ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД   СУМСЬКОЇ  ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.07
Справа №АС3/444-07.

Господарський суд Сумської області, у складі судді Левченко П.І.

розглянувши справу

за позовом   Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції,

м. Конотоп Сумської області

до відповідачів :

1). Відкритого акціонерного товариства „Конотопм’ясо”, м. Конотоп Сумської області ;

2).Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Магур”, м. Київ

про визнання недійсним господарських зобов’язань

За участю представників сторін :

від позивача:  Бібік В.А.

від відповідачів :

1). Бондаровець Р.П., довіреність № 648 від 18.09.2007 року;

2). не з’явився.

Суть спору: позивач просить визнати недійсним правочин між відповідачами та визнати недійсними господарські зобов'язання , які виникли з усної угоди між відповідачами на суму  67 809,80 грн., а також застосувати наслідки , передбачені  ст. 208 ГК України .

Позивач у своїй позовній заяві стверджує що між відповідачами був укладений  усний договір на поставку м’ясопродуктів та шкур свинних, за умовами якого другий відповідач зобов’язався  передати м’ясопродукти та шкіри свинні першому відповідачеві, а останній мав прийняти і оплатити товар. Даний договір  виконаний на загальну суму 67 809,80 грн. з ПДВ.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вироком  Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2007 року встановлено, що ТОВ «Компанія «Магур» (другий відповідач) було зареєстровано як фіктивне підприємство з метою прикриття незаконної діяльності .

Позивач наполягає на  тому, що вищезгадана усна угода  була укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства , а саме з  метою приховування підприємницької діяльності  від оподаткування.

Перший відповідач  заперечує проти позову , посилаючись на те, що усний договір між відповідачами не укладався , а договори  укладалися шляхом обміну  телефонограмами у відповідності  до ч. 1 ст. 181 ГПК України .

На момент укладення і виконання тих договорів обидві сторони мали належну правосуб’єктність, договори були виконанні обома сторонами.

Угоди не могли  бути спрямовані на приховування підприємницької діяльності від оподаткування , як стверджує позивач, адже саме  господарські операції , здійснені на їх виконання , є об’єктом оподаткування. Якщо б ці угоди не були  укладені і виконані , то ні оподатковувати, ні приховувати  від оподаткування не було б чого .

Той факт, що при реєстрації ТОВ «Компанія «Магур» його засновник Феньова В.А. не мала наміру здійснювати підприємницьку діяльність , не може бути підставою для визнання угод недійсними, оскільки створена нею юридична особа фактично здійснювала таку діяльність , про що свідчать рахунки , накладні , податкові накладні , платіжні доручення , копії яких долучені позивачем до позовної заяви.

Якщо ж ТОВ «Компанія «Магур» не сплатило податків з господарських операцій, здійснених на виконання оспорюваних угод, то саме з цього  товариства такі податки належить стягнути у передбачений законом спосіб і притягнути до відповідальності осіб, винних у їх несплаті .

Визнання цих угод недійсними, на думку першого відповідача, не лише порушує його законні інтереси , але й  суперечить інтересам держави , адже у разі такого визнання будуть відсутні підстави для стягнення з ТОВ «Компанія «Магур» тих податків, від сплати яких це товариство ухилилося, винні у присвоєнні коштів, належних державі, не будуть притягнені до відповідальності , а це буде заохочувати інших осіб до ухилення від сплати податків у такій спосіб .

Представник першого відповідача подав суду документ , що підтверджує анулювання свідоцтва платника податку на додану вартість ТОВ «Компанія»Магур» лише 27.08.2007 року , тобто після звернення позивача з даним позовом до суду .

Дослідивши  матеріали справи та заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд встановив:

Згідно видаткової накладної № 96 від 12.05.2005 року другий відповідач передав першому відповідачеві шкіри свинні у кількості 2 200 кг. на загальну суму 16 500 грн. ( в т.ч. ПДВ). Перший відповідач одержав згаданий товар і повністю розрахувався за нього з другим відповідачем .

Згідно видаткової накладної № 255 від 17.08.2005 року другий  відповідач передав  першому  відповідачеві 324 кг фаршу курячого на загальну суму 2 869,60 грн. ( в т.ч. ПДВ ). Перший відповідач одержав  згаданий товар і повністю розрахувався за нього з другим відповідачем .

Згідно видаткової накладної № 279 від 14.09.2005 року другий  відповідач передав першому відповідачеві 1 778 кг шпигу свинного на загальну суму 18 491,20 грн. ( у т.ч. ПДВ). Перший відповідач одержав згаданий товар і повністю розрахувався за нього з другим відповідачем.

Згідно видаткової накладної № 293 від 20.09.2005 року другий відповідач передав першому відповідачеві 2 010 кг. свинини блочної на загальну суму 29 949 грн. (у т.ч. ПДВ). Перший відповідач одержав згаданий товар і повністю розрахувався за нього з другим відповідачем.

Тобто між відповідачами виникло чотири окремі  господарські зобов'язання , в силу яких другий відповідач  передавав першому відповідачеві товар, а останній сплачував за отриманий товар грошові кошти. Усі згадані вище господарські зобов'язання  були виконані обома сторонами повністю, що доведено суду самим позивачем, який подав докази цього разом з позовною заявою.

Твердження позивача про те , що в даному разі між сторонами був укладений один усний договір, на виконання якого сторони виконали вищезгадані господарські зобов'язання , матеріалами справи не підтверджується .

Згідно ст. 175 ГК України майновими-господарськими зобов’язаннями визнаються цивільно-правові зобов'язання , що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності , в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися  від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов’язку .

Майнові зобов'язання , які виникають між учасниками господарських відносин , регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим  Кодексом ( Господарським кодексом України ).

У відповідності з ч. 1 ст. 206 ЦК України , усно можуть вчинятися правочини , які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення , за винятком правочинів , які підлягають  нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації , а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність .

З огляду на вищезгадане, в даному випадку між відповідачами було вчинено чотири окремі  правочини ( чотири господарські зобов'язання) у чотири моменти : 12 травня 2005 року , 17 серпня 2005 року , 14 вересня 2005 року та  20 вересня  2005 року .

За таких обставин , необґрунтованими виглядають позовні вимоги позивача, сформульовані таким чином: «Визнати недійсним правочин між ВАТ «Конотопм’ясо» та ТОВ «Компанія «Магур». Визнати недійсними господарські зобов'язання , які  виникли з усної угоди між ВАТ «Конотопм’ясо» та ТОВ «Компанія «Магур»  на суму 67 809,80 грн. з ПДВ. Застосувати наслідки , передбачені ст. 208 ГК України».

Пред’являючи згадані позовні вимоги позивач, керувався п. 11 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», ст. 215 ЦК України , ст.ст. 207,208 ГК України .

При цьому позивач у своїй позовній заяві взагалі не зазначає підстав для визнання недійсним правочину згідно ст. 215 ЦК України .

Між тим як у відповідності зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним , якщо його недійсність прямо не  встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним .

Підставою ж для визнання недійсним господарських зобов’язань, які виникли з усної угоди між ВАТ «Конотопм’ясо»  та ТОВ «Компанія «Магур» на суму 67 809,80 грн. з ПДВ згідно ст. 207 ГК України  позивач зазначає, що вищезазначена усна угода була укладена з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, а саме з метою приховування  підприємницької діяльності від оподаткування , оскільки відповідно до  вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2007 року  встановлено, що ТОВ «Компанія «Магур» було зареєстроване як фіктивне підприємство з метою прикриття незаконної діяльності .Засновник Феньова В.А. створила вказане підприємство без мети займатися фінансово-господарською діяльністю.

Суд не може визнати таке мотивування позовних вимог позивачем правомірним та обґрунтованим .Чинне законодавство України не містить такого поняття  як фіктивне підприємство .

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру  юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 48,49)  ТОВ «Компанія «Магур»  зареєстрована як юридична особа 12.01.2005 року Голосіївською  районною у м. Києві державною адміністрацією і станом на 24.10.2007 року  (на дату складання довідки) з Єдиного державного реєстру  юридичних осіб-підприємців не виключене.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», якщо у відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру , були внесені  до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не  внесені відповідні зміни .

Згідно ч. 4 ст. 91 ЦК України цивільна  правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється  з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Створеною юридична особа є з дня її державної реєстрації ( ч. 4 ст. 87 ЦК України ).

Оскільки до цього часу  до Єдиного державного реєстру не внесено запису про припинення юридичної особи – ТОВ «Компанія «Магур» , то вона є правоздатною з 12.01.2005 року ( з дня її державної реєстрації ) і до цього часу.

Правоздатність ВАТ «Конотопм’ясо» позивачем не ставиться  під сумнів і не оспорюється .

Для норми статті 207 ГК України  характерними є такі ознаки як вчинення дій, що об’єктивно призводять до порушення інтересів держави і суспільства в цілому , а тому  в даному випадку повинно бути  наявним порушення вимог саме норм  законів та нормативних актів, які визначають  соціально-економічні  основи держави і суспільства ; наявність суб’єктивного наміру сторін (чи однієї сторони) порушити вимоги  закону, оскільки такі угоди укладаються з метою, яка завідомо  суперечить інтересам держави і суспільства, а тому для визнання  угод (господарських зобов’язань) необхідно встановити вину  сторін ( чи однієї з них) у формі умислу при укладенні угоди  ( саме при укладенні даної конкретної угоди ) ; факт наявності суб’єктивного чинника може мати  місце з боку  посадових осіб підприємства , а не з боку юридичної особи , а тому  суб’єктивний   склад правопорушення повинен бути встановлений  компетентним державним органом та підтверджений  законодавчо визначеними засобами доказування .

Слід зауважити , що зобов'язання по сплаті  податків  не є господарськими   чи цивільними, а при юридичній кваліфікації  правочинів (господарських зобов’язань) оцінці має підлягати   сам правочин (господарське зобов'язання) , а не попередні  (мета)  чи наступні дії сторін (сторони) оспорюваного правочину  (господарського  зобов'язання). В даному разі позивач в обґрунтування  своїх  позовних вимог у позовній заяві дає оцінку попередніх дій сторони  правочину (господарських зобов’язань) , а не самого правочину (господарського зобов'язання) , що є предметом спору. Несплата податків спрямована на невиконання зобов'язання по сплаті податків , а не на встановлення , зміну та припинення правовідносин між сторонами правочину, що і  передбачає вчинення правочину. Відповідно , правочин (господарське зобов'язання) не може мати  на меті несплату податків .Тому, предметом оцінки в даному разі має бути конкретний правочин ( конкретні  господарські зобов'язання) , тобто конкретні зміни стану цивільних (господарських) прав та  обов’язків , що відбулися внаслідок  його укладення , а не попередні  чи наступні дії його сторін, які не охоплюються умовами конкретного правочину (конкретних господарських зобов’язань) .

Згідно ст. 62 Конституції України  особа вважається  невинуватою у вчиненні злочину і не може бути  піддана кримінальному  покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду .Вироку суду стосовно тієї посадової чи іншої фізичної особи , яка укладала оспорювані угоди від імені ТОВ «Компанія «Магур» , маючи при цьому належні повноваження, позивач суду не надав .

Згідно ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа  набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи , які діють відповідно до установчих документів та закону.

Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової чи іншої фізичної особи, яка підписала (уклала) угоду від імені юридичної особи , маючи при цьому  належні повноваження. За відсутності таких повноважень наявність умислу у юридичної особи не може вважатися встановленою.

Матеріали даної справи  не містять доказів  того, що укладення  оспорюваних угод та виконання господарських зобов’язань з боку ТОВ «Компанія «Магур» здійснювались через органи , які діяли  відповідно до установчих документів та закону , а тому  відсутні докази набуття ТОВ «Компанія «Магур» будь-яких цивільних прав та обов’язків за вищезгаданими угодами (господарськими  зобов’язаннями). У разі відсутності належних повноважень у фізичних осіб, які укладали усні угоди та виконували господарські зобов'язання  від імені ТОВ «Компанія «Магур» , ніяких зобов’язань між ВАТ «Конотопмясо» та ТОВ «Компанія»Магур» взагалі не виникало. У такому разі  господарські зобов'язання виникали між невстановленими фізичними особами та ВАТ «Конотопмясо» , а між відповідачами у  даній справі  між юридичними особами) господарські зобов'язання  не виникали , угоди (правочини) не вчинялися , тобто, є неукладеними , а отже й не можуть бути визнані недійсними .

Крім того, слід зазначити, що положення статей 207 та 208 ГК України мають застосуватися з урахуванням того, що правочин , який вчинений з метою завідомо суперечною інтересам держави і суспільства , водночас суперечить моральним  засадам суспільства , а тому згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, тобто недійсним в силу закону , у зв’язку  з чим визнання такого правочину недійсним судом  не вимагається .Органи державної податкової служби можуть на підставі пункту 11 статті 10 Закону України « Про державну податкову службу в Україні» звертатися до судів з позовами про стягнення в дохід держави коштів , одержаних за правочинами, вчиненими  з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність .

Санкції, встановлені ч. 1 ст. 208 ГК України не можуть застосовуватися за сам факт  несплати податків , зборів ( обов’язкових платежів) однією з сторін договору. Для застосування таких санкцій  необхідною умовою є наявність умислу хоча б у однієї з юридичних осіб (повноважних представників юридичних осіб) на укладення угоди  з метою , яка завідомо суперечить  інтересам держави  і суспільства .

Оскільки санкції , передбачені вказаною правовою нормою , є конфіскаційними, стягуються за рішенням суду в доход держави  за порушення правил здійснення господарської діяльності , то такі санкції не є цивільно-правовими, а є  адміністративно-господарськими як такі, що відповідають визначенню ч. 1 ст. 238 ГК України. З огляду на це такі санкції можуть застосовуватися лише протягом строків, встановлених ст. 250 ГК України .

При виникненні господарських зобов’язань (укладенні угод),  про які йдеться у даній справі , в травні-вересні 2005 року , позовна  вимога про застосування санкцій, встановлених ст. 208 ГК  України , була заявлена за межами граничного річного строку від вчинення  правопорушення , передбаченого ст. 250 ГК України .

На підставі всього вищевикладеного суд відмовляє  позивачеві з задоволенні його адміністративного позову

Тому , керуючись ст.ст. 91,92,203,215 ЦК України , ст.ст. 173-175 ,207,208 ГК України , ст.ст. 158-163 КАС України  , господарський  суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні адміністративного позову по справі № 3/444-07 за позовом   Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції  до Відкритого акціонерного товариства „Конотопм’ясо” та Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Магур”, м. Київ про визнання недійсним правочину між ВАТ «Конотопмя’со» та ТОВ «Компанія «Магур», про визнання недійсними господарські зобов'язання, які виникли з усної угоди між ВАТ «Конотопмя’со» та ТОВ «Компанія «Магур» на суму  67 809,8 грн. з ПДВ та про застосування наслідків, передбачених ст.208 Господарського кодексу  України  відмовити повністю .

2.          Копію постанови надіслати сторонам по даній справі .

3.          Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

4.          Заява про апеляційне оскарження постанови подається до Харківського апеляційного адміністративного суду через господарський суд Сумської області протягом 10 днів з дня її складення  у повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

5.          Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.