КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2007                                                                                           № 42/250

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Смірнової  Л.Г.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача: Цурка Н.О. (дов.№Д07/275 від 16.01.2007)

від відповідача : Пасічна Н.В. (дов. №80 від 03.01.2007)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу комунального підприємства житлового господарства Святошинського р-нум.Києва

на рішення Господарського суду м.Києва від 07.08.2007

у справі № 42/250

за позовом                               Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго"

до                                                   комунально підприємства житлового господарства Святошинського р-ну м.Києва

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов"язання, ціна позову 9820822,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.08.2007 у справі №42/250 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства  по  утриманню житлового господарства Святошинського   району міста Києва   (далі-відповідач) на користь Акціонерної  енергопостачальної компанії „Київенерго”  (далі-позивач) 8230713,63грн. основного боргу, 1036113,11грн. інфляційних нарахувань, 270441,33грн. трьох процентів річних, 80000,00грн.  пені, 24971,46грн. державного мита та 115,55грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу,  в іншій частині в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що відповідач не виконав своїх договірних зобов’язань та не оплатив у повному обсязі   спожиту   протягом 1 травня 2004 – 1 лютого 2006 років електричну енергію, заборгувавши позивачеві 8230713,63грн. Позовні вимоги в частині стягнення пені задоволено частково,  розмір пені зменшено судом відповідно до вимог статті 233 Господарського кодексу України (далі-ГК України).

Посилаючись на те, що рішення  суду прийнято з порушенням норм матеріального  та процесуального права, без з’ясування  обставин, які мають значення для  розгляду справи,  відповідач   звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити вищезазначене рішення, задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 8010952,64грн. основного боргу, а в іншій частині  позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги,  відповідач   посилається на  те, що  судом не прийнято до уваги наявний в матеріалах справи  акт звірки розрахунків між сторонами, а також той факт, що позивачем  здійснено нарахування основного боргу в  порушення  вимог пункту 7.14 Постанови НКРЕ від 31.07.1996 №28 „Правил користування електричною енергією”. Скаржник також заперечує проти стягнення  пені,  3%  річних та інфляційних нарахувань, оскільки  значна частина заборгованості відповідача перед позивачем виникла внаслідок неповного розрахунку  населення за спожиту електроенергію, а  чинним законодавством не  передбачено  стягнення з населення пені, інфляційних збитків та штрафів. Крім того, скаржником  зазначено про відсутність домовленості між сторонами щодо стягнення пені, оскільки,   як вбачається з протоколу  узгодження розбіжностей до договору, відповідач  наполягав на виключенні підпункту 5.1 пункту 5 зі змісту договору, а позивач заперечував проти  редакції відповідача, проте на розгляд суду зазначенні неврегульовані сторонами розбіжності  не передав.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2007   було відновлено  строк подання апеляційної скарги, скаргу відповідача прийнято до розгляду, розгляд апеляційної скарги призначено на 20.11.2007.

Представники сторін в судове засідання 20.11.2007 з’явилися. Відповідач підтримав доводи, які були викладені в апеляційній скарзі. Позивач проти доводів викладених у апеляційній скарзі заперечив у   повному обсязі та просив суд рішення господарського суду міста Києва від 07.08.2007  залишити без змін, посилаючись на повне з’ясування  місцевим господарським судом  всіх обставин справи.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів встановила наступне:

Між позивачем та відповідачем  01.06.2003 було укладено  договір  на постачання  електричної енергії   №310800 (далі-договір), відповідно  до умов якого  позивач зобов’язувався   постачати відповідачеві  електричну енергію відповідно до умов договору, а відповідач  зобов’язувався  до 5 числа наступного після розрахункового місяця  оплачувати спожиту  електричну енергію, для визначення обсягів споживання електричної енергії, складати та подавати звіти про використану електричну енергію (додаток №4 до договору).

Відповідно до   підпункту 8.5 пункту 8 договору  строк дії договору встановлено з моменту його підписання до 31 грудня поточного року  та  договір вважається пролонгованим на кожний наступний   рік,  якщо  за місяць  до закінчення строку його дії про  припинення договору не буде   письмово заявлено однією із сторін.

Доказів припинення  договору у встановленому порядку суду не надано.

На виконання вищезазначених умов договору,  у період   з    1 травня 2004 до   1 лютого 2006 років,     відповідачем було спожиту  електричної енергії на загальну суму 18779404,27грн., що підтверджується  наданим позивачем розрахунком, проведеним відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору на підставі відомостей про витрати  електричної енергії, звітів про використану  електричну енергію у період   з    1 травня 2004 до    1 лютого 2006 років.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач  розрахувався  за отриману  електричну енергію частково,  перерахувавши позивачеві 10548690,64грн., у зв’язку з  чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до  приписів статті 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, аналогічна норма закріплена статтею  526 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України).

Відповідно до   приписів  частини другої  статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора  зобов’язаний сплатити  суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений  договором або законом.

Обов’язок доказування, відповідно до приписів статті 33 ГПК України, розподіляється між сторонами  виходячи з того, хто посилається на певні  обставини, як на підставу своїх вимог та заперечень,  це стосується і відповідача, який повинен був  довести  факт належного виконання своїх зобов’язань  перед позивачем та  факт відсутності  заборгованості на час розгляду справи.

Відповідно до  розрахунку наданого позивачем, відповідачем оплачено спожиту  електричну енергію  частково, у розмірі 10548690,64грн. Оскільки відповідачем не надано суду  належних доказів, які спростовували правильність визначення позивачем обсягів спожитої електричної енергії та нарахувань за неї, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення основного боргу  у розмірі 8230713,63грн. (18778404,27грн.-10548690,64грн.); інфляційних нарахувань у розмірі 1036113,11грн.  та трьох відсотків річних у розмірі 270441,33грн. При цьому судовою колегією критично оцінено  посилання відповідача на  безпідставність  стягнення  трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, оскільки за загальними правилами господарські зобов'язання суб’єктами господарювання  повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за порушення грошового  зобов’язання статтею 625 ЦК України  встановлена відповідальність у вигляді трьох процентів річних від простроченої суми  та інфляційних нарахувань.

Статтею 549 ЦК України  встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума  або інше  або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Дійсність правочину щодо забезпечення  виконання  залежить  від додержання  форми його вчинення.  Оскільки, неустойка є  одним із видів забезпечення зобов’язання, а припис статті 547 ЦК України, якою передбачено  письмову форму правочину щодо забезпечення зобов’язання,  має імперативний характер,  недодержання письмової форми тягне нікчемність  зазначеного правочину.

Відповідно до  приписів статті 181 ГК України  за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов’язана протягом двадцяти днів  розглянути  його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишилися неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами  згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна  бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Як вбачається зі змісту договору (підпункт 5.1 пункту 5 договору) за несвоєчасне внесення платежів за електричну енергію та інших  платежів  відповідач сплачує  позивачеві пеню у розмірі 0,75% за кожний день прострочення платежів, але не більше розміру встановленого чинним законодавством.

Проте, до матеріалів справи залучено  протокол узгодження розбіжностей до договору та протокол узгодження  до протоколу розбіжностей, з яких вбачається, що між сторонами не досягнуто згоди  щодо  умов договору стосовно нарахування пені (підпункту 5.1 пункту 5). Зокрема,  відповідач наполягав на виключенні зазначеного пункту, а позивачем пропозиція відповідача не прийнята.  Оскільки матеріалами справи не підтверджується факт врегулювання між сторонами    питання щодо нарахування пені та не надано доказів вирішення зазначеного питання у судовому порядку, судова колегія дійшла висновку про безпідставність  задоволення позовних вимог в частині стягнення пені та вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині   прийнято з порушенням норм  чинного законодавства, а отже підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів статті 49 ГПК України  при частковому  задоволенні позовних вимог   державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу  покладаються  на обидві сторони пропорційно  розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення господарського суду міста Києва від 07.08.2007 підлягає частковому скасуванню в частині  пені,  зазначене рішення в частині розподілу  судових витрат підлягає зміні.

У зв’язку з вищезазначеним,   апеляційна скарга  Комунального підприємства  по  утриманню житлового господарства Святошинського   району міста Києва підлягає  частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

.Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житловогогосподарства Святошинського   району міста Києва задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва  від 07.08.2007 у справі  №42/250 в частині стягнення з Комунального підприємства  по  утриманню житлового господарства Святошинського   району міста Києва на користь Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” 80000,00грн. пені скасувати.

3. У задоволенні позовних вимог  про стягнення Комунального підприємства  по  утриманню житлового господарства Святошинського   району міста Києва на користь Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” 80000,00грн. пені відмовити повністю.

4. Рішення господарського суду міста Києва  від 07.08.2007 у справі  №42/250 в частині розподілу судових витрат змінити.

5. Викласти абзац другий резолютивної частини рішення господарського суду міста Києва  від 07.08.2007 у справі  №42/250 у наступній редакції:

„Стягнути з Комунального підприємства  по  утриманню житлового господарства Святошинського   району міста Києва (03134, м.Київ, вул.Симиренка, 17, код 03366552) на користь Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” (01001, м.Київ, пл.І.Франка, 5, код 00131(вісім мільйонів двісті тридцять тисяч сімсот тринадцять)грн.63коп. - боргу; 1036113(один мільйон тридцять шість тисяч сто тринадцять)грн.11коп. - збитків від інфляції за час прострочення; 270441(двісті сімдесят тисяч чотириста сорок одну)грн.33коп. – трьох процентів річних з простроченої суми; 24320(двадцять чотири тисячі триста двадцять)грн.04коп.-державного мита; 114(сто чотирнадцять)грн.59коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

6. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва  від 07.08.2007 у справі  №42/250 залишити без змін.

7. Стягнути з Акціонерної енергопостачальної компанії „Київенерго” (01001, м.Київ, пл.І.Франка, 5, код 00131305) на користь Комунального підприємства  по  утриманню житлового господарства Святошинського   району міста Києва (03134, м.Київ, вул.Симиренка, 17, код 03366552) 400(чотириста)грн.00коп.-державного мита за подачу апеляційної скарги.

8. Видати наказ.

9. Видачу наказів доручити  господарському суду міста Києва.

10. Матеріали справи №42/250 повернути до Господарського суду  міста Києва.

Головуючий суддя

Судді

23.11.07 (відправлено)