СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.09.07                                                                                 Справа № 14/504пн-ад.

Суддя господарського суду Луганської області Лісовицький Є.А., розглянувши матеріали справи за позовом Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м.Луганська, м.Луганськ

До Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Луганську, м.Луганськ

про зобов’язання відшкодувати 5302 грн. 81 коп.

при секретарі судового засідання Андрущенко Г.М.

в присутності представників сторін:

від позивача –Момот О.В., дов. № 2666/01-01-20/01 від 26.06.07;

від відповідача –Лактіонова Н.М., дов. № 03/04 від 09.01.07;

Суть спору: заявлено вимоги про зобов’язання відповідача відшкодувати позивачу виплачену пенсію Погорілій В.А. по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 5220 грн. 97 коп. та суму витрат на виплату і доставку цієї пенсії в розмірі 81 грн. 84 коп.

Відповідач заперечує проти позову з мотивів, викладених у відзивах.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи,  суд, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянка Погоріла В. А. знаходиться на обліку в УПФУ в Артемівському районі м. Луганська з 1993 року. З 22.08.1993 року їй призначена пенсія за віком.

6 листопада 1999 року помер її чоловік внаслідок нещасного випадку на виробництві.

07.07.2004 року Погоріла В. А. написала заяву про перехід на пенсію в разі втрати годувальника, який номер внаслідок загального захворювання. Тим самим скривиш від УПФУ в Артемівському районі м. Луганська факт смерті чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Одночасно, з 01.10.2003 року Погоріла В. А. отримувала пенсію від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в разі втрати годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, яка передбачена ст. 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23.09.1999 року (далі - Закон 1105). Фактично Погоріла В. А. отримувала одночасно два різні види пенсії, що суперечить ст. 6 Закону України  «Про пенсійне забезпечення»від 05.11.1991 року.

З довідки Фонду № 02/1252 від 23.03.2007 року УПФУ в Артемівському районі м. Луганська дізналось, що Погоріла В. А. отримує пенсію у Фонді в разі втрати годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Після чого, 25.05.2007 року їй була призначена пенсія в разі втрати годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві і зроблено перерахунок пенсії.

Як зазначив позивач, різниця між фактично виплаченою пенсією і тою, яку повинна була отримувати пенсіонерка, буде утримуватися з її теперішньої пенсії.

Особова справа Погорілої В.А. підприємством була відповідачу передана 17 жовтня 2003 року. З 01.10.2003 та по теперішній час страхові виплати по втраті годувальника Погорілої В.А. здійснюється відповідачем.

Позивач вперше звернувся до відділення Фонду 22.02.07 з проханням надати інформацію про отримання страхових виплат по втраті годувальника та з якого періоду. 23.03.07 позивачу була надана інформація про отримання страхових виплат в разі втрати годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві Погорілої В.А. Розпорядженням Пенсійного фонду від 25.05.07,тобто з моменту одержання інформації відповідача, Погорілої В.А. було зроблено перерахунок з 07.07.04 по 31.05.07 в зв'язку з отриманням пенсії по втраті годувальника, та сума у розмірі 5302,81 грн. була включена до акту звірення за травень 2007 року.

Акт звірення з даною сумою підписаний не був.

УПФУ в Артемівському районі м. Луганська пред'являє до відшкодування суму пенсії Погорілої В. А. з 07.07.2004 року, з того часу, коли вона перейшла на пенсію в разі втрати годувальника, а саме 5220 грн. 97 коп. та суму витрат на виплату і доставку цієї пенсії в розмірі 81 грн. 84 коп.

Оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 Закону України „Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", (далі Закон 1105), Фонд зобов’язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров"я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії по втраті годувальника з цих причин.

Позивач здійснив виплати Погорілій В.А. пенсії в разі втрати годувальника 5220 грн. 97 коп. та поніс витрати на виплату і доставку цієї пенсії в розмірі 81 грн. 84 коп.

Отже, він має право на відшкодування даних витрат від особи, яка згідно вищезазначеного закону повинна здійснювати дані виплати.

Твердження відповідача, що ці виплати можуть стягуватись лише на централізованому рівні, оцінюються судом критично, оскільки, як  зазначив Верховний Суд України у постанові від 20.03.07, порядок відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку па виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків па виробництві та професійних захворювань від 4 березня 2003 р. № 5-4/4. не врегульовує спірних відносин, які виникли у даному випадку, оскільки встановлене ним правило підписання актів звірки розрахунків розраховано на відсутність спору.

У разі незгоди на підписання актів з боку Фонду соціального страхування від нещасних випадків вимоги про стягнення мають вирішуватись у судовому порядку в судах адміністративної юрисдикції.

З огляду на викладене, позовні вимоги слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено їх стягнення у даних випадках.

Згідно ст. 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що повний текст постанови буде виготовлений та підписаний 17.09.07.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Позов задовольнити.

2. Зобов’язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Луганську, м.Луганськ, вул.Леніна, 26, ідентифікаційний код 25938888 відшкодувати Управлінню Пенсійного фонду України в Артемівському районі м.Луганська, м.Луганськ вул.Ліньова, 106, ідентифікаційний код 21792301 виплачену пенсію Погорілій В.А. по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 5220 грн. 97 коп. та суму витрат на виплату і доставку цієї пенсії в розмірі 81 грн. 84 коп. Виконавчий лист видати.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 17.09.07.

Суддя                                                                                         Є.А.Лісовицький