ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  33/207

09.10.07

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «Квазар-Комплекс»

до Дочірнього підприємства «Укрнафтогазкомплект»Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дочірня компанія «Укргазвидобування»НАК “Нафтогаз України”

про стягнення 131364,58 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Трунов О.М. представник за довіреністю №13/0907 від 17.09.2007 року;

Турбаєвський І.В. представник за довіреністю №12/09/07 від 17.09.2007 року.

від відповідача: Капанистий В.І. представник за довіреністю №802-13 від 06.08.2007 року.

від третьої особи: Атаманчук Д.І., представник за довіреністю № 2-40д від 09.01.2007 року.

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково - виробниче підприємство «Квазар-Комплекс»звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Укрнафтогазкомплект»Національної акціонерної компанії «Нафтобаз України»про стягнення 131364,58 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Квазар-Комплекс" та Дочірнім підприємством „Укрнафтогазкомплект" Національної Акціонерної Компанії „Нафтогаз України" (надалі - відповідач), укладено договір про поставку продукції від 05.08.2005 за № 217-05, відповідно до умов якого ТОВ "НВП "Квазар-Комплекс" зобов'язався передати у власність ДП „Укрнафтогазкомплект" НАК „Нафтогаз України" товар, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити його у порядку на умовах визначених даним договором.

В підтвердження поставленого товару виписана специфікація №4, яка завірена підписом та печатками сторін. Тобто, свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він відповідно до взятих на себе зобов’язань за договором поставив відповідачу товар відповідно до видаткової накладної від 10.07.2006 року за № РН-0000819, та податкової накладної №877 від 10.07.2006 року на загальну суму 117289,80 грн.

Товар був прийнятий уповноваженим представником відповідача Долонькою Т.В. відповідно до Довіреності на отримання ТМЦ серії ЯМЖ №576283,без зазначення будь-яких претензій по кількості та якості отриманого товару.

Відповідно до п. 3.2 договору № 217-05 від 05.08.2005 попередня оплата або оплата після поставки продукції, зазначаються в кожній специфікації.

Проте, за поставлену продукцію відповідач не розрахувався. Позивач в процесі досудового врегулювання спору виставив претензію, у відповідь на яку відповідач не відповів і не оплатив суму основного боргу.

Ухвалою Господарського суду м. Києві від 18.09.2007 року за клопотанням ДП “Укрнафтогазкомплект” НАК “Нафтобаз України” залучено у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України”.

В ході судового розгляду справи представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що дійсно, між сторонами 05.08.2005 року укладено договір №217-05 згідно з умовами якого позивач зобов’язався поставити відповідачу продукцію виробничо-технічного призначення, а відповідач оплатити її на умовах відповідно до п. 5.3 Договору.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 117289,80 грн., індекс інфляції у розмірі 11142,53 грн., та 3% річних у сумі  2932,25, а також стягнути судові витрати пов’язані з розглядом справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи  докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (ЦК України) зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності з положеннями ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих ГК України, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Статтею 712 ЦК України, а також ст. 256 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 198 ГК України платежі за грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, здійснюються у безготівковій формі або готівкою через установи банків, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

На виконання умов зазначених договорів поставки Відповідачем отримано від Позивача продукцію, факт поставки якої підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, довіреностями, що наявні в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 3.5. Договору встановлено, що  остаточні розрахунки за поставлену продукцію здійснюються покупцем після поставки продукції та підписання акту прийому-передачі продукції протягом 3-х банківських днів з дня надходження коштів від споживача продукції –ДК «Укргазвидобування», ДК «Укртрансгаз», ВАТ «Укртранснафта».

Як вбачається зі змісту зазначеного пункту істотним питанням для встановлення порушеного права позивача та стягнення заборгованості і штрафних санкцій з відповідача є встановлення двох фактів, а саме виконання зобов’язання позивачем щодо поставки продукції та настання строку виконання зобов’язань відповідача за вказані послуги.

Факт виконання позивачем зобов’язань щодо поставки продукції підтверджено наявними в матеріалах справи документами та визнано відповідачем, при цьому факт настання строку виконання зобов’язання зі сторони відповідача (відповідно до п. 3.5 договору) зі сплати вартості поставленої продукції визначається в залежності від факту надходження грошових коштів від споживачів продукції.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем не доведено факт розрахунків підприємств споживачів з відповідачем, оскільки, строк оплати за поставлений товар (згідно п.3.5 договору) прямо пов'язаний з зазначеними розрахунками споживачів, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу поза строками визначеними в договорі - є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Це ж саме стосується заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкції.

Відповідно до ст.33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                С.М. Мудрий