ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  4/302

06.11.07

За позовом
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської
державної адміністрації) "Київреклама"

до                     Суб"єкт
підприємницької діяльності - ОСОБА_1

про                    стягнення 253462,23 грн

Суддя  Борисенко І.І.

Представники сторін:

Від  позивача:         Клочай Н.І.- представник за дов.

Від
відповідача:      не з'явився

В
засіданні приймали участь:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної адміністрації) „Київреклама” до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 253 462,23
грн. за період з січня по 03.07.2007р., а саме 236996грн.89коп. за договором
№401/ТК, 9525грн.60коп.  за договором
№401/ПР, 6939грн.74коп. боргу за демонтаж самовільно встановлених рекламних
конструкцій.

У призначеному судовому засіданні
09.10.2007 року представник позивача подав уточнення до позовної заяви,
відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача 253462,23 грн. - суму
основного боргу та 24569,82 грн. - загальну суму штрафних санкцій (2423,90 грн.
- 3% річних, 12263,56 грн. - пені, 9882,36 грн. - індекс інфляції).

Суд відхилив збільшення позовних
вимог, оскільки сума не була проплачена державним митом.

За таких обставин ухвалою
Господарського суду міста Києва від 09.10.2007р. розгляд справи було відкладено
відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У призначеному судовому засіданні
23.10.2007 року представник позивача подав уточнення до позовної заяви,
відповідно до якого просить суд припинити провадження в частині стягнення
основної заборгованості в розмірі 253462,23 грн., у зв'язку зі сплатою її
відповідачем, та просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 суму
заборгованості в розмірі 79 726 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот двадцять шість)
грн. 28 коп., а саме 69 068,24 грн. - сума основної заборгованості, яка виникла
в період з 15.06.2007р. по 15.08.2007р. та 10 658,04 грн. - загальна сума
штрафних санкцій (1579,86 грн. - сума 3% річних, 7688,66 грн. - розмір пені,
1389,52 грн. - індекс інфляції).  Подана
заява відповідає вимогам ст..22 ГПК України, тому судом приймається до
розгляду.

Відповідач  в
судові  засідання  не
з'являвся.  Ухвал  суду
не  виконав.  Письмових
заперечень  по  суті заявлених вимог не  подав.

Відповідач належним  чином повідомлений про призначення
справи  до розгляду, про  час
і  місце  його
проведення.

Про
поважні  причини  неявки в
судове  засідання
повноважного  представника  відповідача
суд не  повідомлений. Клопотань про  відкладення розгляду  справи від відповідача  не
надходило.

За
таких  обставин,  справа розглядається відповідно до  ст. 75 ГПК України  за наявними у
справі матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали,
подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представників позивача та
з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги і заперечення,
оцінивши докази, які мають значення для справи, Господарський суд міста Києва,
-

ВСТАНОВИВ:

01.01.2005 року між Госпрозрахунковою
організацією „Київреклама”, правонаступником якої, згідно Рішення Київської
міської ради від 28.09.2006 р. № 8/65, є Комунальне підприємство виконавчого
органу Київради (Київської міської державної адміністрації) - (Робочий орган)
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Розповсюджувач) було укладено Договір №
401/ТК, відповідно до умов якого Робочий орган надає Розповсюджувачу зовнішньої
реклами право на тимчасове користування місцями для розміщення об'єктів
зовнішньої реклами на підставі дозволів, а Розповсюджувач використовує надані
місця за цільовими призначеннями - для розміщення об'єктів, та здійснює оплату
за право користування цими місцями.

Також сторонами були укладені
Додатки (Адресні програми) до

Договору, на підставі яких відповідачу
було передано право тимчасового

користування місцями для розміщення
об'єктів зовнішньої реклами, а також було визначено місця розташування
об'єктів, базова ціна та строк користування ними (Додаток № 1 від 01 липня
2005р.,  Додаток № 1 від 07.03.2005р.,
Додатки № 1, № 2 від 01 липня 2005р., Додаток № 3 від 01 липня 2005р., Додаток
№ 4 від 22 грудня 2005р., Додаток № 5 від 15 грудня 2005р., Додаток № 6 від 15
грудня 2005р., Додаток № 7 від 07 квітня 2006р.), копії яких долучені до
матеріалів справи.

Крім того, в період  07.03.2005 р. по 10.03.2006 року між
позивачем та відповідачем було укладено Додаткові угоди, відповідно до яких
Сторони додатково погоджували між собою зміни, що вносилися до вищезазначених
Адресних програм, змінювали плату за тимчасове користування   місцями для розміщення об'єктів зовнішньої
реклами, вирішували питання про відстрочку виконання    Розповсюджувачем    прострочених    договірних    зобов'язань    та пролонгували строки дії окремих
Договорів, а також дійшли згоди розірвати Договір в частині місць, наданих для
розміщення об'єктів зовнішньої реклами.

Відповідно до частини першої статті
16 Закону України „Про рекламу” розміщення зовнішньої реклами у населених
пунктах провадиться на підставі дозволів, що видаються виконавчими органами
сільських, селищних міських рад, та в порядку, встановленими цими органами на
підставі типових правил, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 5 Типових правил,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 „Про
затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами” для регулювання
діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільською, селищною, міською радою
може утворюватись відділ, управління або уповноважуватися установа,
організація.

Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 15.07.2002 №1395 „Про затвердження Положення
госпрозрахункової організації „Київ реклама” встановлено, що позивачу надано
право щодо надання платних послуг у сфері розміщення реклами.

Відповідно до пункту 32 Правил
плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що
перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному
органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або
приватній власності - на договірних засадах з його власником або уповноваженим
ним органом (особою).

Згідно із пунктом 5.2 Порядку
розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві, затвердженого розпорядженням
Київської міської державної адміністрації від 02.12.2002 № 2159 (зареєстровано
в Київському міському управлінні юстиції 19.12.2002 за № 92/475) договори на
право тимчасового користування місцями (для розташування об'єктів зовнішньої
реклами), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м.
Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи
місцевого самоврядування м. Києва, укладаються між уповноваженим на це робочим
органом та розповсюджувачами зовнішньої реклами, за умови погодження дозволу
підприємствами, установами, організаціями комунальної власності м. Києва чи
іншими користувачами (балансоутримувачами) цих місць розташування об'єктів
зовнішньої реклами.

Пунктом  1
Порядку визначення розміру плати за право тимчасового використання   місць
(для  розташування   об'єктів
зовнішньої реклами), які
перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Києва, його
районів або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи місцевого
самоврядування м. Києва, затвердженого розпорядженням Київської міської   державної
адміністрації   від   31.05.2005 №   859
(зареєстрованого в Київському міському управлінні юстиції 21.06.2005
за             № 36/678), встановлено, що
плата за право тимчасового використання місць (для розташування зовнішньої
реклами), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м.
Києва, його районів або повноваження щодо розпорядження якими здійснюють органи
місцевого самоврядування               м.
Києва, складається з базових тарифів та коефіцієнтів диференціації плати в залежності
від зони розміщення зовнішньої реклами, на які послідовно перемножується базова
плата.

Відповідно до п.4.2. Договору №
401/ТК Відповідач зобов'язався отримувати рахунки на сплату коштів за право
тимчасового користування місцями для розташування об'єктів зовнішньої реклами
не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа поточного місяця.

Згідно п. 4.5. цього ж Договору
плата за право тимчасового користування місцями для розташування об'єктів
зовнішньої реклами сплачується Розповсюджувачем реклами не пізніше 20 (двадцятого)
числа поточного місяця.

На виконання Договору № 401/ТК
Позивачем було виставлено Відповідачу рахунки-фактури на загальну суму
236996,89 грн.

Одночасно 01 січня 2005 року між
Позивачем та Відповідачем було укладено договір на встановлення пріоритету на
місце (-я) для розміщення об'єкту (-ів)
зовнішньої реклами № 401/ПР, відповідно до умов якого Позивач встановив
за Відповідачем пріоритет на місця розміщення об'єктів зовнішньої реклами за
адресами згідно додатків до Договору № 401/ПР, а Відповідач  зобов'язався оформити та отримати дозволи на
розміщення цих ОЗР в період дії пріоритету

Разом з тим, в порушення п. 4
Договору № 401/ПР, яким встановлюється порядок розрахунків Відповідача з
Позивачем, Відповідач не здійснив в установлені ним строки оплату за пріоритет
на місця для розміщення ОЗР згідно виставлених рахунків-фактур на загальну суму
9525,60 грн.

Крім того, згідно п.п.3.3.2. п.3.3.
Договору № 401/ПР Відповідач зобов'язався розміщувати ОЗР тільки відповідно до
умов зареєстрованого та виданого  у
встановленому порядку дозволу на розміщення ОЗР. Натомість Відповідач, всупереч
п.п.3.3.2. п.3.3. Договору № 401/ПР, встановив ОЗР без оформленого та
отриманого у встановленому порядку дозволу на розміщення ОЗР.

Відповідно до п.п. 3.1.3 п.3.1.
Договору № 401/ПР Позивач має право здійснити за рахунок Відповідача демонтаж
ОЗР у випадку самовільного встановлення ним ОЗР (без наявності дозволу на
розміщення ОЗР). При цьому, відшкодування витрат Позивача по демонтажу та
подальшому зберіганню ОЗР покладаються на Відповідача.

З врахуванням наведеного вище
загальна сума витрат, понесених Позивачем по демонтажу самовільно встановлених
Відповідачем ОЗР склала - 6939,74 грн.

Станом на момент подання позову
розмір основної суми заборгованості Відповідача перед Позивачем склав 253462
(двісті п'ятдесят три тисячі чотириста шістдесят дві) грн. 23 коп., (згідно
Договору № 401/ТК -236996,89 грн.; згідно Договору № 401/ПР -9525,60 грн.;
згідно Договору № 401/ПР за відшкодування коштів по демонтажу самовільно
встановлених рекламних конструкцій -6939,74 грн.).

В порушення взятих на себе
договірних зобов'язань Відповідач не здійснив оплату всіх виставлених Позивачем
рахунків в повному обсязі, чим порушив в односторонньому порядку договірні
зобов'язання, в зв'язку з чим Позивач направив Відповідачу лист № 460 від
11.06.2007 з пропозицією перерахувати на поточний рахунок Позивача суму
основного боргу в розмірі 255730,23 грн. в строк не пізніше 01 липня 2007 року.
Проте, відповідач залишив даний лист без відповіді та належного реагування. В
зв'язку з цим позивач був змушений звернутися до Господарського суду міста
Києва за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення
господарського спору.

Відповідно до статті 33
Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За твердженням Позивача, у
Відповідача на день розгляду справи існує заборгованість у розмірі 69068,24
грн.

Відповідно до пункту 1-1 статті 80
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Як вбачається з поданих Позивачем
уточнень до позовної заяви та доданих до них документів, відповідач після
порушення провадження у справі сплатив частково позивачу суму основної
заборгованості, яка виникла в період з 25.10.2005 по 15.05.2007. в розмірі
253462,23 грн., а тому, приймаючи до уваги, що на момент вирішення спору по
суті відповідач частково сплатив заборгованість за надані позивачем послуги,
суд вважає, що провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на
підставі пункту  1-1  статті 80 Господарського   процесуального   кодексу
України   в   зв'язку
з   відсутністю предмету спору.

Разом з тим, в порушення
зазначеного вище пункту Договору Відповідач не здійснив з Позивачем розрахунку
за право тимчасового користування місцями для розміщення об'єктів зовнішньої
реклами згідно наступних рахунків-фактур: № 490/5, № 70714, № 70715, № 70716, №
70717, № 70718 від 15.06.2007, № 73052, № 73212, № 73214, № 73215, № 73216 від
13.07.2007, № 75471, № 75472, № 75473, № 75474 від 15.08.2007 на суму 69 068,24
грн.

Тобто, за період з 15.06.2007 р. по
15.08.2007 р. розмір основної суми заборгованості Відповідача перед Позивачем
за Договором № 401/ТК, № 401/ПР складає 69068,24 грн., що підтверджується
документами, доданими позивачем до уточнення до позовної заяви.

Відповідачем не надано жодних
заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній
заяві.

Як визначено частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193
Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої
сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язання
є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом,
іншими законами або договором.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно
до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного
кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625
Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового зобов'язання.

Таким чином, на день розгляду справи
заборгованість відповідача у розмірі 69068,24 грн. документально підтверджена
та відповідає обліковим даним позивача, а тому позов Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)
„Київреклама” щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 69068,24 грн. з
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 визнається судом обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню.

Позивач також залишає вимогу про
стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 1579,86 грн., 7688,66 грн. - пені,
та інфляційні збитки в розмірі 1389,52 грн.

Згідно статті 614 Цивільного
кодексу особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її
вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або
законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї
заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або
законом.

Таким чином, частина 2 статті 625
Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Оскільки, матеріалами справи
підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов'язання, з нього на
підставі статті 625 Цивільного кодексу України підлягають стягненню 1389,52
грн. інфляційних витрат за увесь час прострочення платежу, а також 1579,86 грн.
- 3% річних від простроченої суми, розмір яких визначений за обґрунтованим
розрахунком позивача.

Крім того, статтею 546 Цивільного
кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись
згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного
виконання зобов'язань.

Відповідно до частин 1, 3 статті
549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або
інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення
виконання.

Згідно частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.6.3. Договору №
401/ТК від 01.01.2005р. за несвоєчасну та/або неповну сплату платежів за право
тимчасового користування місцями Розповсюджувач зовнішньої реклами сплачує пеню
у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у
термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Відповідач припустився прострочення
платежу, тому на підставі вимог
п. 6.3 Договору позивач правомірно просить стягнути з відповідача пеню в
розмірі 7688,66 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача - фізичної особи- підприємця
ОСОБА_1 пеню в розмірі 7688,66 грн. обґрунтованою відповідно до розрахунка
позивача.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу України, держмито та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються на
відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, п. 1-1
ст. 80, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський
суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

Позовні   вимоги
Комунального   підприємства   виконавчого органу Київради     (Київської    міської
державної    адміністрації) „Київ
реклама” задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1 (02192, м. Київ,АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації) “Київреклама” (01030, м. Київ, вул.  вул. М. Коцюбинського, 12-А, 26199714) 69 068
(шісдесят дев`ять тисяч шістдесят вісім) грн. 24 коп. - основний борг, 1389
(одна тисяча триста вісімдесят дев`ять) грн. 52 коп. - інфляційних витрат, 1579
(одна тисяча п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 86 коп. - 3% річних від
простроченої суми, 7688 ( сім тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 66 коп. -
пені, 3225 (три тисячі двісті двадцять п`ять) грн. 32 коп. - державного   мита
та 118   (сто вісімнадцять)
грн. 00 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу;

Наказ видати відповідно до ст. 116
ГПК України.

В частині стягнення основного боргу
в розмірі 253 462 (двісті п`ятдесят три тисячі чотириста шістдесят дві) грн. 23
коп. провадження у справі припинити .

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                                                    І.І.
Борисенко