ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.
№ 2-31/4483-2007

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Полякова Б.М.

суддів:
Катеринчук Л.Й. (доповідач)
Ткаченко Н.Г.

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі

на ухвалу
та постанову
господарського суду АР Крим від 23.04.2007
Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.07.2007

у справі
господарського суду
№ 2-31/4483-2007
АР Крим

за заявою
Державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі

до
Кооперативу «Моноліт»

про
порушення справи про банкрутство

в судовому засіданні взяли участь  представники :

від заявника
Не зявились

від боржника
Шинкаренко Г.О. (дов. Від 01.12.2007)

ВСТАНОВИВ :

В провадженні господарського суду АР Крим знаходиться справа про визнання банкрутом кооперативу «Моноліт», яку було порушено за заявою державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі, яку було порушено з урахуванням особливостей, передбачених статтею 52 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”.

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 квітня 2007 року провадження у справі № 2-31/4483-2007 було припинено.

Не погодившись з винесеною ухвалою, Державна податкова інспекція у Бахчисарайському районі в Автономній Республіці Крим (далі –скаржник) звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 23 квітня 2007 року.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.07.2007 апеляційну скаргу було залишено без задоволення, ухвалу суду першої інстанції було залишено без змін.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, скаржник звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд, аргументуючи їх прийняття порушенням норм матеріального права, зокрема, статті 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»(далі –Закону).

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, норми якого, як спеціальні норми права, превалюють у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника, заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань.

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

Пунктом 5 статті 1 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних  осіб - підприємців"  передбачено,  що місцезнаходження юридичної особи - адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені

Статтею 16 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" передбачено, що з метою забезпечення органів державної влади та учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб (підприємців) створюється Єдиний державний реєстр, який містить відомості щодо місцезнаходження юридичної особи, дати та номеру записів про проведення державної реєстрації юридичної особи, дату та номеру записів про внесення змін до нього, дати видачі або зміни свідоцтва про державну реєстрацію, дані про установчі документи, дати та номери записів про внесення змін до них, про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням тощо.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, який набув чинності з 01.07.2004 року в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 18 вказаного Закону, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру , не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою.

Вказаний Закон також визначає порядок внесення до Єдиного державного реєстру записів про відсутність юридичної особи за її  місцезнаходженням, які здійснюються державним реєстратором  (пункт 7 статті 19 зазначеного Закону).

Згідно з частиною 8 статті 19 зазначеного Закону, якщо до Єдиного державного реєстру не внесено запис про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, то в разі неодержання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу в установлений частиною сьомою цієї статті строк, а також у разі одержання державним реєстратором від органу державної податкової служби повідомлення встановленого зразка про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням державний реєстратор зобов'язаний у строк, що не перевищує десяти робочих днів з дати, яка встановлена для подання реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу, або з дати одержання повідомлення від органу державної податкової служби, направити рекомендованим листом юридичній особі повідомлення про необхідність подання державному реєстратору реєстраційної картки про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Виходячи з вимог частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства  повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, боржник в ході ведення господарської діяльності мав декілька адрес свого місцезнаходження, зокрема: згідно статуту, зареєстрованого Виконкомом Бахчисарайської ради народних депутатів, юридична адреса кооперативу „Моноліт" була визначена –місто Бахчисарай-2, ПМК-10; відповідаю до довідки Державного комітету статистики в Автономній Ресітублші Крим від 17.04.1996, юридичною адресою боржника є місто Бахчисарай, вул. Македонського, 8; згідно довідки державного реєстратора Бахчисарайської райдержадміністрації від 14.04.2007 за №27 юридичною адресою боржника є місто Бахчисарай, вул. Македонського, 20, що узгоджувалось із внесенням змін до Статуту боржника.

Відтак, суди дійшли висновку про те, що  в ЄДРПОУ відсутній запис про відсутність боржника за адресою місцезнаходження відповідно до частини 8 статті 19 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців ”.

Зважаючи на викладене, суди надали оцінку акту перевірки на предмет встановлення місцезнаходження боржника від 15.09.2003 ( а.с. 33) як неналежному доказу в обґрунтування обставин відсутності боржника за адресою місцезнаходження.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що кредитор не надав належних доказів відсутності боржника за юридичною адресою або місцезнаходження постійно діючого виконавчого органу юридичної особи.

Доводи боржника про неврахування судами доказу відсутності підприємницької діяльності боржника, яким на думку скаржника є подання в ДПІ декларацій з нульовим показником прибутковості колегія суддів вважає такими, що виходять за межі касаційного перегляду справи, оскільки касаційною інстанцією не здійснюється оцінка доказів. Висновками попередніх судових інстанцій зазначений доказ визнано недостатнім для висновку про припинення господарської діяльності боржником.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, про те, що доведення відсутності господарської діяльності ініціюючим кредитором повинно відбуватися на підставі сукупності доказів, якими можуть бути податкові декларації, витяги з банківських рахунків про відсутність обороту коштів боржника та інші фактичні дані, які безспірно доводять припинення боржником господарської діяльності.

Відтак, доводи скаржника про порушення судами норм матеріального права при винесені оскаржуваних судових актів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія Вищого господарського суду України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції від 29.01.2007 та постанови суду апеляційної інстанції від 10.07.2007.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115,,1117,1119,11111 ГПК України Вищий господарський суд України –

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Бахчисарайському районі залишити без задоволення.

2.          Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 10.07.2007 та Ухвалу господарського суду Автономної Республіки Крим від 23.04.2007 залишити без змін.

Головуючий                                                                             Б. Поляков

Судді                                                                                                 Л. Катеринчук

Н. Ткаченко