ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.11.2007
Справа №2-22/8465.1-2007А

За позовом – Заступника прокурору м. Сімферополя, діючого в інтересах держави в особі ДПІ у м. Сімферополь   (м. Сімферополь, вул. М.Залки, 1/9 )

До відповідачів  - 1)Інформаційного агентства «Крелком» ( м.Сімферополь. вул.Пушкіна,12)

2)Підприємства «Континент – Плюс» ( м.Сімферополь. вул. С.Ценського34, кв.19)

Про визнання недійсною угоди.

Суддя   Яковлєв С.В.

За участю  секретаря  Дулімової В.І.

Представники:

Від позивача –  Рибалко Ю.Л. – пред-к, дов. від 05.04.2006 р.

Від відповідачів – 1)  Плешкова Н.Б. – пред-к, дов. від 25.10.2007 р.

Весна В.В. – керівник, паспорт ЕЕ № 262475

2)   не з’ явився.

Сутність спору: Заступник прокурору м. Сімферополя, діючи в інтересах держави в особі ДПІ у м. Сімферополь    ( далі позивач),   звернувся  до суду  з позовом, в якому просив визнати недійсним правочин, укладений 01.06.2002 р.  у вигляді угоди  на продаж санаторно-курортних путівок та  надання туристичних послуг  між Підприємством  «Континент – Плюс» та  Інформаційним агентством «Крелком» с метою, яка  завідомо суперечить  інтересам держави та  суспільства ( ст. 49 ЦК УСРСР), зі застосування  наслідків, передбачених ст.. 208 ГК України, стягнути  з  Інформаційного агентства «Крелком» в доход держави вартість санаторно-курортних путівок у розмірі 35000 грн., стягнути з Підприємства  «Континент – Плюс» на користь Інформаційного агентства «Крелком»  35000 грн. Вимоги мотивовані тим, що рішенням  місцевого суду  Центрального району  м. Сімферополя  від 21.03.2003 р.  по справі № 2-1330/03  задоволені позовні вимоги  прокурора м. Сімферополя , діючого в інтересах держави в особі ДПІ у м. Сімферополі, до підприємства «Континент-Плюс» і Гілевського І.В.  про визнання  недійсним статутних  і реєстраційних документів. Статут  підприємства «Континент-Плюс» визнаний недійсним  з моменту реєстрації. За таких обставин прокурор  вважає, що зазначений правочин відповідно до ст. 207 ГК України підлягає визнанню недійсним тому, що він  вчинений з метою, яка  завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Під час судового засідання, яке відбулось  01.10.2007 р. , представник позивача  надав пояснення по позову (  вих.. № 1615/9/10 від 01.10.2007 р.) , позовні вимоги прокурору підтримав у повному обсязі .

Інформаційне агентство «Крелком» надало відзив на позов , в якому с позовними вимогами не погодилось з підстав, викладених у запереченнях.

Підприємство «Континент-Плюс» відзив на позов до суду не надіслало, явку свого представника у судове засідання не забезпечило, про час та дні проведення судових засідань було сповіщено належним чином.

Суд, приймаючи до уваги ненадання підприємством «Континент-Плюс» доказів неможливості забезпечення участі його представників у судових  засіданнях з поважних причин, керуючись ст. 128 КАСУ , вважає можливим продовжити розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши представників сторін, прокурора ,  суд

встановив:

Між підприємством  «Континент – Плюс»  та Інформаційним агентством «Крелком»  01.06.2002 р. був укладений  договір  купівлі-продажу  санаторно-курортних путівок  і надання послуг .

Відповідно до умов зазначеного договору  підприємство  «Континент-Плюс» мало надати Інформаційному агентству «Крелком»  санаторно-курортни путівки та санаторно-курортне обслуговування .

Інформаційним агентством «Крелком» мало  узгодити відомості про прибуття  відпочиваючих,  провести оплату  вартості отриманих путівок  не пізніше ніж за 15 днів до заїзду.

Сторони визначили , що договір набирав силу  с моменту його підписання та діяв до 30.10.2002 р. (п.3.1).

Рішенням  місцевого суду Центрального району м. Сімферополья від 21.03.2003 р.  по справі № 2-1330/03  задоволений позов  прокурора м. Сімферополя, діючого в інтересах держави в особі  ДПІ м.Сімферополя, до підприємства «Континент - Плюс» та Гілевського І.ВА., визнаний недійсним Статут підприємства «Континент - Плюс», зареєстрований виконкомом Київської районної ради м. Сімферополя, з моменту реєстрації, визнано недійсним свідоцтво  платника податку на додану вартість  підприємства «Континент - Плюс» № 00872023 з 14.01.2002 р. з моменту реєстрації.

Під час укладення зазначеного договору діяв Цивільний кодекс УРСР    (далі ЦК), згідно з яким в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана була зробити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, а кредитор мав право вимагати від боржника виконання його обов'язків (ст. 151 ЦК ).

Угодами  визнавались  дії громадян і організацій, спрямовані  на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків ( ст. 41 ЦК).  Відповідно до ст. 49 ЦК недійсною визнавалась угода, яка була укладена  з метою завідомо суперечною  інтересам  соціалістичної держави і суспільства.

На момент розгляду спору набрали сили Господарський кодекс України та новий Цивільний кодекс України.

У відповідності зі ст. 173 Господарського  кодексу України (далі ГК України)  господарським визнається зобов'язання, яке виникає між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин в сфері господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний зробити певну дію господарського чи управлінсько -господарського характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію та ін.) або утриматись від виконання певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі і кредитор) має право  вимагати від зобов'язаної сторони  виконання її обов'язку

Відповідно  до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати також з господарського договору  та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарське  зобов'язання, що не відповідає  вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, може бути  на вимогу  однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині ( ст. 207 ГК України).

Ст. 208 ГК України визначає, що  якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави  і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін – у разі виконання зобов'язання обома сторонами – в доход держави  за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням , а у разі виконання зобов'язання однією  стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне  з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі  наявності  наміру у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується  за рішенням суду в доход держави.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (далі  ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана зробити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші та ін.) або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення  цивілних прав та обов’язків (ст.202 ЦК України). У ст. 203 ЦК України  встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України  підставою  недійсності  правочину є недодержання в момент  його вчинення  стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами  першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Ст. 216 ЦК України визначає, що недійсний правочин  не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності  правочину кожна із сторін  зобов'язана  повернути  другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину,  а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують не момент відшкодування. Вимога  про застосування  наслідків недійсності правочину може бути  пред'явлена  будь-якою  заінтересованою особою.

До матеріалів справи надана копія рішення  місцевого Центрального районного суду м. Сімферополя  від 21.03.2003 р. по справі № 2-1330/03,  згідно з яким задоволений позов  прокурора м. Сімферополя, діючого в інтересах держави в особі  ДПІ м.Сімферополя, до підприємства «Континент - Плюс» та Гілевського І.В, визнаний недійсним Статут підприємства «Континент - Плюс», зареєстрований виконкомом Київської районної ради м. Сімферополя, з моменту реєстрації, визнано недійсним свідоцтво  платника податку на додану вартість  підприємства «Континент - Плюс» № 00872023 з 14.01.2002 р. з моменту реєстрації. Рішення суду мотивоване тим, що Гілевського І.В , як засновник підприємства «Континент - Плюс» не мав наміру здійснювати  підприємницьку діяльність в якості засновника та директора останнього. Судом встановлено , що при реєстрації підприємства «Континент - Плюс» були порушені  вимоги ст..ст. 1,5,8,11 Закону України «Про підприємництво», ст.ст. 1,2,5,10 Закону України «Про підприємства в Україні» , що є підставою для визнання недійсним статуту підприємства  та наданого йому  свідоцтва платника  ПДВ.

Прокурор та позивач вважають , що саме встановлення зазначених вище фактів місцевим Центральним районним судом м. Сімферополя  під час розгляду справи № 2-1330/03 свідчить про наявність у підприємства «Континент - Плюс» умислу на укладення з Інформаційним агентством «Крелком» договору з  метою завідомо суперечною  інтересам  держави

Вивчивши вказані доводи, пояснення учасників процесу суд вважає, що рішення місцевого Центрального районного суду м. Сімферополя по справі № 2-1330/03 не може свідчити про наявність  у підприємства «Континент - Плюс» та  Інформаційного агентства «Крелком» під час укладення 01.06.2002 р. договору  купівлі-продажу  санаторно-курортних путівок  і надання послуг сторін протиправного  умислу.  На думку суду згідно зі ст.. 70 КАСУ   наявність  такого умислу  не може бути підтверджена  лише рішенням  місцевого районного суду  про визнання  установчих документів  однієї із сторін  недійсними  та скасування свідоцтва  платника ПДВ, оскільки  предметом дослідження у справі  № 2-1330/03  було відповідність дій Гілевського І.В. та установчих документів підприємства «Континент - Плюс»  вимогам чинного законодавства , а не наявність  протиправного умислу у сторін при укладенні 01.06.2002 р. зазначеного договору.

Саме така думка  висловлена Верховним судом України в постанові від 14.02.2006 р. по справі № 21-321 во 05.

Суд приймає до уваги те, що надані сторонами документи свідчать про те,  що Інформаційним агентством «Крелком»  сплатило підприємству «Континент - Плюс»  вартість отриманих путівок та наданих ним послуг . Ані прокурором , ані позивачем по справі згідно зі ст.. 71 КАСУ не надані докази того , що при укладенні 01.06.2002 р. договору , виконанні його умов підприємство «Континент - Плюс» та  Інформаційне агентство «Крелком» діяли з метою, яка суперечить  інтересам держави та суспільства.  При цьому суд вважає необхідним визначити, що прокуратурою м.Сімферополя  надіслано пояснення ( вих. № 3819 вх/07 від 28.09.2007 р.), в якому зафіксовано те, що головним відділом  податкової міліції ДПІ в м.Сімферополі  проводилась перевірка  дотримання  вимог  податкового законодавства Інформаційним агентством «Крелком»  за період часу з 01.07.2000 р. по 30.06.2003 р. , зокрема, взаємовідносин з підприємства «Континент - Плюс» по договору від 01.06.2002 р. , під час якої  у першого та його посадових осіб  не встановлено умислу  на укладення зазначеного правочину  з метою завідомо суперечною  інтересам  держави.

За таких обставин суд вважає, що не знайшов підтвердження факт укладення між підприємством  «Континент – Плюс»  та Інформаційним агентством «Крелком»  01.06.2002 р. договіру  купівлі-продажу  санаторно-курортних путівок  і надання послуг з метою, яка суперечить  інтересам держави, у зв’язку з чим відсутні підстави для  визначення зазначеного правочину недійсним.

Під час судового засідання, яке відбулось 13.11.2007 р. були оголошені вступна та резолютивна частини постанови. Відповідно до ст. 163 КАСУ  постанову складено 20.11.2007р.

Керуючись ст.ст.  160-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволені позову відмовити .

У разі неподання  заяви про апеляційне оскарження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення (у разі складання  постанови у повному обсязі, відповідно до ст. 160 КАСУ -  з дня складення у повному обсязі).

Якщо після подачі заяви  про апеляційне оскарження , апеляційна скарга не подана, постанова вступає в законну силу  через 20 днів після подання заяви про апеляційне  оскарження.

Постанова може бути оскаржена в порядку і строки передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Яковлєв С.В.