ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

№ 3/340
10.10.07

За позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна

компанія «Інтербудінвест»

До                      1. Національного банку України

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітжитло»

Про                       зміну умов договорів

Суддя Сівакова В.В.

Представники:

Від позивача          Шкляр О.С. –по дов. № 199 від 12.10.2006

Від відповідача 1  Єрпильова С.О. –по дов. № 18-208/4393-9907 від 06.10.2005

Кирієнко П.В. –по дов. № 18-208/1770-4861 від 05.05.2005

Мохорт В.В. –по дов. № № 18-208/1770-4861 від 04.05.2006

Від відповідача 2  Ванжа О.А. –по дов. № 05-07.07 від 05.07.2007

У засіданні брали участь

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 04.10.2007 оголошувалась перерва.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги  Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест»про зміну умов договору № 27/10-04 про пайову участь у будівництві від 27.10.2004, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Елітжитло», а саме в п. 1.2. договору замість І-й квартал 2006 року, ІІ-й квартал 2006 року та ІV-й квартал 2006 року визначити І-й квартал 2008 року та про зміну умов договору № Г-368 про відступлення права вимоги від 25.04.2005, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», Товариством з обмеженою відповідальністю «Елітжитло» та Національним банком України, а саме в п. 1. договору замість І-й квартал 2006 року; ІІ-й квартал 2006 року та ІV-й квартал 2006 року визначити І-й квартал 2008 року.

Позивачем 19.09.2007 були подані доповнення до позовної заяви в якій заявник просить внести зміни до умов договору № 27/10-04 про пайову участь у будівництві від 27.10.2004, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест»та Товариством з обмеженою відповідальністю «Елітжитло», а саме

в п. 1.1. договору замість суми 3 571 290 грн. 00 коп. вписати суму 5 618 401 грн., 00 коп., в тому числі ПДВ 1 123 680, 20 грн.,

-  в п. 1.2. договору замість суми 3 571 290 грн. 00 коп. вписати суму 5 618 401 грн., 00 коп., в тому числі ЦДВ 1 123 680, 20 грн.,

-  в п. 2.1. договору замість суми 3 571 290 грн. 00 коп. вписати суму 5 618 401 грн., 00 коп., в тому числі ПДВ 1 123 680, 20 грн.

внести зміни умов договору № Г-368 «Про відступлення права вимоги»від 25.04.2005, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», Товариством з обмеженою відповідальністю «Елітжитло»та Національним банком України, а саме:

-  в п. 3. договору замість суми 3 571 290 грн. 00 коп. вписати суму 5 618 401 грн., 00 коп.,

-  в п. 3. договору замість суми 3 571 290 грн.. 00 коп. вписати суму 5 618 401 грн., 00 коп.

Збільшення позовних вимог позивач обґрунтовує тим, що в ході проведення будівельних робіт відбулося значне підвищення цін на будівельні матеріали, Держбудом  України прийняті нові нормативні показники в будівельній галузі, різко збільшені всі складові по яких формується собівартість будівництва одного квадратного метра житлової площі. Встановлена в договорі собівартість будівництва одного квадратного метра житла не відповідає ринковим умовам будівництва, що склалися в період будівництва у 2005-2006 роках і фактично унеможливили здійснення будівництва та виконання договору без збитків.

Відповідач 1 у відзиві на позов та доповненнях до нього, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог мотивуючи наступним. По-перше, договором встановлено та узгоджено  вартість одного квадратного метра житла, що не є тотожним поняттю собівартості, тому зміна в процесі виконання договору собівартості будівництва  одного квадратного метра житла не може вважатись зміною істотної обставини, якою сторони керувались при укладенні договору. По-друге, із суті договору та звичаїв ділового обороту випливає, що ризик зміни обставин несе позивач, а не інвестори, оскільки він мав передбачати негативні для себе тенденції на ринку та вжити усіх заходів для зменшення дії їх негативних наслідків. По-третє, договором встановлено певні строки передачі квартир, а тому відповідно до ст. 530 ЦК України позивач зобов’язаний передати квартири у ці строки. У разі порушення позивачем строків, встановлених договором передбачено штрафні санкції (пеню). Зміна строків договором не передбачена. При цьому, відповідач 1 наголошує на тому, що позов про зміну умов договорів позивачем було подано вже в період прострочення ним зобов’язання з передачі квартир.

Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву заперечив проти позову, посилаючись на прийняте Вищим господарським судом України рішення у справі № 2/281 про відмову в задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудсервіс»стосовно розірвання спірних договорів у даній справі, підставою для розірвання яких також було суттєве збільшення вартості будівельних матеріалів робіт по будівництву об’єкта інвестування.

Позивачем в судовому засіданні 04.10.2007 було подано клопотання про призначення проведення бухгалтерської судової експертизи, на вирішення якої поставити питання :  яка вартість фактичних витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест»при проведенні будівельних робіт на об’єкті в місті Києві по проспекту Перемоги, 131, станом на дату проведення експертизи?

Відповідачі заперечили проти задоволення судом клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи.

Відповідач 1, також, у судовому засіданні 10 жовтня 2007 року подав письмові заперечення на клопотання позивача, в яких  відзначається, що позивачем до звернення з позовом до суду було визначено вартість предмету договору на підставі вже проведеної експертизи. Крім того, вирішення питання щодо внесення змін до умов договору не потребує проведення експертизи, тому її проведення є безпідставним.

Розглянувши клопотання позивача та заслухавши пояснення представників сторін, суд відзначає

Для роз’яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Якщо особа подала клопотання про призначення експертизи, а інші особи проти клопотання заперечують суд вирішує клопотання виходячи з мотивів заявленого клопотання та необхідності використання спеціальних знань для встановлення обставин, що мають значення для справи.

Суд відхиляє клопотання позивача про призначення бухгалтерської судової експертизи по справі № 3/340, посилаючись на те, що воно є необґрунтованим, а проведення неможливим, в зв’язку з тим, що у вирішенні питання сформульованого позивачем у зазначеному клопотанні не має юридичної необхідності, оскільки вирішення даного спору не потребує використання спеціальних знань.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Постановою Вищого Господарського суду України від 05 липня 2007 року у справі № 2/281 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудсервіс»до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елітжитло»та Національного банку України про розірвання договору про пайову участь у будівництві № 27/10-04 від 27 жовтня 2004 року та договору про відступлення права вимоги №Г-368 від 25 квітня 2005 року в позові відмовлено повністю.

Як було встановлено Вищим Господарським судом України у справі          № 2/281, 27 жовтня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудсервіс»(організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Елітжитло»(інвестор) було укладено договір про пайову участь у будівництві № 27/10-04 (далі –договір № 27/10-04). Відповідно договору Інвестор здійснив інвестування у будівництво житлового будинку за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 131, на суму 3571290 грн. 00 коп., а Організація зобов’язалась протягом І –VI кварталів 2006 року передати Інвестору в рахунок його інвестиційних внесків 15 квартир загальною площею 1190,43 кв. м. в згаданому будинку (п. 1.1, 1.2. договору № 27/10-04). Крім того, Інвестор свої зобов’язання виконав повністю.

25 квітня 2005 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Елітжитло»(інвестор), Національний банк України (банк), Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудсервіс»(організація) уклали договір про відступлення права вимоги №Г-368 (далі –договір №Г-368), за яким до Банку перейшли права Інвестора у зобов’язанні в обсязі і на умовах, що існують на момент переходу цих прав за договором № 27/10-04.

Згідно п. 2.1. договору № 27/10-04 вартість квартир визначена в твердій сумі 3571290 грн. 00 коп., виходячи з ціни одного кв.м. 3000 грн. 00 коп., яка не підлягає коригуванню, крім випадків передбачених п. 2.4. цього договору, а саме у випадку зміни курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на дату здійснення платежів, порівняно з курсом, який існував на дату підписання договору. Іншим випадком зміни вартості цього договору було визначено можливе відхилення загальної площі фактично збудованих квартир без зміни ціни за один квадратний метр (п. 2.5. договору).

Суд у зазначеній постанові, також, встановив що зміна в процесі виконання договору саме собівартості будівництва одного квадратного метра житла не може вважатись зміною істотної обставини, якою сторони керувались при укладанні договору, оскільки оскаржуваний договір передбачав визначення та узгодження ціни одного квадратного метра збудованого житла, що не є тотожнім поняттю собівартість.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача, з урахуванням їх збільшення не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Загальний порядок укладення, зміни і розірвання цивільно-правових договорів врегульовано Главою 53 Цивільного кодексу України. Порядок укладення, зміни і розірвання господарських встановлено Главою 20 Господарського кодексу України

Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ч. 1 до ст.  638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, істотними вважаються насамперед ті умови договору, які названі такими за законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність»інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

Інвестори –суб’єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування (ч. 2 ст. 5 Закону).

Відповідно до приписів ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність»основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб’єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов’язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Умови договорів, укладених між суб’єктами інвестиційної діяльності, зберігають свою чинність на весь строк дії цих договорів і у випадках, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб'єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору (абз. 2 ч. 1 ст.18 Закону).

Отже, у разі встановлення договірних відносин між суб’єктами інвестиційної діяльності, погіршення їх становища не впливає чинність умов укладеного договору.

В зв’язку з викладеним судом не приймаються до уваги посилання позивача на значне підвищення цін на будівельні матеріали, прийняття Держбудом  України нових нормативних показників в будівельній галузі та різке збільшення усіх складових по яких формується собівартість будівництва одного квадратного метра житлової площі як безпідставні, оскільки викладене не є встановленими умовами податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов’язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно ч. 2 зазначеної статті якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Як зазначалось вище, п.п. 2.4., 2.5. договору № 27/10-04 сторони договору передбачили можливість настання обставин, таких як зміна курсу гривні до долара США та відхилення загальної площі фактично збудованих квартир, які б впливали на визначення загальної вартості житла і передбачили механізм її коригування. При цьому, ціна одного квадратного метра збудованого житла відповідно до умов договору мала залишатись незмінною не залежно від впливу будь-яких факторів.

Судом також відзначається, що позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на подорожчання собівартості будівництва в процесі його проведення, при цьому ним лише 28 березня 2006 року було повідомлено відповідача-1 листом №400 про значне підвищення з початку ведення будівництва цін на будівельні матеріали і обладнання, прийняття Держбудом України нових нормативних показників в будівельній галузі та неможливості завершення будівництва у зв’язку з цим, зокрема після вимоги останнього про передачу йому житла. Крім того, в матеріалах справи наявний Акт державної приймальної комісії від 28 вересня 2006 року про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об’єкта, а саме житлового будинку по проспекту Перемоги, 131, згідно якого будівельні роботи було розпочато у травні 2004 року. Тобто позивач майже більше ніж через рік після проведення розрахунків Інвестора та через два після початку будівельних робіт порушує питання про підвищення вартості об’єкту інвестування, яка за договором є незмінною.

Суд у даній справі та суд касаційної інстанції у справі № 2/281 дійшов висновку про те, що здійснення будівництва житла із залученням коштів інвесторів є звичайною підприємницькою діяльністю Організації, а тому ризики зміни обставин, що пов’язані із зміною цін і кон’юнктури даного ринку несе саме позивач. Отримавши авансовано визначену договором вартість житла, позивач мав передбачити негативні для себе тенденції на ринку будівництва та вжити усіх заходів для зменшення дії їх негативних наслідків. Тобто, із суті договору та звичаїв ділового обороту випливає, що ризик зміни обставин, пов’язаних із здійсненням діяльності по будівництву (зміна собівартості будівництва через зміну цін на матеріали тощо), несе Організація, а не Інвестори.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що 28 січня 2005 року Інвестор виконав свої зобов’язання за договором № 27/10-04 повністю, що підтверджується п. 6 договору №Г-368, актом звіряння розрахунків № 13 від 31 січня 2005 року та довідкою №124 інв. № 27/10-04 від 04 лютого 2005 року, у зв’язку з чим порушень умов договору з боку відповідачів не вбачається.

Відповідно до п. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 4 ст. 188 Господарського кодексу України визначено що, у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов’язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо зміни умов договору № 27/1-04 від 27 жовтня 2004 року та  договору №Г-368 від 24 квітня 2005 року.

З огляду на викладене, позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись  ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Суддя
В.В. Сівакова

Рішення підписано 19.10.2007