ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2007 р.
Справа № 30/513

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Піта Інн Україна”

До
Закритого акціонерного товариства “Академфільм”

Про
стягнення 1 800 000,00 доларів США

Суддя Шабунін С.В.

Представники:

Від позивача
Махиня М.В. —представник за довіреністю від 01.06.2006 р. б/н

Від відповідача
Шерстюк П.І. —представник за довіреністю від 01.02.2007 р. б/н

У судовому засіданні, яке відбулося 14.05.2007 р., за згодою присутніх представників сторін судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “Піта Інн Україна” до Закритого акціонерного товариства “Академфільм” про стягнення 1 800 000,00 доларів США упущеної вигоди, яка виявилася в результаті неможливості укладання договору суборенди. Провадження у справі № 30/513 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2006 р. (суддя Ващенко Т.М.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2006 р. вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми, що дорівнює 9 090 000,00 грн.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 17.11.2006 р. справу № 30/513 доручено прийняти до свого провадження судді Шабуніну С.В., з огляду на те, що у судді Ващенко Т.М. закінчується строк повноважень та враховуючи заяву судді Ващенко Т.М. про тиск на неї з боку відповідача.

Постановою Вищого Господарського суду України від 23.01.2007 р. ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.10.2006 р. про забезпечення позову залишено без змін, касаційну скаргу відповідача —без задоволення.

Після повернення матеріалів справи до Господарського суду міста Києва ухвалою від 06.02.2007 р. розгляд справи № 30/513 призначено на 02.04.2007 р.

У судовому засіданні, яке відбулося 02.04.2007 р., під час розгляду справи по суті представником позивача заявлялися суду усне клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача, письмове клопотання про витребування доказів та заява про залучення до участі у справі третьої особи, що були залишені судом без задоволення (ухвали в матеріалах справи). Крім того, 02.04.2007 р. представник позивача заявив заяву про відвід судді Шабуніна С.В., в провадженні якого знаходиться справа № 30/513.

Ухвалою Заступника Голови Господарського суду міста Києва Іванової Л.Б. від 05.04.2007 р. заяву позивача про відвід судді залишено без задоволення, копію ухвали 13.04.2007 р. направлено сторонам.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2007 р. розгляд справи № 305/513 призначено на 07.05.2007 р.

13.04.2007 р. ухвалою в.о. голови суду Саранюка В.І. строк вирішення спору у справі № 30/513 продовжено на один місяць.

07.05.2007 р. за клопотанням представника позивача у судовому засіданні оголошувалася  перерва до 14.05.2007 р.

Як вбачається з позовної заяви, усних та письмових пояснень представників позивача, що виступали у судових засіданнях позовні вимоги про стягнення 1 800 000,00 доларів США упущеної вигоди ґрунтуються на твердженнях позивача про порушення відповідачем господарського зобов’язання за договором оренди нежитлового приміщення від 15.12.2003 р.  та заявлені на підставі ст.ст. 216, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 611 та 623  Цивільного кодексу України.

На думку позивача, дії відповідача по відмові у наданні позивачу згоди на передачу орендованого приміщення в суборенду є протиправними та такими, що порушили встановлені договором від 15.12.2003 р. права позивача, а також призвели до неможливості отримувати позивачем протягом 10 років прибуток, проводити господарську діяльність та укладати договори. Так, позивач зазначає, що керівник відповідача був присутній на переговорах з майбутнім суборендарем, замовив довідку-характеристику в БТІ, тобто такими своїми діями надав згоду на укладення орендарем договору суборенди. Але 19.04.2006 р. представник позивача —товариство з обмеженою відповідальністю “Юридична група “Правда” своїм листом зірвало підписання договору суборенди. Отже, вина відповідача щодо неможливості отримання позивачем доходів від укладення договору суборенди з товариством з обмеженою відповідальністю “Дабл. Кофе Україна” вбачається у діях товариства з обмеженою відповідальністю “ЮГ “Правда”, яке діяло в інтересах відповідача на підставі цивільно-правової угоди та безпосередньо з дій Закритого акціонерного товариства “Академфільм”.

Мотивуючи наявність протиправної поведінки відповідача у заподіянні позивачеві збитків, його вини і причинного зв’язку, позивач стверджує, що якби відповідач повідомив позивача про неможливість укладення договору суборенди, то позивач не витрачав би час на проведення переговорів та пошук контрагентів. Тому бездіяльність відповідача є причиною, а неотриманий прибуток у розмірі еквіваленту 1 800 000,00 грн. доларів США є наслідком протиправної поведінки відповідача.

Відповідно до письмового відзиву на позовну заяву та усних пояснень представника відповідача, закрите акціонерне товариство “Академфільм” позов не визнає, вважаючи твердження позивача хибними та бездоказовими.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що договір з товариством з обмеженою відповідальністю “Юридична група “Правда”, на який посилається позивач, не стосується правовідносин відповідача з позивачем, тобто зазначене товариство не представляло і не могло представляти інтереси відповідача у стосунках з позивачем. Також відповідач наголошує, що не надавав письмової, як того вимагає договір від 15.12.2003 р., згоди на передачу спірного приміщення в суборенду, а присутність на переговорах з третьою стороною керівника орендодавця не породжує правових наслідків. Також мотиви невизнання позову ґрунтуються також на тому, що у договорі суборенди позивача з товариством з обмеженою відповідальністю “Дабл. Кофе Україна” мова йде про приміщення площею 359,6 кв.м., в той час як згідно з договором від 15.12.2003 р. позивач орендував у відповідача 315,9 кв.м. Вказаний договір суборенди не засвідчений нотаріально всупереч ч. 2 ст. 793 Цивільного кодексу України. Крім того, відповідач зазначає, що листом від 10.04.2006 р. № 1  на підставі п. 3.2 договору оренди така угода була розірвана. За таких обставин, відповідач вважає, що в спірних правовідносинах відсутні елементи складу цивільного правопорушення, за яке позивач просить застосувати до відповідача відповідальність (протиправна поведінка, вина, збитки, причинний зв'язок).

Під час судового розгляду справи представники позивача заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити позов повністю. Представник відповідача заперечував проти позову та просив суд відмовити у його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши надані представниками сторін оригінали  документів, копії яких знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

15.12.2003 р. сторонами укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1, відповідно до якого відповідач (орендодавець) передає, а позивач (орендар) приймає в орендне користування нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 10, загальною площею 315,9 кв.м. для використання згідно з статутною діяльністю.

Згідно з п. 1.1 договору № 1 приміщення належить відповідачу на праві власності: свідоцтво про власність № 310, видане Фондом приватизації комунального майна Старокиївського району м. Києва від 11.04.2000 р.(копія в матеріалах справи).

Відповідно до п. 7.2 договору № 1 орендар зберігає права, передбачені даним договором до 15.12.2014 р.

Прийом-передачі орендованого приміщення відбувся 15.12.2004 р., що стверджується відповідним актом, підписаним сторонами.

Позивач зазначає, що з 01.02.2006 р. почав переговори через брокера про пошук потенційного суборендаря для передачі йому в суборенду частину орендованого приміщення та переговори з товариством з обмеженою відповідальністю “Дабл Кофе Україна”.

24.02.2006 р. товариство з обмеженою відповідальністю “Дабл Кофе Україна” перерахувало на поточний рахунок Дубенко Н.Г. 29 0841,00 грн. державного мита та оплату  нотаріальних послуг.

У відповідь на лист позивача від 05.04.2006 р. № 05/04-01 листом від 10.04.2006 р. № 1 відповідач, керуючись ч. 1 ст. 728 Цивільного кодексу України, повідомив позивача про відмову від договору оренди № 1 від 15.12.2003 р. з підстав систематичної несплати орендної плати. Постановою Вищого господарського суду України від 05.12.2006 р. у справі № 18/268, яка переглядалося рішення Господарського суду міста Києва від 17.07.2006 р., залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2006 р. за позовом закритого акціонерного товариства “Академфільм” до товариства з обмеженою відповідальністю “Піта Інн Україна” про розірвання договору № 1 від 15.12.2003 р. та стягнення заборгованості з орендної плати встановлено, що у відповідності з ст. 782 Цивільного кодексу України договір від 15.12.2003 р. № 1 є розірваним з 10.04.2006 р., тобто з дати листа, яким відповідач повідомив позивача про його розірвання.

Позивач зазначає, що 18.04.2006 р. ним було підписано договір суборенди з товариством з обмеженою відповідальністю “Дабл Кофе Україна”, але листом від 19.04.2007 р. товариство з обмеженою відповідальністю “Юридична група “Правда” зірвало підписання даної угоди з суборенди.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листа від 19.04.2006 р. товариство з обмеженою відповідальністю “Юридична група “Правда”, як підприємство, котре здійснює юридичний супровід закритого акціонерного товариства “Академфільм” вважає своїм  обов’язком попередити позивача про те, що рада засновників відповідача заборонила його директору візувати договір суборенди приміщення за адресою: м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 10 з причин того, що відповідач офіційно відмовився від договору оренди № 1 від 15.12.2003 р.

Вивчивши всі суттєві моменти спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на наступне:

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи відповідач є власником приміщення, яке було передано в оренду позивачу на підставі договору № 1 від 15.12.2003 р.

Правові основи захисту права власності в Україні закріплені в Конституції України, Законі України “Про власність”, Цивільному та Господарському кодексах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України “Про власність” право власності —це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України “Про власність” власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном.

Уклавши з позивачем договір оренди з умовою, яка надає орендарю право укладати угоди суборенди, відповідач не зобов’язався надавати погодження на передачу майна в суборенду. Такий обов’язок наймодавця не передбачений як діючим законодавством, так і умовами угоди від 15.12.2003 р. № 1. Тобто, надання згоди на передачу майна в суборенду є суб’єктивним правом відповідача, заснованим на відносинах власності, а тому ненадання такого дозволу не може вважатися протиправною поведінкою та порушенням господарського зобов’язання за договором оренди.

Твердження позивача про наявність усного погодження не можуть прийматися судом до уваги, адже умови укладеної сторонами угоди від 15.12.2003 р. вимагають письмового погодження, а присутність при проведенні переговорів з товариством з обмеженою відповідальністю “Дабл Кофе Україна” керівника відповідача та наявність в матеріалах справи копії довідки–характеристики Комунального підприємства “Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об’єкти нерухомого майна” від 19.04.2006 р. № 1156090 на нежилі приміщення (літ. А) будинку № 10 по вул. Б. Хмельницького у м. Києві, виданої відповідачу для укладення договору оренди не породжує правових наслідків з виникнення господарського зобов’язання або зобов’язання вчинити певні дії.

Посилання позивача на те, що дії представника відповідача (товариство з обмеженою відповідальністю “Юридична група “Правда”) по направленню листа від 19.04.2007 р. є протиправними та порушили передбачені договором від 15.12.2003 р. права позивача й призвели до неможливості отримати прибуток не відповідають дійсності, оскільки відсутність у позивача письмового погодження відповідача на передачу орендованого майна в суборенду взагалі унеможливлювало укладення ним договору суборенди.

При вирішення даного спору суд звертає увагу на те, що позивач є господарюючим суб’єктом, що здійснює підприємницьку діяльність, тобто самостійну на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку. Відповідно до договору оренди від 15.12.2003 р. позивачу надано право передавати орендоване приміщення в суборенду, отже позивач не позбавлений правомочностей реалізовувати його шляхом пошуку потенційних контрагентів. Маючи намір передати в суборенду спірні приміщення з метою отримання доходу чи прибутку, позивач діяв на власний страх і ризик, а тому заявлення вимог про стягнення упущеної вигоди за неіснуючим господарським зобов’язанням є безпідставним.

Крім того, мотивуючи свої вимоги позивачем не враховано різницю між категоріями дохід та прибуток. Дохід і прибуток є головними показниками, які відображають фінансові результати діяльності. Доход підприємства –це більш загальний показник і прибуток входить до величини доходу. В свою чергу прибуток є частиною виручки, що залишається після відшкодування всіх витрат на виробничу і комерційну діяльність підприємства та характеризує перевищення надходжень над витратами. Прибуток є сумою, на яку доходи перевищують пов’язані з ними витрати (Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 3 “Звіт про фінансові результати”, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 р. № 87). Під упущеною вигодою, яку позивач просить суд стягнути з відповідача,  п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Оскільки позивачем не доведено факту порушення його прав відповідачем, вимоги про стягнення неодержавного прибутку не можуть бути задоволені судом.

Отже, всім вищенаведеним спростовуються твердження позивача про протиправність дій відповідача, його вину у неотриманні  товариством з обмеженою відповідальністю “Піта Інн Україна” прибутку та про наявність причинного зв’язку.

На цій підставі суд не приймає до уваги в якості доказу по справі лист товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична група “Правда” від 19.04.2006 р., оскільки даним документом не доводиться протиправність бездіяльності відповідача щодо реалізації свого  суб’єктивного права —ненадання погодження на передачу позивачем орендованого майна в суборенду.

Виходячи з п. 3.8 та п. 4.8 договору № 1 від 15.12.2003 р. орендар має право здавати в суборенду частину орендованого приміщення, погодивши це письмово з орендарем. Позивачем не надано суду доказів наявності у нього письмового погодження від орендаря на передачу орендованого приміщення в суборенду.

За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю “Піта Інн Україна” до закритого акціонерного товариства “Академфільм” про стягнення 1 800 000,00 доларів США.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, решта доданих до матеріалів справи доказів  до уваги судом не приймаються як такі, що не мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів суду обґрунтованості своїх вимог.

Відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов’язані  з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача.

Згідно з нормами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України питання про скасування забезпечення позову вирішується господарським судом, що розглядає справу, із зазначенням про це в рішенні чи ухвалі. З огляду на те, що господарський спір вирішено по суті, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2006 р. підлягають скасуванню.

Керуючись  ст.ст. 33, 34, 49, 69, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

1.          У задоволенні позову відмовити повністю.

2.          Заходи забезпечення позову шляхом, вжиті ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2006 р. № 30/513 скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня   підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                        С.В. Шабунін

Дата підписання: 18.05.2007 р.

№ 30/513
14.05.07 р.

За позовом          Товариство з обмеженою відповідальністю "Піта ІНН Україна"

до                      Закрите акціонерне товариство "Академфільм"

про

Суддя Шабунін С.В.

Суддя
?????