ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 р.
№ 43/393

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Перепічая В.С.(головуючого),

Вовка І.В.

Гончарука П.А.,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Дабл ю Джей Донбас”  на рішення  господарського суду  Донецької області від  21 червня   2007 року у справі № 43/393 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Дабл ю Джей Донбас” до Товариства  з обмеженою відповідальність ”Аграрне підприємство ”Данко” про визнання недійсним  договору оренди, стягнення  збитків та 3 % річних,   -

Встановив:

У листопаді 2005р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Дабл ю Джей Донбас” звернулось в господарський суд Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграрне підприємство „Данко”,  з урахування уточнених позовних вимог, про визнання  недійсним договору оренди б/н від  13.05.2004р.,  як такого що укладений   внаслідок   зловмисної домовленості   представника однієї сторони з другою стороною та стягнення 49130,00 грн. –3 % річних.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Вищого господарського суду  України від  29 листопада  2006р.  рішення господарського  Донецької області  від  7 серпня  2006р. скасовано, визнано недійсним договір оренди техніки  від  13 травня  2004р.,   укладений  між сторонами. Позов в частині   стягнення   збитків передано на новий  розгляд до  суду  першої інстанції.

Останнім рішенням господарського суду  Донецької області від  21 червня   2007 року у задоволенні позову про стягнення  збитків відмовлено.

У  касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Дабл ю Джей Донбас”  просить скасувати рішення суду першої інстанції посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права,  та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Доповідач: Гончарук П.А.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство  з обмеженою відповідальністю ”Аграрне підприємство ”Данко” просить залишити касаційну скаргу без задоволення, вказуючи на безпідставність доводів касаційної скарги,  а рішення  суду  залишити   без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення проти них, суд вважає, що касаційна скарга  підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 13 травня 2004 року сторонами укладено договір оренди техніки, відповідно до умов якого позивач передає, а відповідач приймає у строкове платне володіння і користування автомобілі у кількості   чотирьох одиниць, а саме:  ГАЗ-3110, ГАЗ-33023 у кількості 2 автомобілів, УАЗ-31514.

Даний  договір    постановою Вищого господарського суду  України  від  29 листопада   2006р.  визнано недійсним  з підстав, передбачених  ст. 232 ЦК України.

Предметом даного спору є вимоги позивача про  стягнення збитків у розмірі 49130,00 грн. Правовими підставами   позову   є ст.ст. 22, 232, 236 ЦК України.

Приймаючи рішення   про відмову  в задоволенні   позову  суд  виходив  з того, що  правових наслідків недійсності  правочину за  ст. 232 ЦК України даною нормою права  не передбачено. Такі наслідки  визначені  ст.  216 ЦК України.

Оскільки  позивач наполягав  на   задоволенні  позову  саме з вказаних  ним правових підстав,  то  його вимоги  є безпідставними.

З висновками  суду  погодитись не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 232 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Виходячи   з даної  норми  права слід визнати, що в разі  визнання  правочину недійсним  з даної підстави,  його наслідками є загальні наслідки недійсності  правочину, передбачені  ст. 216 ЦК України,  як правильно зазначено судом  першої інстанції.

Проте судом  не враховано, що крім  вказаних наслідків,  в силу  ст. 232 ЦК України, довіритель має право   вимагати  від свого представника та другої сторони правочину  солідарного відшкодування  збитків та моральної шкоди, що  завдані  йому  у зв’язку із вчиненням такого правочину, його виконанням та поверненням до первинного стану.

Не з’ясувавши  характеру  завданих  збитків, їх розміру, суд  припустився  порушень  у застосуванні  норм процесуального і матеріального  права.

З огляду на викладене, прийняте у справі судове рішення не можна визнати законним, обґрунтованим, таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, а тому воно підлягає скасуванню, з направленням справи на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду слід урахувати наведене, встановити фактичні обставини справи, і в залежності від встановленого та вимог закону, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11112, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України –

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ”Агрофірма ”Дабл ю Джей Донбас”   задовольнити  частково.

Рішення  господарського суду  Донецької області від  21 червня   2007 року у справі № 43/393 - скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий            Перепічай В.С.

Судді                                                                                      Вовк І.В.

Гончарук П.А.