Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2007
р.
Справа № 47/423-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О.,
судді Такмаков Ю.В. , Плужник О.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за
участю представників сторін:

позивача - Костиря Г.А.

відповідача -  ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського
підприємства «Марс», с. Перша Гнилиця, Великобурлуцький район, Харківська
область (вх. № 3272 Х/3) на рішення господарського суду Харківської
області від 17.10.07 р. по справі № 47/423-07

за позовом ПСП
"Марс" с. Перша Гнилиця

до Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків

про розірвання договору

встановила:

Позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив розірвати договір
купівлі-продажу 200т. ячменю № б/н, укладений між сторонами по справі, а також
покласти на відповідача судові витрати, у вигляді сплаченого держмита у розмірі
85,00грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у
розмірі 118 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 17.10.2007р. (суддя
Светлічний Ю.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено з посиланням на
те, що позивачем не було надано доказів дотримання вимог ст. 188 Господарського
кодексу України, яка регламентує дії сторін при розірванні договору, а також не
доведено істотне порушення відповідачем умов договору в розумінні ч. 2 ст. 651
Цивільного кодексу України.

Позивач з рішенням суду не
погодився, звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою,
в якій посилається на те, що судом при прийнятті рішення порушені норми
матеріального та процесуального права, не в повному обсязі з'ясовані всі
обставини, які мають значення для справи та які суд визнав встановленими.
Зокрема, відповідач зазначає, що місцевий господарський суд в оскаржуваному
рішенні невірно встановив факт наявності вини в діях позивача та порушенням ним
зобов'язань за спірним договором;  суд не
дослідив докази того, що поставка продукції у визначені договором строки не
була здійснена з вини відповідача. Крім того, позивач вважає, що його обмежили
в правах стосовно звернення до суду, оскільки, на  його думку, суд в оскаржуваному рішення визначився
про невиконання позивачем вимоги досудового врегулювання спору.  На цій підставі просить скасувати оскаржуване
рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу  зазначив, що з рішенням місцевого
господарського суду він згоден повністю, вважає прийняте рішення цілком
законним та обґрунтованим, винесеним на підставі фактичних матеріалів справи і
наданих доказів, просить залишити рішення місцевого господарського суду без
змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що позивачем не
були додержані вимоги статті 188 Господарського суду України, а тому місцевий
господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для
розірвання спірного договору.

Перевіривши повноту встановлених
судом обставин справ та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101
Господарського процесуального кодексу України, заслухавши уповноважених
представників сторін, які підтвердили свої позиції, викладені в апеляційній
скарзі та у відзиві на неї, колегія суддів приходить до висновку про залишення
апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської
області від 17.10.2007р. - без змін, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення,
господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та
дослідження документально підтверджених матеріалами справи обставин спору за
якими встановив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір  купівлі-продажу б/н  від 05.07.2007р. строком дії до 31.12.2007р.

Відповідно до умов даного договору
позивач зобов'язався передати у власність відповідача 200т. ячменю, а
відповідач у свою чергу взяв на себе зобов'язання по оплаті даної продукції та
її вивезення своїми силами, з використання власного транспорту на умовах
визначених договором.

П. 5.1 договору передбачено, що
поставка продукції повинна бути здійснена у строк до 01.08.2007р.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем була оплачена продукція шляхом 100% передплати у строки визначені
договором, але відповідачем  поставка
продукції у строки, визначені п. 5.1 договору здійснена не була, тобто
відповідач не виконав свій обов'язок по забезпеченню вивозу 200т. ячменю
власним транспортом.

П.1.1. вищезазначеного договору
було визначено, що місцем передачі товару є елеватор позивача, а саме передача
товару супроводжується документами визначеними у п. 5.2. договору.

Позивач вважає, що відповідач з
власної вини не отримав правовстановлюючих документів на продукцію, які б  підтверджували перехід права власності до
відповідача, та порушив свої зобов'язання за спірним договором по прийняттю та
вивозу продукції власним транспортом відповідача з елеватора позивача у строки
встановлені  договором. А за таких підстав,
за твердженням позивача, при подальшому зберіганні продукції та відповідно
погіршення її якості, він не матиме змоги передати продукцію тієї якості, на
яку він розраховував, та яка визначена у договорі, чим порушить свої
зобов'язання.

Таким чином, порушення відповідачем
своїх зобов'язань за спірним договором стосовно прийняття та вивозу продукції з
елеватора ПСП «Марс», позивач вважає істотним порушенням договору
купівлі-продажу б/н  від 05.07.2007р. та
підставою для його розірвання.

Відповідно до вимог ст. 188
Господарського кодексу України: сторона договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором, а сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про результати її розгляду

Якщо у разі сторони не досягли
згоди щодо зміни (розірвання) дого вору або у разі неодержання відповіді у
встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона
має право передати спір на вирішення суду.

Проте, позивачем не було надано до
суду доказів про дотримання вимог
ст. 188 Господарського кодексу України, яка регламентує дії сторін при
розірванні договору.

Зважаючи на вищевикладене, суд
першої інстанції зазначив, що при поданні позовної заяви про розірвання
договору купівлі - продажу № б/н від 05.07.07р.
позивачем були порушені вимоги ст. 188 ГК України.

Отже,  як вбачається із змісту вказаної статті, зазначеною
нормою  визнається право сторони на
звернення до господарського суду щодо розірвання договору.

Проте, Цивільний кодекс
безпосередньо передбачає можливість зміни або розірвання договору за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін.

Звертаючись до місцевого
господарського суду  з вимогою про
розірвання договору, укладеного між сторонами по справі, позивач посилається на
істотне порушення відповідачем умов договору.

Згідно  ч. 2 ст. 651 ЦК України,  істотним є таке порушення стороною договору,
коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Відповідно до висновків місцевого
господарського суду  посилання позивача
на те, що ПСП «Марс» не отримало на те що розраховувало не відповідає
дійсності,  оскільки відповідачем на
виконання п. 4.2 договору купівлі-продажу № б/н від 05.07.07р. перераховано на
рахунок позивача 120 000,00 грн., як 100% передплата по цьому договорі,  а в період дії договору ні які умови змінені
не були, лист вимога та позовна заява ФОП ОСОБА_1 про стягнення 200 тон ячменя
були направлені позивачу 02.08.07р., тобто вже після порушення строків
виконання договору, які визначені, відповідно до п. 5.1, строком
01.08.07р.

За таких обставин, місцевий
господарський суд, приймаючи до уваги, що позивачем не був додержаний порядок
розірвання договору, передбачений статтею 188 Господарського кодексу України, а
позивачем не доведено факту істотного порушення відповідачем умов спірного
договору, визнав позовні вимоги ПСП «Марс» щодо розірвання договору
купівлі-продажу б/н  від 05.07.2007р.
необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З даними висновками господарського
суду повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки
згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,
що ґрунтується на всебічному,
повному  і  об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді,  коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права,  що підлягають застосуванню до даних правовідносин,
а за їх  відсутності  -
на  підставі  закону,
що регулює  подібні  відносини,
або  виходячи  із
загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої
інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд при його
прийнятті взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду цього спору, а
висновки, викладені в ньому, узгоджуються з приписами норм чинного
законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини,  що призвело до прийняття правомірного
рішення.

ПСП «Марс»  в апеляційній скарзі вважає неправомірними
посилання суду на невиконання позивачем вимог ст. 188 Господарського кодексу
України, яка регламентує дії сторін при розірванні договору, оскільки, на його
думку, покладання на позивача обов'язку досудового врегулювання спору про
розірвання договору суперечить Рішенню Конституційного Суду України від
02.07.02р. по справі № 1-2/2002 за № 15-рп/2002,  де вказано про те, що право особи на
звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими
нормативними актами.

Колегія суддів визнає
безпідставність таких тверджень та зазначає, що статтею 188 Господарського
кодексу України на сторони не покладається обов'язок досудового врегулювання
спору, дана стаття передбачає порядок зміни та розірвання господарських
договорів, оскільки однією з основ забезпечення стабільності майнового обороту
є сумлінне виконання його учасників як вимог закону, так і прийнятих на себе
договірних зобов'язань, що прямо виражено у принципі належного виконання
зобов'язань. Укладені договори повинні виконуватись на тих умовах, на яких було
досягнуто згоди сторін, і не повинні змінюватись в односторонньому порядку.

ПСП «Марс» в апеляційній скарзі
посилається на те, що суд не дослідив докази того, що поставка продукції у
визначені договором строки не була здійснена саме з вини відповідача, не
з'ясував дійсні обставини справи та не дав їм відповідну оцінку.

Проте, з приводу наведених доводів
колегія суддів зазначає, що предметом позовних вимог є розірвання договору
купівлі - продажу № б/н від 05.07.07р. на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного
кодексу України, тобто в зв'язку з істотним порушенням відповідачем умов даного
договору, однак  позивач не надав доказів
на підтвердження обставин, за якими він не отримав на те що розраховував.

Натомість, матеріалами справи
підтверджено та позивачем не заперечується, що
відповідачем на рахунок позивача було перераховано 120 000,00 грн., як
100% передплата по спірному договору, а відповідно до п. 4.2. договору купівлі
- продажу № б/н від 05.07.07р. саме цією сумою визначена загальна вартість
договору.

За таких обставин, в процесі
розгляду справи  ніяких інших аргументів
та доказів на підтвердження істотного порушення відповідачем умов договору, в
розумінні ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, позивачем надано не було, а
тому відсутні правові підстави для розірвання договору купівлі - продажу № б/н
від 05.07.07р.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що позовні вимоги ПСП «Марс» про розірвання договору купівлі -
продажу № б/н від 05.07.07р. правомірно визнані місцевим господарським судом
необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивач не
надав ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді належних доказів на
підтвердження правомірності заявлених позовних вимог.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга
позивача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження,
рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2007 року по справі №
47/423-07 прийняте без порушень норм процесуального та матеріального права, а
доводи з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути
підставою для його зміни чи скасування.

На підставі викладеного та
керуючись  ст. ст. 32-34, 43, 99, 101,
102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105, 110 Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17.10.2007р.
по справі                  № 47/423-07
залишити без змін.

Головуючий суддя
Демченко В.О.

Судді
Такмаков Ю.В.

Плужник
О.В.