СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

29 листопада 2007 року

Справа № 2-2/1836-2007

Севастопольський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Гонтаря
В.І.,

суддів                                                                      Волкова
К.В.,

Плута В.М.,

за участю представників сторін:

сторони не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1 на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя
Толпиго В.І.) від 13-18.09.2007 у справі № 2-2/1836-2007

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю
"Авто Трейд Компані" (юридична адреса: проспект 40-річчя Жовтня, 120,
корп.1, Київ, 03127; фактична адреса: вул. Волгоградська, 41, Київ, 03141)

до           Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про повернення переданого на
зберігання майна та стягнення 15598,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство
з обмеженою відповідальністю "Авто Трейд Компані" звернулось до
господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 про зобов'язання повернути позивачу передане
на зберігання майно (автозапчастини) відповідно до накладної на відповідальне
зберігання №026 від 01 вересня 2006 року та стягнення пені у розмірі
12314,69грн., неустойки за перешкоджання здійснення права, передбаченого
пунктом 3.2.3 договору у розмірі 3283,92грн. У судовому засідання позивач
уточнив позовні вимоги та оскільки майно, що було передане на зберігання втрачено,
просив стягнути з відповідача вартість майна (автозапчастин) у сумі
32839,16грн.

Рішенням господарського
суду Автономної Республіки Крим від 13-18.09.2007 у справі №2-2/18336-2007
позов задоволено частково.

Стягнуто з суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Авто Трейд Компані" 32839,16грн. - збитків,
12314,69грн. - неустойки, 451,54грн. - державного мита, 110,0грн. - витрат по
інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що
відповідно до Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися
належним чином. Оскільки позивачем наданий доказ передачі майна на зберігання
-накладна на відповідальне зберігання, відповідач не надав суду доказів
наявності у нього, переданого позивачем на зберігання майна, то відповідач
повинен відшкодувати позивачеві збитки, в зв'язку з неповерненням продукції у
розмірі її вартості, та нести відповідальність у вигляді пені за неналежне
виконання умов договору.

Не погодившись з рішенням
суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене
рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга
мотивована тим, що заявлені позовні вимоги не підтверджують факту передачі
товару на зберігання у формі, передбаченої договором. Крім того, рішення
прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме:
статей 34, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач надав відзив на
апеляційну скаргу, який мотивований тим, що відповідачем не наданий жодний
доказ того, що ним не укладався договір та не підписувалась накладна на
відповідальне зберігання. Крім того, із зустрічним позовом про визнання
договору фіктивним відповідач не звертався.

У судовому засіданні
представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду
першої інстанції скасувати.

Розглянувши матеріали
справи повторно в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу
України, суд встановив наступне.

01 липня 2006 року між
позивачем та відповідачем було укладено договір відповідального
зберігання№3304, по якому відповідач (зберігач) зобов'язується зберігати річ,
яка передана йому позивачем (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у
схоронності.

Відповідно до пунктів 1.2,
2.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.4, 5 договору позивач зобов'язується здійснити доставку
майна на зберігання в узгоджене сторонами місце зберігання. При цьому не
пізніше ніж за 4 банківських дні позивач повинен повідомити відповідача про
кількість та транспортну норму майна, що передається на зберігання.
Найменування, кількість, якість, вартість та інші характеристики майна, яке
передається на зберігання відповідно до цього договору визначаються у акті
прийому-передачі та у транспортних супроводжувальних документах. Товар
передається на зберігання за актом прийому-передачі. За зберігання відповідачу
виплачується винагорода за кожен місяць зберігання майна.

Відповідач повинен прийняти
товар за актом прийому-передачі. Відповідач несе відповідальність за збереження
і цілісність майна з дати передачі на зберігання у місце зберігання і до дати
повернення позивачу. У випадку знищення або ушкодження майна, яке передане на
зберігання відповідач повинен за свій рахунок відшкодувати позивачу вартість
втраченого майна, виходячи із вартості такого майна, зазначеної у акті прийому-передачі.

Відповідно до статті 526
Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Статті 626, 628 Цивільного
кодексу України встановлюють, що договором є домовленість двох або більше
сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Тобто оскільки договором
зберігання №3304 встановлений вичерпний перелік документів, які свідчать про
передачу майна на зберігання, то відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України, факт передачі товару позивачем відповідачу на
зберігання може бути підтверджений виключно зазначеними документами.

Враховуючи той факт, що при
розгляді справи у суді першої інстанції позивачем не доведений факт передачі
товару -відсутні товарно-транспортні накладні на перевезення товару з міста
Києва до міста Феодосія та акт прийому-передачі, підписаний сторонами, а
накладна на відповідальне зберігання №026 не є документом, який в розумінні
договору від 01.07.2006 є належним доказом, що підтверджує факт отримання
відповідачем майна на зберігання, то в даному випадку така накладна є
недостатніми доказами того, що спірний товар дійсно перебував на зберіганні у
відповідача згідно договору. Крім того, відсутні докази виконання позивачем
своїх зобов'язань за договором №3304 щодо оплати послуг зберігання
відповідачем. Акт товару взаєморозрахунків між сторонами не складався.

Також, як свідчить висновок
експерта №1167 про проведення технічної експертизи документів підписів на
договорі та накладній на відповідальне зберігання були нанесені поверх
відбитків печатки. Тобто довід відповідача щодо неможливості підпису договору
та накладної на відповідальне зберігання в зв'язку з находженням за межами
території України підтверджується матеріалами справи, оскільки відповідно до
статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Правочин (в тому
числі акт прийому-передачі та інші документи), який вчиняє юридична особа,
підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами,
довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та
скріплюється печаткою. Згідно Інструкції з діловодства засвідчення документів
здійснюється шляхом їх підписання, затвердження та проставлення печатки. На
договорах, що засвідчують права юридичних осіб підпис відповідальної особи
повинен завірятися печаткою.

Зазначеним висновкам
експерта при прийнятті рішення суд першої інстанції не дав належної оцінки та
взагалі в рішенні не вказав на наявність експертизи, що є порушенням
процесуальних норм.

За цих обставин стягнення з
відповідача суми вартості майна та пені є неправомірним, а тому позовні вимоги
про стягнення збитків, неустойки та пені не підлягають задоволенню.

На підставі висловленого,
апеляційна інстанція вважає, що рішення господарського суду прийнято при
неповно встановлених обставинах справи, у зв'язку з чим воно підлягає
скасванню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 101,
103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 13-18.09.2007 у справі №2-2/1836-2007 скасувати.

В задоволені позовних вимог
товариству з обмеженою відповідальністю "Авто Трейд Компані" -
відмовити.

Головуючий суддя
В.І. Гонтар

Судді
К.В. Волков

В.М. Плут