ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 вересня 2007 р.

№ 32/177

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого  судді

Кривди Д.С.

суддів :

Мачульського Г.М., Шаргала В.І.

за участю представників сторін

позивача

Бочковського А.С. дов. б/н від
19.02.2007 р. Гребенюка С.О. дов. №30/07 від 25.09.2007 р.

відповідачів

1. Касперчук З.В. дов. б/н від
03.08.2007 р.    Якименка М.М. дов. б/н
від 13.08.2007 р. 2.  Цепляєва С.В.
дов. б/н від 24.09.2007 р. 3.  Таксера
В.З. дов. б/н від 24.09.2007 р. 4. ОСОБА_2. дов. №3153 від 30.07.2007 р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення

господарського суду м. Києва від
23.05.2007 р.

у справі

№32/177 господарського
суду м. Києва

за позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "ВАСА"

до

1.          Акціонерного товариства закритого
типу "Едем і К" 2.
Відкритого акціонерного товариства "Всеукраїнська інвестиційна
компанія "ВІНКО" 3.
Товариства з обмеженою відповідальністю "Фондовий центр
"ЛАД" 4.          ОСОБА_1

про

визнання недійсним договору

В С Т А Н О В
И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „ВАСА” (надалі ТОВ „ВАСА”) звернулося до господарського суду
міста Києва з позовом до Акціонерного товариства закритого типу „Едем і К”
(надалі ЗАТ „Едем і К”), Відкритого акціонерного товариства „Всеукраїнська
інвестиційна компанія „Вінко” (надалі ВАТ „Вінко”), Товариства з обмеженою
відповідальністю „Фондовий центр

Доповідач: Шаргало В.І.

„ЛАД” (надалі ТОВ „Фондовий центр
„ЛАД”) та ОСОБА_1. про визнання недійсним договору №К-2-10 купівлі-продажу
цінних паперів, укладеного 02.03.2006 р. між ТОВ „Фондовий центр „ЛАД”
(Продавець) та ОСОБА_1. (Покупець), за яким остання придбала 13 713 простих
іменних акцій ЗАТ „Едем і К” номінальною вартістю 1 грн. кожна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
спірний договір купівлі-продажу цінних паперів суперечить вимогам
законодавства, оскільки ЗАТ „Едем і К” не здійснювало випуску акцій, тому ніхто
з акціонерів  ЗАТ „Едем і К"  не мав права відчужувати акції товариства, а
також укладенням такого договору порушені права позивача на управління ЗАТ
„Едем і К” і переважне право на придбання акцій у разі їх випуску.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 23.05.2007 року (суддя Хрипун О.О.) позов задоволено, визнано
недійсним договір №К-2-10 купівлі-продажу цінних паперів від 02.03.2006 р. укладений
між ТОВ „Фондовий центр „ЛАД”, яке діяло на підставі укладеного з ВАТ „Вінко”
договору на брокерське обслуговування №1У-6;1106-К від 12.10.2003 р., та
громадянкою України ОСОБА_1.

Судове рішення мотивоване тим, що
договір по відчуженню акцій, які не були випущені, позбавлений предмету, що є
істотною умовою будь-якого договору відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України, а тому такий договір суперечить вимогам ст. ст. 196, 203, 215, 655,
656, 658 Цивільного кодексу України та має бути визнаний недійсним на підставі
ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим у
справі рішенням, ОСОБА_1. звернулась до Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом попередньої
інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення від
23.05.2007 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.
Скаржник звертає увагу касаційної інстанції на те, що суд першої інстанції
прийшов до суперечливих та взаємовиключних висновків про відсутність предмету
спірного договору та визнання його недійсним, не приділив належної уваги
питанню правомірності звернення ТОВ „ВАСА” з позовом та надав неправильну
юридичну оцінку встановленим обставинам справи.

ЗАТ „Едем і К” надало відзив на
касаційну скаргу в якому підтримує скаргу і просить скасувати рішення суду
першої інстанції у справі і постановити нове рішення про відмову у позові.

У відзиві на касаційну скаргу
позивач ТОВ "ВАСА" просить касаційну скаргу залишити без задоволення,
а постановлене у справі судове рішення -без зміни, як таке, що відповідає
обставинам справи та чинному законодавству.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія Вищого господарського суду вважає, що
касаційна скарга підлягає  задоволенню з
наступних підстав.

Господарським судом міста Києва
встановлено, що 15.07.1996 р. за наслідками відкритого продажу державних
пакетів акцій між ВАТ „Вінко” та Фондом державного майна України був укладений
договір №КПП-140, згідно умов якого Фонд державного майна України мав передати
ВАТ „Вінко” пакет акцій ЗАТ „Едем і К” у кількості 13713 шт. та вартістю 13713
грн., що складає 22,33 % статутного фонду товариства.

На підставі цього договору
05.11.1996 р. до статуту та установчого договору ЗАТ „Едем і К” було внесено
відповідні зміни про те, що розмір внеску ВАТ „Вінко” складає 13 713 грн., або
13 713 акцій, що становить 22,33% статутного фонду. Згідно зі статутом в
редакції від 05.11.1996 р. та установчим договором позивач ТОВ
"ВАСА" також є акціонером ЗАТ "Едем і К" і йому належить
відповідно 10 000 грн., або 10 000 акцій, що становить 16,28% статутного фонду.

06.09.1996 р. Фондом державного
майна України видано наказ №1056 „Про завершення приватизації АТ „Едем і К”,
відповідно до якого ВАТ „Вінко” передано пакет акцій ЗАТ „Едем і К” у кількості
13 713 шт. та зобов'язано ЗАТ „Едем і К” здійснити видачу акцій (сертифікатів)
ВАТ „Вінко” та іншим покупцям за аукціоном.

Судом першої інстанції встановлено,
що акції ЗАТ „Едем і К” як на час приватизації, так і на час розгляду справи
фактично випущені не були. На підставі матеріалів справи суд також
прийшов до висновку, що згідно вказаного договору купівлі-продажу від
15.07.1996 р. ВАТ „Вінко” набуло  право
на отримання відповідної кількості акцій після їх випуску.

Як вбачається зі змісту рішення від
23.05.2007 р., в подальшому ЗАТ „Едем і К” власні акції не випускало та
реєстрації випуску акцій в Державній комісії з цінних паперів та фондового
ринку не здійснювало.

02.03.2006 р. між  ТОВ „Фондовий центр „ЛАД”, яке діяло на
підставі укладеного з ВАТ „Вінко” договору на брокерське обслуговування
№1-У-6;1106-К від 12.10.2003 р. та замовлення №1-У-6;1106-К/10, з одного боку,
та громадянкою України ОСОБА_1., з другого боку, був укладений спірний договір
№ К-2-10 купівлі-продажу цінних паперів.

За вказаним договором ТОВ „Фондовий
центр „ЛАД”, виступаючи як продавець, зобов'язувалось передати у власність
ОСОБА_1. пакет акцій ЗАТ „Едем і К” у кількості 13 713 шт. простих іменних
цінних паперів, (номінальна вартість 1 акції
становить 1 грн.), що, відповідно, дорівнює  22,33% статутного капіталу ЗАТ „Едем і К”.

Аналізуючи договір №К-2-10
купівлі-продажу цінних паперів від 02.03.2006р., господарський суд міста Києва
прийшов до висновку про його безпредметність, внаслідок чого визнав спірний
договір недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу
України.

Проте, з таким висновком суду
першої інстанції не можна погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною
першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу
України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності
правочину. Однією з таких вимог є відповідність змісту правочину Цивільному
кодексу України, іншим актам цивільного законодавства,  а
також моральним  засадам
суспільства.

В свою чергу, зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1
ст. 628 Цивільного кодексу України).

При цьому, зі змісту статті 215
Цивільного кодексу України випливає, що визнати недійсним можливо лише
укладений договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 638
Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними
умовами  договору є умови про предмет
договору, умови,  що визначені законом як  істотні
або  є  необхідними
для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою
хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом першої інстанції не вказано,
які саме умови договору №К-2-10 купівлі-продажу цінних паперів від 02.03.2006
р. суперечать актам цивільного законодавства, посилання суду на ст. 234 Цивільного
кодексу України, яка визначає правові наслідки фіктивного правочину, не
обґрунтоване належним чином. Визнання спірного договору недійсним, як
неукладеного, тобто такого, що позбавлений предмету, не відповідає вказаним
вище нормам законодавства. Встановивши, що спірний договір не є укладеним,
господарський суд має припинити провадження по справі на підставі п.1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу України.

Разом з тим, не можна погодитись з
висновком господарського суду м. Києва про відсутність предмету договору
№К-2-10 купівлі-продажу цінних паперів від 02.03.2006 р., оскільки такий
висновок є наслідком невірної юридичної оцінки обставин справи.

В ст. 637 Цивільного кодексу
України зазначено, що тлумачення умов договору здійснюється відповідно до
статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися
також типові умови (типові
договори),  навіть  якщо
в  договорі  немає посилання на ці умови.

Згідно ч. 4. ст. 213 Цивільного
кодексу України якщо за правилами,  встановленими  частиною
третьою цієї статті, немає
можливості  визначити  справжню
волю особи, яка вчинила  правочин,
до уваги беруться мета   правочину, зміст
попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи, досліджених
судом першої інстанції, вбачається, що в процесі приватизації АТ „Едем і К” ВАТ
„Вінко” та інші покупці за результатами аукціону не могли придбати акції
відповідача 1, оскільки не було проведено їх емісії.

Отже за договором
№КПП-140 від 15.07.1996р. до ВАТ „Вінко”, фактично,
перейшло право на частку в статутному фонді (капіталі) ЗАТ „Едем і К”, на
розмір якої відповідачу 2 мали бути передані акції в кількості 13713 шт. після
здійснення їх випуску товариством.

Згідно зі змістом ст.6 Закону
України від 23.02.2006  № 3480-IV „Про
цінні папери та фондовий ринок” акція -це іменний цінний папір, який посвідчує
майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства,
а також немайнові права, передбачені законодавством.

В даному випадку ЗАТ „Едем і К” на
протязі більш як 10 років не здійснило випуску акцій у встановленому законом
порядку.

Оскільки випуск акцій не проводився,
ВАТ
„Вінко” та інші учасники (засновники)  ЗАТ
„Едем і К”, в т. ч. і позивач, не набули прав власності на акції,
проте зберегли право на отримання певної частки акцій у разі їх випуску ЗАТ
„Едем і К” і набули прав на частки в статутному фонді (капіталі) відповідача 1
та, відповідно, ті корпоративні права, які випливають з їх статусу учасників
(засновників) господарського товариства.

Відповідно до ст. 167
Господарського кодексу України корпоративні права -це права особи, частка якої
визначена у статутному фонді (майні) організації, що включають правомочності на
участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отриманні певної
частки прибутку (дивідендів) у даної організації та активів у разі ліквідації
останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом
та статутними документами.

Власник володіє, користується та на
власний розсуд розпоряджається належним йому майном.

Обмеження учасника (засновника) у
праві припинити свою участь в товаристві, зокрема, шляхом відчуження його
корпоративних прав, не є правомірним.

Статут ЗАТ „Едем і К” містив лише
окремі обмеження щодо порядку відчуження належних акціонерам акцій, зокрема:
згоду товариства на відчуження іменних акцій (п. 3.5 Статуту); першорядне право
лише одного з акціонерів, а саме приватної виробничо-впроваджувальної фірми
"ВЕРЕКС", викупу акцій товариства (п. 3.10 Статуту); придбання
товариством випущених акцій за рішенням загальних зборів (п.4.1 Статуту). Ні
ЗАТ „Едем і К” в особі повноважних органів, ні фірма "ВЕРЕКС" не
заявляли про порушення їх, передбачених Статутом, прав при укладенні спірного
договору і не просили визнати цей договір недійсним з цих підстав.

Таким чином, з урахуванням вказаних
норм та правил тлумачення правочинів, під предметом договору №К-2-10
купівлі-продажу цінних паперів від 02.03.2006 р. слід розуміти відчуження
належних ВАТ „Вінко” корпоративних прав, які випливають з частки ВАТ
„Вінко” в статутному капіталу ЗАТ „Едем і К”,
зокрема, права на отримання 13 713 шт. акцій ЗАТ „Едем
і К” після здійснення їх емісії.

Висновок суду першої інстанції про
безпредметність спірного договору є помилковим, оскільки в такому разі
безпредметними слід вважати і всі інші договори купівлі-продажу пакетів акцій,
укладені з Фондом державного майна України за результатами аукціону в 1996 році
та в подальшому. В тому числі, за аналогічних підстав безпредметним (таким, що
не був укладений) слід вважати і договір, згідно якого позивач набув
корпоративні права, за захистом яких він звернувся до суду.

Доводи щодо порушення відповідачами
вимог ст. ст.196, 655, 656, 658 Цивільного кодексу України не знайшли свого
підтвердження під час перегляду рішення господарського суду м. Києва в
касаційному порядку.

Таким чином, відсутні як підстави
для висновку про те, що спірний договір не був укладений, так і підстави для
визнання його недійсним.

Не можна також погодитись з
висновком суду першої інстанції про порушення внаслідок укладання спірного
договору № К-2-10 прав позивача.

Відповідно до п. 4 Роз'яснення
Вищого арбітражного суду України
N 02-5/111 від 12.03.1999р. „Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними”, якщо чинне законодавство не
визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням
угод недійсними, господарському
суду  для вирішення питання про
прийняття позовної заяви  слід  керуватися
правилами статті 2 Господарського процесуального кодексу України. Отже,
крім  контрагентів  за
договором,  прокурора,  державних та інших органів  позивачем
у  справі  може
бути  будь-яке  підприємство, установа,  організація,
чиї права та охоронювані законом інтереси порушує ця угода.

Права акціонера (учасника)
товариства чітко визначені законом та статутом. В рішенні Конституційного Суду
України  від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004 у
справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) вказано, що
поняття „охоронюваний законом інтерес” треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у
суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом
судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення потреб,
які не суперечать законодавству, суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності тощо.

Відповідно до вказаного рішення
Конституційного Суду України  легітимні
інтереси акціонерного товариства формуються його вищими органами і захищаються
в суді не окремим акціонером, індивідуальні інтереси якого можуть суперечити як
інтересам інших акціонерів, так і законним інтересам усього товариства.
Акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси
(які не є тотожним інтересу акціонерного товариства в цілому) шляхом звернення
до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним
товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього
товариства.

З матеріалів справи вбачається, що
ТОВ „ВАСА” не є стороною спірного договору. Обсяг його прав, як акціонера ЗАТ
„Едем і К”,  і доля в статутному фонді
товариства  після укладення спірного
договору залишилися незмінними.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
„ВАСА”, суд першої інстанції дійшов взаємовиключних висновків, оскільки з
одного боку вказав на відсутність предмету договору купівлі-продажу не
випущених акцій, а з іншого  боку -  погодився, що такий договір суперечить ч. 3
ст. 81 Господарського кодексу України та порушує переважне право акціонера на
придбання акцій шляхом вчинення аналогічного правочину.

Посилання в рішенні суду на ч. 3
ст. 81 Господарського кодексу України безпідставне, оскільки ні ТОВ „ВАСА”, ні
ВАТ „Вінко” не є власниками акцій (акціонерами) ЗАТ „Едем і К”, а предметом
спірного договору №К-2-10 було відчуження корпоративних прав, а не акцій. Крім
того позовні вимоги про перевід на нього прав покупця за спірним договором, як
то передбачено ст. 362 Цивільного кодексу України, ТОВ "ВАСА" не
заявляло.

Господарський суд першої інстанції
також залишив поза увагою ту обставину, що згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України визнання недійсним спірного договору матиме наслідком
повернення корпоративних прав, які випливають з 22,33% частки в статутному
капіталі ЗАТ „Едем і К”, від ОСОБА_1. до ВАТ „Вінко”, що жодним чином не вплине
на права позивача щодо цієї частки. Отже, обраний позивачем спосіб захисту не
спрямований на відновлення його власних порушених прав або охоронюваних законом
інтересів.

Таким чином, договір №К-2-10
купівлі-продажу цінних паперів від 02.03.2006 р. не
порушує права ТОВ „ВАСА”, а заявлені ТОВ „ВАСА” вимоги не спрямовані на захист
прав або законних інтересів позивача, що є підставою для відмови в їх
задоволені.

Крім того, суд безпідставно залучив
до участі у справі в якості відповідача ЗАТ „Едем і К” не звернувши увагу на
те, що жодних вимог до вказаної особи позивачем не заявлено.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного суду  України  від 29.12.1976  N  11  „Про судове рішення”,  рішення є законним тоді, коли суд,  виконавши всі вимоги  процесуального законодавства і всебічно
перевіривши всі обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права,  що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини,
що  мають  значення
для  даної справи,  висновки суду стосовно встановлених обставин
і правові  наслідки  є вичерпними, відповідають  дійсності і підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому засіданні.

За наведених вище обставин, колегія
Вищого господарського суду України вважає рішення господарського суду м. Києва
від 23.05.2007 р. таким, що не відповідає вимогам щодо законності та
обґрунтованості судового рішення, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.
Оскільки у справі немає необхідності у додатковому з'ясуванні обставин справи,
колегія вважає за можливе постановити нове рішення про відмову ТОВ
"ВАСА" у позові.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,
-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.

Рішення господарського суду м.
Києва від 23.05.2007р. у справі №32/177 скасувати.

Постановити нове рішення.

Товариству з обмеженою
відповідальністю "ВАСА" в позові відмовити.

Головуючий  суддя

Кривда Д.С.

Суддя

Мачульський Г.М.

Суддя

Шаргало В.І.