КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2007                                                                                           № 36/280

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Корсака В.А.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Шульга А.В., Семенін О.А. (за довір.),

від відповідача - Краско І.В. (за довір.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Філії "Полтавська дирекція" АТ "Індустріально-експортний банк"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.09.2007

у справі № 36/280

за позовом                               Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра"

до                                                   Акціонерного товариства "Індустріально-експортний банк"

третя особа відповідача

третя особа позивача

про                                                  стягнення безпідставно списаних грошових коштів в сумі 216943,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста Києва передано позовні вимоги Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Щедра" про стягнення з Акціонерного товариства "Індустріально-експортний банк" неправомірно списаних коштів в сумі 216 943,96 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 24.09.2007 р.  у справі № 36/280   позов задоволено повністю.

Відповідач, не погоджуючись з прийнятим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення  від 24.09.2007 р.  скасувати, оскільки вважає, що воно прийнято судом внаслідок неповного з'ясування обставин справи, при порушенні норм матеріального права, у справі прийняти нове рішення, яким позові відмовити.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на помилковість висновків суду щодо неправомірного списання банком з рахунку позивача грошових коштів в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів та накладення арешту на грошові кошти відповідною постановою держвиконавця. Стверджує, що за умовами укладеного між сторонами кредитного договору (п.5.8.), положеннями ст..1071 ЦК України та ст..26 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, згідно яких у разі наявності простроченої кредитної заборгованості банк має право в безспірному порядку списувати кошти з поточного рахунку клієнту для погашення заборгованості за кредитним договором.

У відзиві позивач проти доводів апеляційної скарги заперечує, стверджує, що списання грошових коштів було здійснено відповідачем в порушення норм чинного законодавства, а тому рішення суду першої інстанції вважає законним та просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,  дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків у справі та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що між сторонами 10.06.2005 р. було укладено кредитний договір № 95/05, відповідно до якого позивачу було відкрито кредитну лінію в розмірі 500 000  гривень. В забезпечення кредитних відносин 13.06.2005 р. між сторонами укладено договір застави майбутнього урожаю насіння соняшнику на площі 986 га. урожайністю 20 ц. з 1 га. у кількості 1972 тонн по ціні 750 грн. за 1 тонну на суму 1 479 000 гривень, який повинен був бути зібраним у 2005 році.

20 жовтня 2005 р. постановою про арешт коштів боржника № 113-5/05-з, затвердженою в.о. начальника відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, було накладено арешт на кошти в сумі 583 563  грн. 50 коп., що містяться на всіх рахунках позивача у філії “Полтавська дирекція” Акціонерного товариства “Індустріально-експортний банк” та належать позивачу.  А також п.3 даної постанови заборонено відповідачу здійснювати будь-які додаткові операції з коштами позивача.

В період дії постанови про арешт коштів боржника № 113-5/05-з,  24.03.2006 р. боржником (позивачем) був відкритий поточний рахунок за № 7003 у відповідача - Акціонерному товаристві “Індустріально-експортний банк” (згідно довідки № 79-01/22-148 від 17.03.2007 р.)

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем двічі в період дії постанови держвиконавця про арешт грошових коштів позивача, було списано перераховані  в березні 2006 р. МПП “Альянс” позивачу на відкритий розрахунковий рахунок № 7003 грошові кошти  в сумі 60 000 грн. (згідно платіжного доручення № 4 від 24.03.2006 р.) та перераховані  в квітні 2006 р. грошові кошти в сумі 4 750 грн. (згідно довідки від 17.03. 2007 р. за № 79-01/22-148).

Дослідивши обставини справи, колегія не може погодитися із доводами апелянта щодо правомірності здійснених проведених списань грошових коштів з рахунку позивача з підстав того, що арешт згідно вказаної постанови держвиконавця поширювався лише на грошові кошти, що містилися на зазначеному держвиконавцем рахунку №7002 та інших рахунках позивача, що були відкриті на час винесення постанови про арешт, а тому дія  цієї постанови не поширюється  на нові рахунки, відкриті позивачем у філії відповідача, і зокрема, рахунок № 7003, з якого відповідачем були здійснені списання коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості. Судова колегія вважає ці доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги державного виконавця є обов'язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України."

Згідно ст.59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в разі  накладання арешту на кошти юридичних осіб, що знаходяться у банку, зупиняються  видаткові операції за рахунками цих юридичних осіб. Звільнення коштів з-під арешту здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Пунктом 10.3   «Інструкції  про  безготівкові  розрахунки  в  Україні   в

національній валюті», затверджена постановою Правління Національного Банку України від  21.01.2004  р. №22, передбачено, що якщо  в  документі  про  арешт  коштів  не  зазначено конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладено арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної   цим документом арешт накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті у банку.

Частиною 2 п. 10.6 вказаної Інструкції передбачено, що під час дії арешту коштів банк протягом операційного дня зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта та здійснює арешт усіх надходжень на рахунок клієнта до забезпечення суми коштів, що зазначена в документі про арешт коштів, або до отримання передбачених законодавством документів про звільнення коштів з-під арешту.

Норми законодавства в редакції, що діяла на час винесення постанови про накладення арешту та проведення списань грошових коштів, не містили застережень відносно того, що арешт застосований відповідною постановою поширюється лише на рахунки, відкриті клієнтом до винесення постанови про арешт коштів. Враховуючи вимоги чинного законодавства, колегія погоджується із висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідач був зобов'язаний накласти арешт на рахунок №7002 та всі інші рахунки позивача (які існували на час винесення постанови або ті, які будуть відкриті в подальшому, в період дії арешту коштів боржника).

Чинне законодавство не містить виключення для можливості списання банком з рахунку  боржника  грошових коштів (зокрема, в порядку договірного списання, яке передбачене ст. 1071 ЦК України та п. 5.8 кредитного договору) під час дії постанови про арешт коштів.

Провівши списання  в березні, квітні 2006 р. грошових коштів з рахунку позивача, відкритого після прийняття постанови про арешт грошових коштів, однак протягом її дії, відповідачем було порушено заборону щодо здійснення будь-яких додаткових операцій з коштами позивача в межах забезпеченої арештом суми.

З приводу проведеного відповідачем в рахунок часткового погашення кредитної заборгованості договірного списання  грошових коштів  в розмірі 152 193,96 грн. з рахунку позивача №7003, яке було здійснено в період дії  мораторію на задоволення вимог кредиторів, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи, 23.05.2006 р. Господарським судом Полтавської області у справі №7/57-06 було винесено ухвалу про порушення  провадження у справі про банкрутство відносно позивача та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з наслідками, передбаченими ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

01.06.2006 р. на поточний рахунок позивача - ТОВ «Щедра» в АТ «Індекс-Банк» №7003 було здійснено переказ грошових коштів в розмірі 152 193,96 грн., отриманих від реалізації заставленого майна. Цього ж дня відповідачем в рахунок часткового погашення простроченої кредитної заборгованості були списані відповідачем вказані грошові кошти.

Доводи відповідача щодо правомірності проведення такого списання грошових коштів у відповідності  до п.5.8 кредитного договору, положень ст. 1071 ЦК України, якими передбачено право банку здійснювати самостійне списання грошових коштів без додаткових погоджень із позивачем для погашення заборгованості, судовою колегією не можуть бути прийняті до уваги як обґрунтовані, оскільки спростовуються наступним.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховується неустойка, не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів.

Судова колегія звертає увагу на те, що мораторій поширюється на усі види забезпечення виконання зобов'язань неплатоспроможного боржника, щодо якого порушено справу про банкрутство. Мораторій, зокрема, зупиняє заходи звернення стягнення на заставлене майно та майно, яке знаходиться у податковій заставі, виконання зобов'язання боржника його поручителем, гарантом, страховиком тощо (згідно з п. 2.4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання, пов'язані з введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 19.03.2002 р.).

Дослідивши обставини справи та враховуючи особливість спірних правовідносин сторін, введений судом мораторій на задоволення вимог кредиторів, колегія  приходить до висновку, що на підставі укладеного між сторонами кредитного договору ( п.5.8.), договору банківського рахунку, положень ст.1071 ЦК України , самостійне списання банком грошових коштів з такого рахунку законом забороняється.

Отже, дії відповідача по списанню грошових коштів у розмірі 152 193,96 грн. є незаконним, оскільки на момент такого списання діяла постанова Державної виконавчої служби Лубенського району Полтавської області про накладення арешту №113-5/05-3 від 20.10.2005 р., а також поширювався мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою Господарського суду Полтавської області у справі №7/57-06 від 23.05.2006 року.

За таких обставин у відповідності до положень абз.2 п.32.3.2 ст.32 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні”, колегія приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо повернення відповідачем позивачу неправомірно списаних коштів в сумі 216943,96 грн. та вважає, що оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам та зібраним у справі доказам, а відтак відсутні підстави для його скасування чи зміни. Апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв’язку з чим,  задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Філії „Полтавська дирекція” Акціонерного товариства „Індустріально-експортний банк”  залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду   м. Києва  від 24.09.2007 р.  у справі № 36/280 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 36/280  повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді