СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

10 грудня 2007 року
Справа № 2-27/9856-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Щепанської О.А.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Горошко Н.П.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: Тябіної Світлани Тимофіївни, довіреність №б/н   від 06.12.2007,  Державного підприємства Пансіонат "Дружба";

відповідача: Чурочкіна Андрія Борисовича, довіреність №2454/9/10-014   від 03.12.2007,  Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим;

відповідача: Хайбулаєвої Ельзари Рафіківни, довіреність №4154/х   від 13.09.2006,  Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим;

3-ої особи: не з'явився,   підприємство "Реміз-2000";

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Воронцова Н.В.) від 20.09.2007 року у справі № 2-27/9856-2007А,

за позовом           Державного підприємства "Пансіонат "Дружба" (вул. Чатирдагська, 1, Алушта, 98500)

до           Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а, Алушта, 98500)

3-тя особа  підприємство "Реміз-2000"  (вул. Артилерійська, 90, Сімферополь, 95000)

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.09.2007 року у справі №2-27/9856-2007А (суддя Воронцова Н.В.) задоволено позов Державного підприємства "Пансіонат "Дружба" до Державної податкової інспекції у місті Алушті  Автономної Республіки Крим, за участю третьої особи - підприємства "Реміз-2000" про скасування податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду,  Державна податкова інспекція у місті Алушті  Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову господарського суду першої інстанції, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач вказує на те, що податкові повідомлення - рішення є такими, що винесені обґрунтовано та у відповідності до норм чинного законодавства України.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення скарги заперечував, просив постанову господарського суду Автономної Республіки Крим залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Представник 3-ої особи в судове засідання не з’явився, про причини неприбуття в судове засідання суд не повідомив. Про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином - рекомендованою кореспонденцією.

Відповідно до пункту 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

На підставі та за правилами статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України,  розглянувши справу, судова колегія встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач - державне підприємство "Пансіонат "Дружба" звернувся до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до відповідача про скасування податкових повідомлень - рішень від 21.12.2006 №/0, №/0, №/0 з урахуванням рішення ДПА в Автономній Республіці Крим від 05.04.2007  №828/10/25-021 (3312/7/25-021), прийнятого за розглядом повторної скарги (податкові повідомлення - рішення від 18.06.2007 №/3, №/3, №/3 ).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував  тим, що відповідачем фактично було проведено повторну перевірку без достатніх правових підстав. Повідомлення про дату і час розгляду в суду питання про надання дозволу на проведення позапланової перевірки позивачем отримано не було. Також позивач вказав, що витрати на придбання запасів у підприємства "Реміз - 2000" протягом 2005 - 2006  підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, віднесені до складу валових витрат згідно до вищезазначених норм законодавства та відображені в деклараціях з податку на прибуток підприємства у відповідні податкові періоди. До того ж, договір купівлі - продажу, укладений позивачем з підприємством "Реміз - 2000" недійсним у встановленому законом порядку не визнаний. Позивач вказує на той факт, що він не можу нести відповідальність як за несплату податків продавцем - "Реміз - 2000", або його контрагентів, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включений до Єдиного державного реєстру. Податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість, податок на прибуток та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем або його контрагентами, оскільки чинним законодавством України не встановлено підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

На підставі викладеного, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 03.07.2007  було залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - підприємство "Реміз - 2000".

Крім того, позивач заявою від 10.09.2007 уточнив позовні вимоги та просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Алушта від 21 грудня 2006 року №/0, №/0, №/0 з урахуванням рішення Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим від 5 квітня 2007 року №828/10/25-021 (3312/7/25-021), прийнятого за розглядом повторної скарги (податкові повідомлення-рішення від 18 червня 2007 року №/3, №/3, №/3 ).

Також, позивач в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в місті Алушті від 21 грудня 2006 року №/0, №/0, №/0 та від 18 червня 2007 року №/3, №/3, №/3.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин і додержання норм матеріального і процесуального права при прийнятті судом першої інстанції постанови, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 08.12.2006  по 11.12.2006  відповідачем була проведена виїзна позапланова документальна перевірка позивача з питання повноти та правильності сплати податків по взаємовідносинам з підприємством "Реміз - 2000" за період з 01.04.2003  по 30.04.2006.

За  результатами перевірки було складено акт №1906/23/20668317 від 12.12.2006.

В ході проведення перевірки відповідачем було встановлено наступні порушення:

1.по податку на прибуток: порушено підпункт  5.2.1 пункту  5.2 статті 5, підпункт  5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств",    в наслідок чого було донараховано податку на прибуток в сумі 21396 грн., у тому числі по періодам:

-          1 півріччя 2005  - 800грн.;

-          9 місяців 2005   -   20900грн.;

-          2005  - 21100грн.;

-          1 півріччя 2006  - 296грн.

2.по податку на додану вартість: встановлено порушення підпункту  7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість",   в наслідок   чого за період, який перевірявся, було донараховано податку на додану вартість у розмірі 16878 грн. за 2005, у тому числі по періодам:

-          червень - 610 грн., липень - 5268 грн., серпень - 6486 грн., вересень - 4375грн., жовтень - 139 грн.;

-  зменшено суму бюджетного відшкодування в сумі 236 грн. за квітень 2006.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем було винесено податкові повідомлення - рішення №/0 від 21.12.2006, відповідно до якого було визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 25462,50грн., з якого 16975,00грн. за основним платежем і 8487,50грн. штрафні санкції; №/0 від 21.12.2006, відповідно до якого було визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток у розмірі 32094,00грн., з якого 21396,00грн. за основним платежем і 10698,00грн. штрафних санкцій і №/0 від 21.12.2006, відповідно до якого було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість з жовтень 2005  в сумі 139,00грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 170,00грн.

Отже, не погодившись з вказаним, позивач у справі звернувся зі скаргою вих. №1 від 05.01.2007  до Державної податкової інспекції в місті Алушті.

За результатами розгляду вказаної скарги, Державною податковою інспекцією в місті Алушті було винесено рішення від 27.01.2007 вих.. №391/10/23, яким спірні податкові повідомлення - рішення були залишені без змін, а скарга без задоволення.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з повторною скаргою вих.. №14 від 08.02.2007  до Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці  Крим.

За результатами розгляду повторної скарги, Державною податковою адміністрацією в Автономній Республіці Крим було винесено рішення від 05.04.2007 №828/10/25-012, відповідно до якого було залишено без змін податкове повідомлення - рішення від 21.12.2006 №/0; відмінив податкове повідомлення - рішення від 21.12.2006  №/0 в частині застосування штрафних санкцій по податку на прибуток в сумі 28,80грн. (10698,00грн. - 10669,20грн.) і податкове повідомлення - рішення від 21.12.2006  №/0, а також рішення Державної податкової інспекції в місті Алушті №391/10/23 від 27.01.2007,  прийняте за результатами розгляду первинної скарги заявника, у вказаних частинах; донараховано податкове зобов'язання по податку на додану вартість в загальній сумі 208,50грн.  (податок на додану вартість в сумі 139,00грн. і штрафні санкції по податку на додану вартість в сумі 69,50грн.).

За результатами оскарження відповідачем було прийнято податкові повідомлення - рішення від 11.04.2007 №/2, №/2, №/2.

Не погодившись з вказаним, позивач звернувся з повторною скаргою до Державної податкової адміністрації України.

Державною податковою адміністрацією України рішенням про результати розгляду повторної скарги від 14.06.2007 №5742/6/25-0115 скаргу позивача залишено без задоволення та залишено без змін податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції в місті Алушті від 21.12.2006  №/0, №/0, №/0 з урахуванням рішення Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим від 05.04.2007  №828/10/25-021, прийнятого за результатами розгляду повторної скарги.

Крім того відповідачем було винесено податкові повідомлення - рішення від 18.06.2007  №/3, відповідно до якого було визначено податкове зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 25462,50грн., з якого 16975,00грн. за основним платежем і 8487,50грн. штрафні санкції; №/3, відповідно до якого було визначено податкове зобов'язання по податку на прибуток у розмірі 32065,20грн., з якого 21396,00грн. за основним платежем і 10669,20грн. по штрафним санкціям; №/3, відповідно до якого було визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 208,50грн., з якого 139,00грн. основного платежу і 69,50грн. штрафних санкцій.

За таких обставин справи, позовні вимоги необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, вказана перевірка була проведена на підставі постанови Київського районного суду міста Сімферополя від 20.07.2006 відповідно до якої було надано дозвіл посадовим особам Державної податкової адміністрації в Автономній Республіці Крим на проведення позапланової документальної перевірки строком на 10 робочих днів з дати початку проведення перевірки позивача по справі з питання повноти і правильності сплати по взаємовідносинам, зокрема, підприємством "Реміз 2000", за період з 01.04.2003  по 01.04.2006.

Статтею 11 -1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" вказано, що позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і наведено обставини для її проведення.

Згідно з пунктом 8 частини 6 статті 11-1 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" у разі, коли вищестоящий орган державної податкової служби в порядку контролю за достовірністю висновків нижчестоящого органу державної податкової служби здійснив перевірку документів обов'язкової звітності платника податків або висновків акта перевірки, складеного нижчестоящим контролюючим органом, та виявив їх невідповідність вимогам законів, що призвело до ненадходження до бюджетів сум податків та зборів (обов'язкових платежів). Позапланова виїзна перевірка в цьому випадку може ініціюватися вищестоящим органом державної податкової служби лише у тому разі, коли стосовно посадових або службових осіб нижчестоящого органу державної податкової служби, які проводили планову або позапланову виїзну перевірку зазначеного платника податків, розпочато службове розслідування або порушено кримінальну справу.

У даному випадку відсутнє посилання на службове розслідування або кримінальну справу та відсутній наказ Державної податкової адміністрації України.

Позапланова виїзна перевірка може здійснюватися лише на підставі рішення суду. Орган державної податкової служби, який ініціює проведення позапланової виїзної перевірки, подає до суду письмове обґрунтування підстав такої перевірки та дати її початку і закінчення, склад осіб, які будуть проводити таку перевірку, документи, які свідчать про виникнення підстав для проведення такої перевірки, інформацію про вид та кількість перевірок, проведених органами державної податкової служби щодо суб'єкта господарської діяльності та наслідки таких перевірок за попередні три роки, а також на вимогу суду - інші відомості. У розгляді питання про надання дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки мають право брати участь представники суб'єкта господарської діяльності. Повідомлення про місце, дату та час розгляду питання про надання дозволу на проведення позапланової виїзної перевірки направляється не пізніше ніж за три робочі дні до дати такого розгляду. Таке повідомлення, у порушення встановленого порядку, підприємство не отримало.

До того ж, сама постанова Київського районного суду міста Сімферополя позивачу пред'явлена не була.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 №509-ХІІ (зі змінами та доповненнями) позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена в планах роботи органу державної податкової служби і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин перелічених у зазначеній статті, у тому числі - коли за наслідками перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків законів України про оподаткування, валютного законодавства, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом десяти робочих днів з дня отримання запиту.

Запит щодо взаємовідносин з підприємством "Реміз-2000" за період з 01.04.2003 по 30.04.2006  Державною податковою інспекцією в місті Алушті направлений не був.

Під час проведення перевірки було встановлено, що третьою особою у справі (продавець) і позивачем у справі (покупець) було укладено договір купівлі - продажу товарів №55 від 01.07.2005.

Згідно з пунктом 1 вказаного договору третя особа продає, а позивач купує продукти харчування зі ціною відповідно до прайс - листа.

Третьою особою було надано документи, відповідно до яких у перевіряємому періоді продукти купувалися у суб'єктів господарської діяльності, статутні документи яких визнано недійсними, що тягне за собою недійсність всіх документів, наданих цими суб'єктами господарювання, в тому числі угод та накладних з наступними суб'єктами господарювання: товариством з обмеженою відповідальністю "Постачальник - ПТК",  товариством з обмеженою відповідальністю "Єрматекс",  товариством з обмеженою відповідальністю "Леокос",  товариством з обмеженою відповідальністю "Дон - Вен",  товариством з обмеженою відповідальністю "Торгцентр - БГТ".

Судом першої інстанції   було   зроблено   запити   до   відповідних   судів   з   метою  отримання відповідних судових рішень.

На адресу суду першої інстанції надійшли відповідні судові рішення про визнання недійсними установчих документів контрагентів підприємства "Реміз - 2000".

Відповідно до пункту 1.32 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", господарська діяльність - це будь - яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Згідно з  абзацом 4 підпункту  5.3.9 пункту  5.3 статті 5 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств" (в редакції, чинній на час виникнення відповідних правовідносин), до складу валових витрат не належать будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення податкового обліку.

Як встановлено підпунктом 11.2.1 пункту 11.2 статті 11 Закону "Про оподаткування прибутку підприємств", датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, що припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

•          дата списання коштів із банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

•          дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що витрати на придбання запасів у підприємства "Реміз-2000" протягом 2005-2006 років підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, віднесені до складу валових витрат згідно до вищезазначених норм законодавства та відображені у деклараціях з податку на прибуток підприємства у відповідні податкові періоди.

Відповідно до пункту 1. 7 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно з  підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закон України "Про податок на додану вартість" платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити певні реквізити, передбачені цим підпунктом.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт,   послуг)   не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань.

Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Відповідно до підпункту 7.2.3. пункту  7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається   у продавця товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5. пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними   деклараціями.

В матеріалах справи містяться всі необхідні податкові накладні, що підтверджують право позивача на податковий кредит. Дослідивши вказані податкові накладні, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вони складені у чіткої відповідності до вимог підпункту  7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закон України "Про податок на додану вартість".

Відповідно до підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з пунктом 25.2 Положення про реєстрацію платників податку на додану вартість датою виключення платника податку на додану вартість та анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість, яке відбувається у випадках прийняття судом рішення про відміну державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, про що є відповідне рішення суду (господарського суду), є відповідна дата прийняття рішення.

Проте, підприємство "Реміз - 2000", а саме воно було контрагентом позивача у справі за договором купівлі - продажу продуктів харчування, належним чином зареєстроване  як платник податку на додану вартість та його реєстрація скасована не була.

Відповідач не заперечує проти того факту, що на момент здійснення господарських операцій продавець - підприємство "Реміз-2000" не було виключено з Єдиного державного реєстру, а його установчі документи не були визнані недійсними.

У підтвердження обґрунтованості віднесення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість у періоді з червня 2005 року по квітень 2006 року позивачем були надані податкові накладні, які не мають недоліків та порядок заповнення яких відповідає встановленому чинним законодавством.

З 01.01.2004  вступив в силу Цивільний кодекс України від 16.01.2003.

Статтею 179 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.  Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, на думку судової колегії, суд першої інстанції вірно дійшов висновку проте, що  не вбачається, що при укладанні договору з третьою особою було порушено якусь з вищенаведених умов.

Відповідно до статей 9, 10 Закону України "Про систему оподаткування", для платників податків не передбачено право або зобов'язання вимагати від іншого платника податку будь - яких відомостей  (у тому числі і відомостей про реєстрацію платника податку, ведення будь - яких бухгалтерських книг, журналів та інше).

Згідно з статтею 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що помилковим є висновок працівників Державної податкової інспекції в місті Алушті про непідтвердження позивача права на податковий кредит з огляду на визнання рішенням суду недійсними установчих документів контрагентів "Реміз-2000" вже після здійснення господарських операцій, за якими ними були видані податкові накладні, та фактичну несплату податку до бюджету іншими контрагентами "Реміз-2000".

Визнання недійсними установчих документів юридичної особи та подальше анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість саме по собі не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи і до моменту виключення з державного реєстру, та не позбавляє правового значення виданих за такими господарськими операціями податкових накладних.

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість", платник податку - особа, яка згідно з цим Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

Платники податку, визначені у підпунктах "а", "в", "г", "д" пункту 10.1 статті 10 Закону України "Про податок на додану вартість", відповідають за дотримання достовірності та своєчасності визначення сум податку, а також за повноту та своєчасність його внесення до бюджету відповідно до закону (пункт 10.2 статті 10 Закону).

Отже, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем, або його контрагентами (у тому числі у разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця (позивача у справі) та суму бюджетного відшкодування.

Суд першої інстанції також вказав на той факт, що договір купівлі - продажу товарів №55 від 01.07.2005, укладений між позивачем і третьою особою у справі, у встановленому законом порядку недійсним не визнаний як і не надано доказів того, що було подано позов про визнання даної угоди недійсною.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадовці зобов'язані діяти тільки в межах повноважень і способом, які передбачені Конституцією України і Законами України.

Згідно з статтею 13 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", посадовці органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватись положень Конституції і Законів України, інших нормативно-правових актів, прав та інтересів громадян, що охороняються законом, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій, і повною мірою використовувати надані ним права.

Відповідно до статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Якщо особа, яка бере участь у справі, не може самостійно надати докази, то вона повинна зазначити причини, через які ці докази не можуть бути надані, та повідомити, де вони знаходяться чи можуть знаходитися. Суд сприяє в реалізації цього обов'язку і витребовує необхідні докази. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За таких обставин, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади , який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем вказане належним чином зроблено не було.

Таким чином, судова колегія вважає правомірним  висновок суду першої інстанції про те, що  позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

При викладених обставинах судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду вважає, що постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.09.2007 року у справі № 2-27/9856-2007А було прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.09.2007 року у справі № 2-27/9856-2007А підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.09.2007 року у справі № 2-27/9856-2007А залишити без змін.

2.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

3.Ухвалу може бути оскаржено до Вищого Адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя                                                                      О.А. Щепанська

Судді                                                                                                    К.В. Волков

Н.П. Горошко