КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2007                                                                                           № 05-5-3/536

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Губенко Н.М.

суддів:             Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Умеров С.У. - представник, дов. б/н від 03.01.2007,

Гриппа О.І. - представник, дов. б/н від 09.01.2007,

від відповідача - не викликався та не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Колективне підприємство профспілок Ялтинське бюро подорожей та екскурсій

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 23.01.2007

у справі № 05-5-3/536

за позовом                               Колективне підприємство профспілок Ялтинське бюро подорожей та екскурсій

до                                                   Підприємство з іноземними інвестиціями за участю українського капіталу Фірма "Витал-ТЭР"

про                                                  стягнення 500000 грн.

На підставі ст.ст. 69, 99 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги у справі № 05-5-3/536 продовжено.

Відповідно до ст.ст. 77, 99 ГПК України розгляд справи 13.09.2007 відкладено на 25.09.2007.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2007 № 05-5-3/536 позовні матеріали повернуті позивачеві без розгляду з підстав, встановлених в п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 63 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що подана ксерокопія довіреності б/н від 17.03.2006 не відповідає вимогам ч. 2 ст. 36 ГПК України, тому не може бути належним доказом в підтвердження повноважень особи, що підписала позовну заяву; до позовної заяви не додано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, оскільки згідно з ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; не подано доказів сплати державного мита у встановленому порядку, оскільки згідно з листами Державної податкової адміністрації у м. Києві № 48/9/17-107 від 26.04.2002 та Управління державного казначейства у м. Києві № 8-10/1401 від 29.05.2002 державне мито з позовних заяв у спорах, що розглядаються у Господарському суді міста Києва перераховується на рахунок, відкритий в управлінні Державного казначейства за місцем знаходження Господарського суду міста Києва; порушено правила об’єднання позовних вимог, оскільки в одній позовній заяві об’єднані вимоги по двох окремих договорах з різними предметами і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з’ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

Позивач в апеляційній скарзі просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2007 № 05-5-3/536 скасувати з підстав порушення та неправильного застосування норм процесуального права і прийняти постанову про передачу справи на розгляд Господарського суду міста Києва.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку заявника, норма ч. 2 ст. 36 ГПК України застосована неправильно, адже довіреність від 17.03.2006 б/н, видана Умерову С.У., не є доказом у справі, оскільки не встановлює наявність обставин, викладених у позовній заяві.

Заявник стверджує, що у позовній заяві вказані всі докази, підтверджуючі викладені обставини та посилається на положення п.п. 3.2, 3.3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289.

Заявник посилається на подання в якості доказу сплати державного мита платіжного доручення № 340 від 29.11.2006 та стверджує, що оскільки справа була передана Господарським судом Автономної Республіки Крим за підсудністю, то Господарський суд міста Києва не мав права повертати позовну заяву.

На думку заявника, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на умовах двох договорів купівлі-продажу від 05.12.2003 домоволодіння № 24 та № 26 по вул. Кірова у м. Ялта, які розташовані на одній земельній ділянці, то об’єднання позовних вимог в одній позовній заяві не перешкоджає суду здійснити їх сумісний розгляд і не утруднює вирішення спору, про що свідчить наявність у провадженні Господарського суду Автономної Республіки Крим справи за позовом позивача до відповідача про розірвання договорів.

У письмовому поясненні від 21.09.2007 заявник, зокрема, посилається на те, що до позовної заяви були додані претензія від 06.07.2006 про виконання зобов’язання за обома договорами, телеграфне повідомлення від 06.07.2006, також домоволодіння № 24 та № 26 по вул. Кірова в м. Ялта розташовані на одній земельній ділянці, що підтверджується державним актом від 22.03.1999 та є пам’ятниками архітектури, отже позивач правомірно об’єднав у одній позовній заяві декілька вимог, які зв’язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, що передбачено ст. 58 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що підстави виникнення позовних вимог позивача до відповідача є різними, як і різними є докази, що підтверджують позовні вимоги, тобто два окремі договори купівлі-продажу окремих домоволодінь. За таких обставин відповідач вважає, що відсутні підстави для об’єднання позовних вимог позивача в одній позовній заяві.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, письмове пояснення заявника скарги, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подано до господарського суду позовну заяву із доданими документами, у якій зазначені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 400 000 грн. за домоволодіння № 26 по вул. Кірова в м. Ялта за договором купівлі-продажу від 05.12.2003; 100 000 грн. за домоволодіння № 24 по вул. Кірова в м. Ялта по договору купівлі-продажу від 05.12.2003 та судові витрати.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.06.2007 постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2007 у справі № 05-5-3/536 скасовано, апеляційну скаргу Колективного підприємства профспілок Ялтинського бюро подорожей та екскурсій передано на розгляд Київського апеляційного господарського суду.

Згідно зі ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У постанові Вищого господарського суду України від 06.06.2007 у справі № 05-5-3/536 зазначено, що позивач звернувся з позовом, в якому об’єднано дві вимоги, які не пов’язані між собою підставою виникнення, отже позивачем порушено правила поєднання вимог, що тягне правовий наслідок, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України, за таких обставин апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку щодо непорушення місцевим господарським судом приписів вищенаведеної правової норми.

Як вбачається з позовної заяви від 01.12.2006, поданої позивачем до господарського суду, зазначена позовна заява підписана представником позивача за довіреністю від 17.03.2006 Умеровим С.У. До позовної заяви додана довіреність від 17.03.2006, видана позивачем Умерову С.У. на строк до 31.12.2006 за підписом директора, скріпленим відтиском печатки. В довіреності серед прав, наданих Умерову С.У., зазначено також право підписувати та подавати позовні заяви.

Таким чином позовна заява підписана особою, яка має право її підписувати, у позовній заяві вказано, що особа, якою підписана позовна заява, є представником позивача, що відповідає вимогам ст. 54 ГПК України.

Оскільки зміст довіреності від 17.03.2006 дозволяє дійти висновку про наявність відповідних повноважень у особи, якою підписана позовна заява,   перелік підстав повернення позовної заяви, наведений у ст. 63 ГПК України, є вичерпним, розширеному або довільному тлумаченню не підлягає та не передбачає такої підстави повернення позовної заяви, як неналежна форма виготовлення документу, підтверджуючого право підписувати позовну заяву, то суд першої інстанції неправомірно послався на порушення, встановлене в п. 1 ст. 63 ГПК України на тій підставі, що довіреність від 17.03.2006 подана не в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Суд не позбавлений права у разі виникнення сумнівів у наявності повноважень у особи, якою підписана позовна заява, витребувати у позивача додатково документи відповідно до норм ГПК України.

Суд першої інстанції безпідставно послався на наявність обставин, передбачених в п. 3 ст. 63 ГПК України, оскільки у вказаній нормі зазначена така підстава, як те, що у позовній заяві не вказано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, а не та, що до позовної заяви не додано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, як вказано в ухвалі про повернення позовної заяви від 23.01.2007 № 05-5-3/536.

Оскільки у позовній заяві від 01.12.2006 вказано, що позовні вимоги ґрунтуються на невиконанні відповідачем умов договорів купівлі-продажу від 05.12.2003, переданні житлових будівель, вимозі у листі № 73, телеграфному повідомленні від 06.07.2006, то немає підстав для висновку про те, що у позовній заяві не вказано доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини. Крім того, докази перелічені в додатку до позовної заяви.

Згідно зі ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 № 7-93 "Про державне мито" державне мито сплачується за місцем розгляду та оформлення документів і зараховується до бюджету місцевого самоврядування, крім мита, що, зокрема, справляється з позовних заяв, які подаються до господарського суду, яке зараховується до державного бюджету України.

До позовної заяви від 01.12.2006, поданої позивачем до Господарського суду Автономної Республіки Крим, позивачем додано оригінал платіжного доручення № 340 від 29.11.2006 про сплату 5 000 грн. держмита за подання позовної заяви та зазначено одержувачем Держбюджет м. Сімферополь, банк одержувача – УДК в АР Крим в м. Сімферополь.

Таким чином позивачем дотриманий порядок сплати державного мита.

Ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.12.2006 № 2/24-18324-2006 позовні матеріали надіслані за підсудністю до Господарського суду міста Києва на підставі ст.ст. 15 – 17 ГПК України.

Оскільки позовні матеріали одержані Господарським судом міста Києва від Господарського суду Автономної Республіки Крим, то є безпідставним вважати, що незазначення у платіжному дорученні про сплату державного мита тих найменувань одержувача, реквізитів, які вказані у листах Державної податкової адміністрації у м. Києві № 48/9/17-107 та Управління державного казначейства у м. Києві № 8-10/ 1401 є порушенням порядку сплати державного мита.

Таким чином, ухвала від 23.01.2007 № 05-5-3/536 винесена з  неправильним застосуванням норм п.п. 1, 3, 4 ст. 63 ГПК України.

Згідно зі ст. 63, п. 5, ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об’єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з’ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 100 000 грн. і 400 000 грн. за двома договорами купівлі-продажу домоволодінь від 05.12.2003. Об’єктом першого договору купівлі-продажу від 05.12.2003 є житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Ялта, вул. Кірова, 26, об’єктом другого договору купівлі-продажу від 05.12.2003 є житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Ялта, вул. Кірова, 24.

Таким чином, позивач звернувся з позовом, в якому об’єднано дві вимоги, які не пов’язані між собою підставою виникнення, оскільки кожна з них випливає з різних договорів. Не пов’язані дані вимоги і поданими доказами, оскільки доказами щодо зобов’язання сплатити кошти є різні договори. Отже позивачем порушено правила поєднання вимог, що тягне правовий наслідок, передбачений п. 5 ст. 63 ГПК України, у зв’язку з чим правомірно позовні матеріали повернуті позивачеві без розгляду на підставі п. 5 ст. 63 ГПК України.

Із положень ст. 63 ГПК України вбачається, що будь-яка із зазначених у цій статті обставин є самостійною підставою для повернення позовної заяви. Отже наявність навіть однієї підстави, у тому числі і зазначеної у п. 5 ст. 63 ГПК України, є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду, таким чином суд першої інстанції правомірно повернув позовні матеріали позивачеві без розгляду.

Згідно зі ст. 104 ГПК України підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм процесуального права, однак порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Таким чином, оскільки на прийняття рішення про повернення позовної заяви не впливає відсутність обставин, передбачених п.п. 1, 3, 4 ст. 63 ГПК України, то немає підстав для задоволення апеляційної скарги про скасування ухвали суду першої інстанції від 23.01.2007 № 05-5-3/536 та передачі на розгляд місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги немає підстав визнати такими, що свідчать про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, враховуючи викладене та наступні обставини.

Оскільки позовні вимоги позивача не ґрунтуються на правах щодо земельної ділянки, то та обставина, що обидві будівлі розташовані на одній земельній ділянці, не впливає будь-яким чином на встановлені правила поєднання вимог або усуває перешкоди при з’ясуванні прав і взаємовідносин сторін чи усуває суттєве утруднення вирішення спору.

Також із зазначених підстав не має значення те, що обидві будівлі є пам’ятниками архітектури.

Нормами ГПК України закріплені правила, у яких випадках рішення господарського суду є обов’язковими для застосування, проте в ст.ст. 58, 63 ГПК України такі випадки не передбачені, тому при винесенні ухвали від 23.01.2007 № 05-5-3/536 у суду першої інстанції не було підстав керуватись рішеннями господарських судів, прийнятими при вирішенні інших спорів.

Зазначення декількох договорів у письмових зверненнях до  відповідача, у тому числі претензіях, телеграфних повідомленнях, не впливає на те, що сумісний розгляд вимог перешкоджатиме з’ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 23.01.2007 № 05-5-3/536.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.01.2007 у справі № 05-5-3/536 залишити без змін, а скаргу без задоволення

2. Справу № 05-5-3/536 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Ропій  Л.М.