ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2007 р.
Справа № 11/169-3106

11:00 год.

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі

при секретарі судового засідання

Розглянув справу

за позовом Тернопільської об’єднаної державної податкової інспекції, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя, вул. Галицька, 1, м. Тернопіль

За участю представників сторін

Позивача:         Переймибіда Р.Б. –податковий інспектор

Відповідача:     Панченко А.В. - юрисконсульт

Військового прокурора Тернопільського гарнізону:  Каспрів Р.І.

Суть справи:  Тернопільська об’єднана державна податкова інспекція, вул. Білецька, 1, м. Тернопіль звернулася у господарський суд Тернопільської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя, вул. Галицька, 1, м. Тернопіль про стягнення заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами у сумі 39695 грн. 66 коп.

Відповідно до ч.1 п. 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За результатами розгляду клопотання № 3/1785 від 09.10.2007р.  до участі у справі № 11/169-3106 залучено Військову прокуратуру Тернопільського гарнізону в порядку представництва інтересів держави на стороні відповідача - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернополя, вул. Галицька, 1, м. Тернопіль.

У судовому засіданні 09.10.2007 року оголошено перерву до 17.10.2007р. на 11 год. 00 хв.

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін роз’яснено належні їм права та обов’язки , передбачені статтями 49,51,59, 130 Кодексу адміністративного судочинства України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Прокурор та представник відповідача у судовому засіданні вважають заявлені позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими виходячи з наступного:

- позивач звернувся з позовною заявою про стягнення 39695,66 грн. податку з власників транспортних засобів за період 2001-2003 років;

- оскільки квартирно-експлуатаційний відділ міста Тернополя не є власником транспортних засобів, він не підпадає під визначення платника податку, яке містить стаття 1 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів”;

- відповідно до ст.5 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних силах України” військова частина  як  суб'єкт  господарської  діяльності  за своїми  зобов'язаннями  відповідає  коштами,  що  надходять  на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених  статей), а  в  разі  їх  недостатності  відповідальність  за зобов'язаннями військової частини несе Міністерство оборони України. Стягнення за зобов'язаннями військової частини не  може  бути звернено на майно, за нею закріплене.  Квартирно-експлуатаційний відділ міста Тернополя не має призначених кошторисів для сплати податку з власників транспортних засобів, а тому не може його заплатити.

- позивач проводить нарахування податку з власників транспортних засобів у 2003 році на підставі розрахунку де сума податку зазначена в графі пільги, однак не проводить нарахування даного податку вже у 2004 році на підставі аналогічного розрахунку, які позивач представив суду як докази по справі;

- всупереч ст.15 п.15.2.1 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” позивачем пропущено строк давності для стягнення податкового зобов’язання.

- згідно з вимогами підпункту 4.4.1. пункту 4.4. статті 4 вищезазначеного Закону у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону,  або коли  норми  різних  законів  чи різних    нормативно-правових   актів   припускають   неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників  податків  або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як  платника  податків,  так  і  контролюючого  органу, рішення приймається на користь платника податків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, військового прокурора, оцінивши представлені докази у їх сукупності, господарський суд встановив, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, у зв’язку з наступним:

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Тернополя, м.Тернопіль, вул.Галицька,1, ідентифікаційний код 08464162 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі як юридична особа державної форми власності Міністерством оборони України 20.07.2001р. /дата перереєстрації 01.12.2005р./

Відповідач як платник податків, зборів (обов’язкових платежів) перебуває на обліку в податковій інспекції та подає податкові декларації.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожна особа зобов’язана сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Приписами ст. 10 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” передбачено, що органи державної податкової служби наділені функціями по контролю за додержанням законодавства про податки та правильністю їх обчислення і своєчасного надходження.

У відповідності  до пп.3.1.1. п.3.1. ст.3 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та п.11 ст.10, п.8 ст.11 Закону України „Про державну податкову службу в Україні” органам державної податкової служби надано право звертатись до суду з позовами про примусове стягнення з платника податкового боргу.

У відповідності до п.1.1. ст.1 Закону № 2181 від 21.12.2000р. платники  податків   -  це юридичні   особи,   їх   філії, відділення,  інші  відокремлені  підрозділи,  що  не мають статусу юридичної особи, а також фізичні особи, які мають статус суб'єктів підприємницької  діяльності  чи  не мають такого статусу,  на яких згідно з законами покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), пеню та штрафні санкції.

Як вбачається з матеріалів справи, Тернопільська Квартирно-експлуатаційна частина району (правонаступником якої є відповідач відповідно до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ міста Тернополя) 15.03.2001р., 28.02.2002р. та в 2003 році подало до Державної податкової інспекції у м.Тернополі розрахунки податку  з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, відповідно податкові зобов’язання самостійно визначені платником податків в поданих до податкового органу розрахунках згідно п.5.1. ст.5 Закону № 2181 вважаються узгодженими з дня їх подання.

Відповідно до пп.6.2.1. п.6.2. ст.6 Закону № 2181 у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. Відповідно до п.1.10. ст.1 Закону № 2181 податкова вимога –це письмова вимога податкового органу до платника податків погасити суму податкового боргу.

У зв’язку з викладеним, державною податковою інспекцією було надіслано Тернопільській Квартирно-експлуатаційній частині району першу податкову вимогу від 15.10.2001р. та другу податкову вимогу від 22.11.2001р. та прийнято рішення про застосування заходів погашення податкового боргу за рахунок стягнення його активів від 11.05.2002р. № 000056 (17330/7/24-35).

За результатами проведення невиїзної документальної перевірки узгодженої суми податкового зобов’язання Державною податковою інспекцією було встановлено, що Квартирно-експлуатаційною частиною району сплачено податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в сумі 343,57 грн. по строку 14.04.2001р. із запізненням на 1172 днів, згідно виписок банку 29.06.2005р., про що був складений акт від 05.07.2005р. та прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 06.07.2005р. про накладення на КЕЧ району штрафних санкцій в сумі 171 грн. 79 коп.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку суми позовних вимог податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, податкові зобов’язання виникли за період з 2001 по 2003 роки та відповідно в липні 2005р. згідно податкового повідомлення-рішення від 05.07.2005р.

Згідно  пп.15.2.1. п.15.2. ст. 15 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у  разі  коли  податкове зобов'язання було нараховане податковим органом до закінчення строку  давності,  визначеного  у пункті  15.1  цієї статті,  податковий борг,  що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні податкового  зобов'язання,  може бути  стягнутий  протягом  наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання.

З урахуванням наведеного податковий борг відповідача, який виник у період 2001-2003 роки та за 2005р., підлягає сплаті протягом наступних 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов’язання.

Оскільки позивач звернувся з позовом до господарського суду 03.07.2007р., тобто більше ніж через 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання, позивачем частково пропущено граничний строк стягнення податкового боргу, встановлений Законом України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, в зв’язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 39523 грн. 87 коп. боргу по податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів, що виник за період 2001-2003р.р. позивачу слід відмовити.

Твердження військового прокурора та представника відповідача в судовому засіданні про те, що:

-          відповідач не є власником транспортних засобів а тому він не підпадає під визначення платника податку, яке містить ст.1 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів”;

- згідно ст.14 Закону України „Про Збройні Сили України” земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за  військовими  частинами,  військовими  навчальними   закладами, установами  та  організаціями  Збройних  Сил України,  є державною власністю,  належить  їм  на  праві  оперативного  управління   та звільняються від сплати усіх видів податків;

- статтею 4 п.4.4.1. Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” встановлено, що у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону,  або коли  норми  різних  законів  чи різних    нормативно-правових   актів   припускають   неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників  податків  або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як  платника  податків,  так  і  контролюючого  органу, рішення приймається на користь платника податків;

- таким чином податковий орган повинен був прийняти рішення на користь КЕВ м.Тернопіль і скасувати нарахований податок з власників транспортних засобів, - спростовуються наступним:

Статтею 2 Закону України "Про систему оподаткування" передбачено, що встановлення і скасування податків і зборів (обов'язкових платежів) до бюджетів та державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільським, селищним, міським радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування.

Ставки, механізм справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.

Закон України "Про Збройні Сили України" не є спеціальним законом щодо оподаткування, а передбачені статтею 14 даного закону пільги щодо оподаткування не можуть бути підставою для звільнення відповідача від сплати податку, оскільки відповідні зміни до законів про оподаткування не внесені.

Враховуючи, що Закон України "Про систему оподаткування" є спеціальним законом про оподаткування, виходячи із правила співвідношення загальної і спеціальної норми у разі їх конкуренції, його норми підлягають застосуванню при вирішенні спору, зокрема, щодо пільг з оподаткування у випадку встановлення таких пільг іншими законами, крім законів про оподаткування.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів" від 11.12.91 №1963-ХІІ (із змінами та доповненнями), у порядку визначеному податковими органами, юридичні особи подають за місцем свого знаходження та за місцем постійного базування транспортних засобів до податкових органів, у строки, визначені законом для річного звітного періоду, на основі бухгалтерського звіту (балансу) розрахунки суми податку за формою, затвердженою центральним податковим органом України.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” від 11.12.91 №1963-ХІІ (із змінами та доповненнями) платниками цього податку є підприємства, організації, установи, які є юридичними особами та мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, визначені в ст.2 цього Закону, як об’єкт оподаткування.

Частиною 2 ст.14 Закону України „Про Збройні Сили України”, ст. 3 Закону України „Про правовий статус майна у Збройних силах України” передбачено, що майно, закріплене за  військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю,  належить  їм  на  праві  оперативного  управління.

За таких обставин, оскільки платниками вказаного податку є підприємства, організації і установи незалежно від форми власності, на якій вони засновані, в т.ч. й державні, а державні установи можуть мати закріплене за ними майно лише на праві оперативного управління, при відсутності законодавчо встановленого виключення щодо державної установи як платника податку та при чітко визначеному ст.4 Закону України „Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів” кола осіб, які звільняються від сплати даного податку, застосоване в ст.1 цього Закону поняття „власні транспортні засоби” нарівні з правом власності на транспортні засоби, означає також їх перебування у платника податку на праві повного господарського відання та на праві оперативного управління.

Узгоджене податкове зобов'язання не може бути оскаржене платником податків в адміністративному або судовому порядку. Якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 15 цього Закону –тобто 1095 днів) платник податків самостійно виявляє помилки у показниках раніше поданої податкової декларації, такий платник податків має право надати уточнюючий розрахунок. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо такі уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно виявлені. (п. 5.1 ст. 5 Закону № 2181).

Відповідно до статті 71 Кодексу Адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог та заперечення.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт несплати Квартирно-експлуатаційним відділом м. Тернополя штрафних санкцій, суд визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості перед бюджетами та державними цільовими фондами  частково в сумі 171,79 грн. штрафних санкцій обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення; в частині стягнення 39523 грн. 87 коп. боргу по податку з власників транспортних засобів - відмовляє у зв’язку з пропуском строку давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем – фізична чи юридична особа, судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 7, 17, 18, 69, 71, 86, 94, 158, 160, 162, 163 та п. 6 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Тернополя, м. Тернопіль, вул. Галицька, 1, ідентифікаційний код 08464162 на р/р № 0002 код платежу 12020100 місцевого бюджету ВДК у м.Тернополі, код одержувача 23588119, банк УДК в Тернопільській області, МФО 838012 –171 грн. 79 коп. штрафних санкцій.

3. В решті частині позову відмовити.

4. Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення, а протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу.

5. Постанову направити сторонам по справі та військовій прокуратурі Тернопільського гарнізону, м.Тернопіль-1, а/с 46001.

Суддя