збитками  потерпілої сторони, а протиправна поведінка є причиною, а збитки, що він  поніс, є наслідком протиправної поведінки. В той же час, суд першої та апеляційної інстанції зробили висновок про наявність підстав для застосування оперативно-господарських санкцій, відповідно до приписів статті 237 ГК України.

Підставою для застосування оперативно господарських санкцій слугував той факт, що відповідач неналежним чином виконав зобов’язання, передбачені підпунктами 4.2 та 4.4. Генерального договору, а отже наявні всі правові підстави для застосування підпункту 10.2 Генерального договору та стягнення штрафу у розмірі  16063,83 грн. Суб’єкт касаційного оскарження не заперечує щодо відмови в стягнення збитків, а отже колегія суддів вважає за можливе в цій частині не ревізувати ухвалені судові акти.

Щодо застосування оперативно-господарських санкцій щодо відповідача то колегія суддів відмічає, що висновки є правомірними та обґрунтованими. Відповідно до приписів ст. 237 ГК України підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов’язання другою стороною. З огляду на викладене та застереження

ст. 237 ГК України оперативно-господарські санкції –це одна із форм примусового впливу на порушника цивільних прав та обов’язків, передбачених документом 10.2 Генерального договору. Отже, висновок суду першої та апеляційної інстанції про застосування оперативно-господарських санкцій в силу підпункту 10.2 договору, є правомірним.

Відповідач в касаційній скарзі стверджує, що судом першої інстанції допущено порушення ст. 11111 Господарського процесуального кодексу України, а саме справу розглянуто без участі представника відповідача.

Втім, апеляційним господарським судом дане порушення усунуто, оскільки суд апеляційної інстанції, всилу правових норм, розглянув справу з участю представників сторін, та усунув допущені порушення норм процесуального права.

Суд касаційної інстанції не погоджується з доводами відповідача про відсутність правових підстав для застосування оперативно-господарських санкцій з підстав та мотивів, наведених в постанові касаційного суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Закритого акціонерного товариства “Лідер-Кредит” залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.09.07 по справі № 21/209 –без змін.

Головуючий - суддя                                                                      Б. Грек

Судді                                                                                                    Т. Данилова

Л. Стратієнко