ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

"02" листопада 2007 р.                       м. Київ                        Справа № А15/336-07

16 год. 30 хв.

за позовом
Білоцерківського технічного коледжу ТСО України, Київська обл., м. Біла Церква

до
Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області, Київська обл., м. Біла Церква

предмет адміністративного позову
визнання нечинним акта перевірки № 51 від 02.03.2007 р.

Головуючий суддя              Рябцева О.О.

секретар судового засідання        Чернявська І.Г.

Представники:

позивача
Кучерук О.Ф.-директор;

відповідача
Тимошенко В.П. (дов. № 1542/01 від 30.05.2007 р.);

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 02.11.2007р. о 16 год. 50 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено на 09.11.2007 р., про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Білоцерківський технічний коледж ТСО України (далі –Позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області (далі - Відповідач) про визнання нечинним акта перевірки № 51 від 02.03.2007 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до п. 6 Указу Президента України “Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб’єктів малого підприємництва”, позивач як суб’єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на обов’язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до статті 11 Закону України “Про державну підтримку малого підприємництва” спрощена система оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності передбачає заміну сплати встановлених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів) сплатою єдиного податку. Крім того, позивач зазначає, що вказана заміна не є пільгою в оподаткуванні ні звільненням від сплати податків, оскільки згідно з п. 3 ст. 5 Закону України “Про державну підтримку малого підприємництва” державна підтримка малого підприємництва передбачає, в тому числі, запровадження спрощеної системи оподаткування, бухгалтерського обліку та звітності. Також позивач звертаючись з позовом посилається на те, що перевірка, за результатами якої був винесений оскаржуваний акт, в супереч приписам Постанови Кабінету Міністрів України, проводилась за період з 01.11.2004 р. по 01.01.2007 р., тоді як вищезазначеною постановою заборонено проведення перевірок з 01.09.2004 р. по 31.03.2005 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.09.2007 року було відкрито провадження в адміністративній справі, попереднє засідання призначене на 12.10.2007 р.

10.10.2007 р. до суду від відповідача надійшли заперечення № 3034/01 від 10.10.2007 р., в яких відповідач заперечуючи проти позову посилається на те, що відповідно п.1 статті 14 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” позивач, як суб’єкт, що обрав особливу систему оподаткування (єдиний податок), зобов’язаний сплачувати страхові внески. Також відповідач зауважує, що сплата єдиного податку не звільняє Позивача від обов’язку сплати страхових внесків, оскільки відповідно до вимог статті 18 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати. Щодо посилання позивача на те, що перевірка проводилась з 01.11.2004 р. по 01.01.2007 р., чим порушені приписи Постанови Кабінету Міністрів України, то відповідачем зазначено, що відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 58-р від 10.03.2005 р. було тимчасово припинено перевірки платників спрощеної системи щодо сплати страхових внесків по заборгованості за платежами, що утворилися в 2004 році та 1 кварталі 2005 р., тоді як відповідно до акту передвіки №  51 від 02.03.2007 р. донарахування страхових внесків проведено позивачу лише з 01.09.2005 р.

Ухвалою господарського суду від 12.10.2007 р. закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 26.10.2007 р.

16.10.2007 р. до суду від позивача надійшла заява № 354 від 15.10.2007 р., в якій позивач уточнює позовні вимоги та просить суд визнати нечинними рішення № 770 від 18.07.2007 р., згідно з яким до позивача на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” застосовано фінансові санкції у сумі 60326,61 грн., рішення № 771 від 18.07.2007 р., згідно з яким до позивача на підставі п. 3 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” застосовано фінансові санкції у сумі 26414,95 грн., та вимогу про сплату боргу № 766 від 20.07.2007 р.

В судовому засіданні 26.10.2007 р. розгляд справи було відкладено на 02.11.2007 р.

В судових засіданнях 12.10.2007 р., 26.10.2007 р. та 02.11.2007 р. представник позивача підтримав позов.

Представник відповідача в судових засіданнях 12.10.2007 р., 26.10.2007 р. та 02.11.2007 р. заперечував проти позову з підстав викладених у запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

З 01.03.2007 р. по 02.03.2007 р. Управлінням Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області проведено перевірку своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати позивачем збору та внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за період з 01.11.2004 р. по 01.01.2007р. Перевірка проведена з відома директора підприємства Кучерук О.Ф. та в присутності головного бухгалтера Коцюби Т.С. За результатами перевірки складено акт № 51 від 02.03.2007р.

Як вбачається з акта перевірки № 51 від 02.03.2007 р., в ході перевірки нарахованих страхових внесків у розмірі 32%, 32,3%, 31,8%, 33,2%  з вересня 2005 р. по лютий 2007 р. донараховано внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування за тарифною ставкою 32,3%-19933,36 грн., 31,8%-89353,59 грн., 33,2%-10096,42 грн., всього в сумі 119383,37 грн. Крім того, зазначеною перевіркою встановлено, що позивачем не був зданий звіт за жовтень 2005 р., в результаті чого позивачу донараховано страхових внесків в розмірі 31,8% на суму  8532,03 грн. та 2% на суму 523,79 грн. Таким чином, згідно з актом, в результаті перевірки доданарховано страхових внесків в сумі 128439,19 грн. Крім того, згідно з зазначеним актом, в результаті перевірки встановлено заниження фонду оплати праці, з якого обчислюють страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 26414,95, чим порушено  п. 1 ст. 19 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”.

На підставі акта № 51 від 02.03.2007 р. відповідачем прийнято рішення від 18.07.2007 р. № 770, яким до позивача на підставі п. 4 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” застосовано 60326,61 грн. фінансових санкцій

Також, на підставі акта № 51 від 02.03.2007 р. відповідачем прийнято рішення від 18.07.2007 р. № 771, яким до позивача на підставі п. 3 ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” застосовано 26414,95 грн. фінансових санкцій.

20 липня 2007 р. відповідачем, згідно з вимогами ст. 106 Закону України „Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”, виставлена позивачу вимога про сплату боргу № Ю-766 на суму 241983,40 грн., яка, згідно з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення № 30659, копія якого наявна в матеріалах справи, отримана представником позивача 26.07.2007 р..

Білоцерківський технічний коледж ТСО України є платником страхових внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування, відповідно до Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” (далі-Закон № 1058-VI).

Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування і є платником єдиного податку.

Доводи позивача стосовно неправомірності прийняття відповідачем рішень № 770 від 18.07.2007 р. та  № 771 від 18.07.2007 р. та виставлення оспорюваної ним вимоги № Ю-766 від 20.07.2007 р. про сплату недоїмки зі страхових внесків на суму 241983,40 грн. ґрунтуються на тому, що він перебуває на спрощеній системі оподаткування, не є платником внесків на обов’язкове державне пенсійне страхування, а тому положення п.1 ч.8 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування”не встановлюють для нього розміру страхових внесків.

Статтею 5 Закону № 1058-VI регулюються відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів на ці правовідносини може поширюватися лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що йому не суперечить. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Пунктом 1 ст. 11 Закону № 1058-VI встановлено, що загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях, в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з п. 1 ст. 14 Закону № 1058-VI  страхувальниками цих осіб є їхні роботодавці, які відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону № 1058-VI є платниками страхових внесків та зобов'язані на підставі п. 6 ч. 2 ст. 17 зазначеного Закону № 1058-VI нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

У ст. 18 Закону № 1058-VI зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом; вони не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування, на ці внески не поширюється податкове законодавство, а іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені Законом України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", яким разом із Законом № 1058-VI не встановлено такої пільги, як звільнення від сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

Тобто, зазначеними нормами встановлено, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове законодавство, іншим законодавством не можуть установлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Указ Президента, на який посилається позивач, регулює питання оподаткування суб'єктів малого підприємництва. Згідно з вимогами ст. 15 "Прикінцевих положень" Закону № 1058-VI  до приведення законодавства у відповідність із цим Законом № 1058-VI  закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення ст. 6 зазначеного Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, закону суперечать і застосуванню не підлягають.

Статтею 19 Закону N 1058-IV установлено, що страхові внески до солідарної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування нараховуються роботодавцем на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення) працівників, що включають витрати на виплату основної та додаткової заробітної плати та інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Відповідно до п. 3 ч. 9 ст. 106  Закону № 1058-VI  за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу).

Приписами частини 9 статті 106 Закону № 1058-VI  передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду застосовують до страхувальників такі фінансові санкції, зокрема: за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та несплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 % зазначених сум за кожний повний або неповний місяці, за який донараховано ці суми (п. 4  згаданої норми).

Зважаючи на те, що Управлінням Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві було нараховано Білоцерківському технічному коледжу ТСО України не обчислені та несплачені страхові внески за період з вересня 2005 р. по лютий 2007 р. на загальну суму 128439,19 грн., та встановлено заниження фонду оплати праці з якого обчислюються страхові внески на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування в сумі 26414,95 грн., господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування 60326,61 грн.  фінансових санкцій на підставі п. 4 ч. 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та 26414,95 грн. фінансових санкцій на підставі п. 3 ч. 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачений обов’язок саме страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески; (п.2 ч. 2 статті 17 згаданого Закону України ), а вимогами ч. 2 статті 20 цього Закону визначено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12 і 15 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

З огляду на викладене, відсутні правові підстави для визнання нечинними рішеннь № 770 від 18.07.2007 р. та  № 771 від 18.07.2007 р. Управління Пенсійного фонду України у м. Білій Церкві Київської області.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для винесення відповідачем оскаржуваної вимоги про сплату боргу № Ю-766 від 20.07.2007 р.  є наявна станом на липень 2007 р. заборгованість зі сплати страхових внесків у розмірі 241983,40 грн., яка складається із сум недоїмки та фінансових санкцій, нарахованих на підставі рішень № 770 від 18.07.2007 р. та  № 771 від 18.07.2007 р. та сум страхових внесків, зазначених позивачем у розрахунках сум страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування, що підлягають сплаті за період з квітня по вересень 2005 р..

Приписами ч. 1 та 2 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (далі - недоїмка) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога № Ю-766 від 20.07.2007 р. про сплату недоїмки зі страхових внесків на загальнообов’язкове державне пенсійне страхування на суму 241983,40 грн. прийнята відповідачем також з додержанням вимог чинного законодавства.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання нечинними рішень № 770 від 18.07.2007 р., №  771 від 18.07.2007 р. та вимоги про стягнення боргу № 766 від 20.07.2007 р. задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 71, 158 –163, Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                 Рябцева О.О.