ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2007 р.
Справа № 46/331-А

За позовом
Закритого акціонерного товариства “Страхова компанія “АКВ Гарант”

До
Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва

Про
визнання недійсним податкового повідомлення-рішення

Суддя Шабунін С.В.

Секретар судового засідання Бушеленко О.В.

Представники:

Від позивача
Романсевич Я.В. —представник за довіреністю від 03.04.2007 р. № 63/07

Від відповідача
Олексієнко К.М. —представник за довіреністю від 07.08.2007 р. № 87/10-021, Аврамчук Г.Г. —представник за довіреністю від09.01.2007 р. № 1/10-02/10-025

28.09.2007 р. у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “АКВ Гарант” звернулося до суду з позовом від 06.04.2007 р. № 63-4/07, яким просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва № /1 від 22.06.2006 р. про донарахування податкового зобов’язання зі сплати податку на прибуток у сумі 981,00 грн. та 31 439,40 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2007 р. відкрито провадження у адміністративній справі № 46/331-А відповідно до правил Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи призначено на 09.08.2007 р. та витребувано від сторін адміністративного процесу документи та докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

09.08.2007 р. розгляд справи № 46/331-А відкладався на 20.08.2007 р. у зв’язку з неприбуттям в засідання позивача.

Ухвалою від 20.08.2007 р. провадження у справі було зупинено за клопотанням відповідача до 24.09.2007 р. на підставі п. 4 ч. 2 ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час судового розгляду справи представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, Закрите акціонерне товариство “Страхова компанія “АКВ Гарант” вважає, що визначена йому до сплати сума податкового зобов’язання, а саме штрафні санкції в сумі 31 439,40 грн. визначена невірно та підлягає перегляду. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на допущення підприємством помилки в декларації з податку на доходи (прибуток) за 9-ть місяців 2004 року при визначенні суми валових внесків, одержаних по договорам страхування та перестрахування.

Так, згідно з угодою про факультативне перестрахування № 190, укладеної   16.09.2002 р. з ЗАТ “СК “Артем” та ковер-ноту № 04/723 від 23.09.2004 р. сума перестраховочної премії визначалася в розмірі 12 232 683,00 грн. при сплаті перестраховочного платежу частками. Тому, позивач вважає, що при отриманні 6 055 512,33 грн. по ковер-ноту № 04/723 від 23.09.2004 р. у податковому обліку слід визначати саме цю суму, а не загальну суму перестраховочної премії в розмірі 12 232 683,00 грн. У зв’язку з цим, завищення оподатковуваного доходу підприємства за 9-ть місяців 2004 року становить 6 177,2 тис. грн., чого безпідставно не враховано при визначені штрафних санкцій на суму 31 439,40 грн.

На думку позивача, якщо правильно визначити розмір оподатковуваного доходу від страхової діяльності як різницю між сумою валових внесків, одержаних платником або нарахованих на його користь за договорами страхування і перестрахування (завищення на 6177,2 тис. грн.) і сумою валових внесків, сплачених платником за договорами перестрахування з резидентами (завищення на 10277,0 тис. грн), то за 9-ть місяців 2004 року оподатковуваний дохід від страхової діяльності є таким, що занижений на 4134,3 тис грн (+ 6142,7 –10277,0), а податкове зобов’язання за цей період —на 124,0 тис грн.(3% від 4134,3 тис. грн.), а не на 308,3 тис грн., як вважають податківці. Позивач зазначає, що невірне визначення заниженого податкового зобов’язання привело до завищення штрафних (фінансових) санкцій на суму 18 430 грн.

Представники відповідача, під час розгляду спору по суті, позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях. Мотиви невизнання заявлених вимог полягають у правомірності застосування до відповідача штрафних санкцій у зв’язку з його бездіяльністю (у встановлений законом строк позивач не подав уточнюючий розрахунок до декларації від 04.11.2004 р.).

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Святошинському районі міста Києва було проведено виїзну планову комплексну документальну перевірку дотримання позивачем вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.07.2003 р. по 01.10.2005 р.

За наслідками перевірки було складено відповідний акт № 27/22-010/22887185 від 10.04.2006 р., в якому відповідач дійшов висновку про порушення позивачем, зокрема,  п.п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 та п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 22.05.1997 р. № 289/97-ВР зі змінами та доповненнями, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 6 480,00 грн., в тому числі:

- за 4 квартал 2003 року в сумі 5 500,00 грн.;

- за 1-й квартал 2004 року в сумі 100,00 грн.;

- за 4-й квартал 2004 року в сумі 880,00 грн.

На підставі вказаного Акту перевірки відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення від 19.04.2006 р. № /0 про визначення позивачеві до сплати 6 480,00 грн. податку на прибуток та 36 949,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, всього на суму 43 429,00 грн.

28.04.2006 р. позивач звернувся до відповідача зі скаргою № 66 на податкове повідомлення-рішення від 19.04.2006 р.

Рішенням Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва про результати розгляду первинної скарги № 4549/10/25-025 від 21.06.2006 р. вищевказану скаргу задоволено частково, податкове повідомлення-рішення від 19.04.2006 р. скасоване в частині визначення податкового зобов’язання з податку на прибуток у сумі 11 008,60 грн. (5 499,00 грн. –податок на прибуток та 5 509,60 грн. –штрафна (фінансова) санкція), в іншій частині (на суму 32 420,40 грн.) —залишено без змін.

22.06.2006 р. відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № /1, яким позивачу визначено до сплати 981,00 грн. податку на прибуток та 31 439,40 грн. штрафних (фінансових) санкцій, загалом –32 420,40 грн.

Не погодившись з винесеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Вивчивши всі суттєві моменти спірних правовідносин, суд погоджується з висновками акту перевірки від 10.04.2006 р. та не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного:

Як вказує позивач 16.09.2002 р. між ним та ЗАТ “СК “Артем” укладено угоду факультативного перестрахування № 190, а 21.09.2004 р.  договір страхування № 04-723 від 21.09.2004 р., відповідно до п. 2.4 якого сплата страхового платежу проводиться частками. Позивач зазначає, що угодою про факультативне перестрахування № 190 від 16.09.2002 р. та договором страхування № 04/723 від 23.09.2004 р., сума перестраховочної премії позивача визначена в розмірі 12 323 683,00 грн. та має сплачуватися частками.

На виконання укладених угод, 24.09.2004 р. на рахунок позивача надійшли кошти в сумі 6 055 512,33 грн.

Згідно з декларацією з податку на доходи (прибуток) за 9-ть місяців 2004 року суму валових внесків, одержаних (нарахованих) платником або нарахованих на його користь за договорами страхування і перестрахування, у тому числі комісійних винагород цедента, отриманих від перестраховика визначена позивачем у розмірі 220 116 700,00 грн., в тому числі платіж страховика, отриманий підприємством від ЗАТ “СК “Артем” відповідно до угоди про факультативне перестрахування № 190 від 16.09.2002 р. та ковер-ноту № 04/723 від 23.09.2004 р. в розмірі 12 232 700,00 грн.

При цьому, в декларації за 9-ть місяців 2004 року від 11.04.2004 р. сума валових внесків сплачена платником податку за договорами перестрахування з нерезидентами відображена в розмірі 156 101,5 тис. грн.

Відповідно до п. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994 р. № 334/94-ВР в редакції, що діяла на 04.07.2004 р. дохід від страхової діяльності юридичних осіб - резидентів не підлягає оподаткуванню за ставкою, встановленою у п. 10.1 ст. 10 цього Закону, та оподатковується:

за ставкою 0 відсотків - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з довгострокового страхування життя та пенсійного страхування у межах недержавного пенсійного забезпечення у разі виконання вимог до таких договорів, визначених пунктом 1.37 та пунктом 1.42 статті 1 цього Закону;

за ставкою 3 відсотки - при отриманні доходу внаслідок виконання договорів з інших видів страхування.

Для цілей оподаткування страхової діяльності під оподатковуваним доходом слід розуміти суму страхових платежів, страхових внесків, страхових премій (далі - сума валових внесків), одержаних (нарахованих) страховиками-резидентами протягом звітного періоду за договорами страхування і перестрахування ризиків на території України або за її межами, зменшених на суму страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), сплачених (нарахованих) страховиком за договорами перестрахування з резидентом.

З матеріалів справи слідує, що в III кварталі 2004 року позивач зменшив суму валових внесків, сплачених за договорами перестрахування з нерезидентами в сумі 10 277,00 тис. грн.

За 11-ть місяців 2004 року в декларації від 17.12.2004 р. з податку на доходи (прибуток) врахована сума 10 277,00 тис. грн. і складає 143 754,5 тис. грн.

Таким чином, сума валових внесків сплачена платником податку за договорами перестрахування з нерезидентами за 9-ть місяців була завищена на 10 277,00 тис. грн., з якої потрібно було сплатити податок від страхової діяльності в сумі 308 310,00 грн.

Відповідно до п. 17.2 ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” від 21.12.2001 р. № 2181-ІІІ в редакції, чинній у 2004 році платник податків, який до початку його перевірки контролюючим органом самостійно виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму такої недоплати та штраф у розмірі п'яти відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку,

б) або відобразити суму такої недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за наступний податковий період, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми податкового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

При самостійному донарахуванні суми податкових зобов'язань адміністративні штрафи не накладаються.

Вказуючи на свою помилку, допущену в декларації за 9-ть місяців 2004 року щодо включення до валових внесків, одержаних (нарахованих) платником або нарахованих на його користь за договорами страхування і перестрахування, у тому числі комісійних винагород цедента, отриманих від перестраховика повної суми винагороди за договорами № 190 від 16.09.2002 р. та № 04-723 від 21.09.2004 р., позивач не надає суду доказів на підтвердження виправлення такої помилки у встановлені законом строки.

Згідно з п.п. 17.1.3. ст. 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” та п.6.1.3 Інструкції про порядок застосування сум штрафних (фінансових) санкцій органами державної податкової служби, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації  України від 17.03.2001 р. № 110 передбачено, що у разі коли за даними документальних перевірок результати діяльності платника податків свідчать про заниження суми його податкових зобов’язань, заявлених у податкових деклараціях, і контролюючий орган самостійно донараховує суму податкового зобов’язання платника податків, такий платник податків зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків від суми недоплати за кожний з податкових періодів, установлених для такого податку, збору (обов’язкового платежу), починаючи з податкового періоду, на який припадає така недоплата, та закінчуючи податковим періодом, на який припадає отримання таким платником податків податкового повідомлення від контролюючого органу, але не більше п’ятдесяти відсотків такої суми та не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян сукупно за весь строк недоплати, незалежно від кількості податкових періодів, що минули.

Відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 3акону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов’язання протягом граничних строків, визначених цим Законом, такий платник податку зобов’язаний сплатити штраф у розмірі десяти відсотків погашеної суми податкового боргу.

Викладеним спростовується розрахунок позивача, наведений у позовній заяві. Таким чином визначений позивачу до сплати розмір штрафних санкцій зроблений правомірно та обґрунтовано (308 310 х 10%) в сумі 30 831,00 грн.

У зв’язку з викладеним, посилання та мотивація позивача не є підставою для визнання недійсним оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Судом встановлено, що при винесені спірного рішення відповідачем дотримано зазначених положень законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Позивач не довів суду обґрунтованості своїх посилань, у зв’язку з чим у позві слід відмовити.

Виходячи з ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, 158, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя
С.В. Шабунін

Дата виготовлення в повному обсязі: 19.10.2007 р.

28.09.2007р.
м.Київ
№ 46/331-А