ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2007 р.
№ 13/266-06

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Кравчука Г.А.,

Муравйова О.В.,

розглянула

касаційну скаргу
акціонерної компанії з іноземними інвестиціями "Демос" (далі Компанія)

на постанову
Дніпропетровського апеляційного господарського суду

від
18.04.07

у справі
№ 13/266-06

господарського суду
Дніпропетровської області

за позовом
державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська дирекція залізничних перевезень" (далі Залізниця)

до
Компанії

про
стягнення 26 505,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Зозуль О.Д. (за дов. № НЮ-1047 від 22.09.06);

- відповідача:
Островська Т.Ю. (за дов. № 8 від 16.07.07);
Ноземцев І.О. (за дов. № 1 від 26.01.07).

Ухвалою від 25.06.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. касаційна скарга Компанії № 109 від 04.05.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 30.08.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв’язку з перебуванням суддів Данилової Т.Б., Ходаківської І.П. у черговій відпустці розпорядженням від 29.08.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 13/266-06 господарського суду Дніпропетровської області створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –Першиков Є.В., судді –Кравчук Г.А., Муравйов О.В., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представників сторін повідомлено на початку судового засідання 30.08.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представників сторін, відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 30.08.07 було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови Вищого господарського суду України.

Рішенням від 21.11.06 господарського суду Дніпропетровської області (суддя Рудь І.А.) у задоволенні позовних вимог Залізниці відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до комерційного акту помилково було внесено вагу вагону та вантажу разом з додатковою вагою снігу, льоду та води, що накопичились у вагоні протягом чотирьох діб внаслідок погодних умов.

Постановою від 18.04.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Лисенко О.М., суддів –Виноградник О.М., Джихур О.В.) апеляційну скаргу Залізниці задоволено.

Рішення від 21.11.06 господарського суду Дніпропетровської області скасовано.

З Компанії на користь Залізниці стягнуто 26 505,00 грн. штрафу,

265,05 грн. державного мита за розгляд справи, 132,53 грн. державного мита за перегляд справи по апеляційній скарзі та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При винесенні постанови апеляційний суд прийшов до висновку про те, що оскільки надлишок вантажу, з урахуванням вимог п. 27 Правил видачі вантажів, підтверджений комерційним актом, то суд першої інстанції помилково прийняв рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції Компанія звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення від 21.11.06 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін, а постанову від 18.04.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду скасувати.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 3, 614, 909 Цивільного кодексу України, ст. 218 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України “Про залізничний транспорт”, ст. 1 статуту залізниць України, п. 27 Правил видачі вантажів. ст.ст. 22, 42, 43,

п.п. 6, 7 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, скаржник зазначає про ненадання апеляційним судом юридичної оцінки факту специфічного розміщення вантажу в вагоні –4 конусоподібні насипи, що, на думку Компанії, підтверджує недостовірність акту загальної форми.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Залізниця щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить оскаржену постанову залишити без змін, а касаційну скаргу Компанії –без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи 23.03.06 на станцію призначення –станцію Рівне Залізниці у вагоні № 65244030 відповідно до залізничної накладної № 45714149 прибув вантаж зі станції Правда Придніпровської залізниці –лом стальний вагою брутто 90 300,00 кг, нетто 68 400,00 кг. При цьому встановлено, що відповідно до перевізних документів відправником вантажу зазначена Компанія, одержувачем вантажу –приватне підприємство "Гранд".

На підставі наданих сторонами доказів по справі судовими інстанціями встановлено, що при контрольному зважуванні на станції Рівне маси вантажу шляхом переважування на 150-ти тонних вагах, було виявлено невідповідність маси вантажу у вагоні, та маси вантажу, зазначеній у накладній, у зв‘язку з чим, відповідно до ст.ст. 53, 129 Статуту залізниць України та п. 12 Правил складання актів працівниками станції було складено комерційний акт

БЕ № 774176 від 23.03.06, в якому зафіксовано, що при комісійному зважуванні вагону № 65244030 значиться вага: брутто 90 300,00 кг, тара перевірялась 21 900,00 кг, нетто 68 400,00 кг. При переважуванні виявилась вага: брутто 91 000,00 кг, тара перевірялась 22 200,00 кг, нетто 68 800,00 кг, що більше на 400,00 кг вантажу, ніж вказано у накладній.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що відповідно до ст. 12 Закону України “Про транспорт” від 10.11.94 № 232/94-ВР підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (далі Статут), накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданим залізниці відправником разом з вантажем.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що відповідно до п. 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 863/5084 (далі Правила), накладна є обов’язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею та користь третьої особи –одержувача.

Пунктом 1.3 Правил передбачено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються, а у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов’язаний заповнити новий перевізний документ.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.00 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 за № 862/5083, надлишок вантажу порівняно з масою, вказаною в накладній вважається таким, що не перевищує норму, якщо він не виходить за межу граничного розходження визначення маси нетто, яке становить 0, 2% недостачі або надлишку маси вантажів норми розраховуються від маси нетто - для вантажів. Як встановлено судом апеляційної інстанції, по спірному перевезенню граничне розходження маси нетто становить 136,8 кг.

Пунктом 129 Статуту регламентовано, що обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодежувача під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач. Така заява має бути здійснена в момент отримання вагону з вантажем від залізниці.

Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення таких обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до пункту 16 Правил складання актів (розділ 28 Правил перевезень вантажів), затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.02 № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.02 за

№ 567/6855, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місця незагального користування протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції.

У разі додержання порядку оскарження відмови у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до суду з позовом, до якого необхідно додати докази оскарження дій начальника станції залізниці та акти приймання вантажу.

Матеріали справи документів щодо оскарження комерційного акту

БЕ № 774176 від 23.03.06 Компанією не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що ст. 122 Статуту визначено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту, якою встановлено стягнення штрафу у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами. При цьому відправник несе відповідальність перед залізницею за наслідки, які виникли.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності правових підстав для покладення на Компанії передбаченої

ст.ст. 118, 122 Статуту відповідальності у вигляді сплати штрафу.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає доводи, викладені Компанією в касаційній скарзі, необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Колегія суддів Вищого господарського суду України бере до уваги, що скаржник в касаційній скарзі стверджує факт порушення судовою інстанцією не лише норм матеріального та процесуального права, а також і питання які, стосуються оцінки доказів, але оцінка доказів, на підставі яких судова інстанція дійшла до висновку про встановлення тих чи інших обставин справи, здійснюється за внутрішнім переконанням суду і їх перевірка не віднесена до компетенції касаційної інстанції.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи вимоги ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, відзначає, що перегляд у касаційному порядку судового рішення здійснюється касаційною інстанцією на підставі встановлених фактичних обставин справи та перевіряється застосуванням попередніми інстанціями норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З врахуванням того, що з’ясування підставності оцінки доказів та встановлення обставин по справі в силу ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку про неможливість задоволення касаційної скарги.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанцій було повно та всебічно з’ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено постанову з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення її без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу акціонерної компанії з іноземними інвестиціями "Демос" № 109 від 04.05.07 залишити без задоволення.

Постанову від 18.04.07 Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі № 13/266-06 господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Г.Кравчук

О.Муравйов