КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2007                                                                                           № 35/399

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Гарник Л.Л.

Вербицької О.В.

при секретарі:                     Котелянець О.О.

За участю представників:

від позивача -не з’явився

від відповідача -не з’явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Селенга"

на рішення Господарського суду м.Києва від 12.03.2007

у справі № 35/399 (Літвінова М.Є.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Селенга"

до                                                   Закрите акціонерне товариство "Софт Сервіс Холдінг"

про                                                  стягнення 26519 грн.

Склад колегії суддів змінений згідно розпорядження заступника голови Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2007р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.03.2007р. у справі № 35/399 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Селенга» (далі по тексту – позивач) задоволено частково; з Закритого акціонерного товариства «Софт Сервіс Холдінг» (далі по тексту – відповідач) стягнуто заборгованість з орендної плати у розмірі 28 872,51 грн., пеню в сумі 1 683,00 грн., витрати по сплаті державного мита –  305,55 грн., витрати на  інформаційно-технічне забезпечення судового процесу – 118,00 грн.; у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням господарського суду, Товариство                                з обмеженою відповідальністю «Селенга» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення  в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 23 270,00 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована неправильним застосуванням місцевим господарським судом норм матеріального права. На думку позивача, місцевий господарський суд безпідставно  не прийняв до уваги акт відкриття та прийняття приміщення від 05.10.2006р. в якості належного доказу прострочення відповідачем повернення майна, орендованого на підставі укладеного сторонами договору оренди. У цьому зв'язку позивач зауважує на тій обставині, що місцевий господарський суд необґрунтовано не застосував до спірних відносин сторін приписи статті 785 Цивільного кодексу України.

В судове засідання в апеляційній інстанції представник позивача не з’явився.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання апеляційної інстанції свого представника не направив, про причини неприбуття суд не повідомив. Враховуючи те, що про дату, час та місце слухання справи сторони повідомлялися належним чином, колегія суддів вважає можливим здійснити перегляд рішення місцевого господарського суду в даній справі за наявними матеріалами справи та без участі представників сторін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Селенга» пред’явлено позов про стягнення з Закритого акціонерного товариства «Софт Сервіс Холдінг» 25 856,00 грн. заборгованості, 663,00 грн. пені.

30.11.2006р. відповідною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Селенга» змінило позовні вимоги, сформулювавши їх в редакції наступного змісту: стягнути 28 872,51 грн. заборгованості, 1 683,00 грн. нарахованої на суму боргу пені  23 270,00 грн. неустойки, нарахованої внаслідок прострочення виконання обов’язку щодо повернення орендованого майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч умов укладеного сторонами договору оренди від 24.05.2001р. № 4-А й додаткових угод до нього від 24.05.2001р. № 1, від 07.09.2001р. № 2 відповідач прострочив виконання зобов’язання в частині здійснення орендних платежів у період з 07.07.2007р. по 07.09.2006р. включно, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 28 872,51 грн.

Ту обставину, що відповідач не повернув орендоване приміщення після закінчення визначеного названим договором строку оренди, позивач розглядає в якості підстави виникнення у нього права вимоги оплати неустойки на підставі 785 Цивільного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості й пені, місцевий господарський суд встановив, що 24.05.2001р. сторони уклали договір оренди № 4-А, предметом регулювання якого стали відносини з приводу передачі позивачем у тимчасове володіння та користування відповідача приміщення для офісу та магазину загальною площею 740 кв. м, розташоване за адресою: м. Вінниця, вул.. Кармелюка, 2 (а.с. 25).

Уклавши 24.05.2001р. додаткову угоду № 1 до названого договору, сторони дійшли згоди про те, що:

- оплата за оренду починається з 01.10.2006р.,

- розмір орендної плати з 01.10.2006р. по 01.08.2002р. – 2,7 умовних одиниць  за 1 кв. м на місяць,

- з 01.08.2002р. до закінчення терміну оренди ставка орендної плати визначається згідно договору оренди (3,20 умовних одиниць  за 1 кв. м на місяць),

- до 01.06.2001р. орендар зобов’язується здійснити попередню оплату у розмірі 4 000,00 умовних одиниць, а до 15.06.2001р. – 15 980,00 умовних одиниць.

На виконання пункту 2.1 договору оренди 24.05.2001р. сторони склали акт прийому-передачі орендованого приміщення (а.с. 5).

Уклавши 07.09.2001р. додаткову угоду № 2 до договору оренди, сторони погодили зміни до договору оренди й додаткової угоди № 1 до нього в частині площі орендованого приміщення – 800 кв. м, та встановили, що:

- загальна вартість оренди вкладає 2 560,00 умовних одиниць на місяць,

- орендна плата за період  з 07.09.2001р. по 0110.2001р. складає                    120,00 грн. на місяць з урахуванням податку на додану вартість,

- орендна плата за період з 01.10.2001р. по 01.07.2002р. складає 2,77 умовних одиниць на місяць (загальна сума орендної плати в цей період – 19 944 умовних одиниць),

- з 01.07.2002р. до закінчення терміну оренди ставка орендної плати визначається згідно договору оренди (3,20 умовних одиниць за 1 кв. м на місяць).

Згідно пункту 6.3 договору оренди від 24.05.2001р. № 4-А орендні платежі проводяться у гривнях за курсом долару США, що склався на торгах УМВФ на день проведення платежу, шляхом попередньої оплати за один місяць  у строк не пізніше п’яти банківських днів після закінчення кожного календарного місяця.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується запропонованим розрахунком позовних вимог, заборгованість відповідача утворилась внаслідок нездійснення орендних платежів починаючи з 07.07.2006р. по 08.09.2006р. і складає 25 856,00 грн. Розрахунок здійснювався виходячи з офіційного курсу гривні відносно  доларів США.

Згідно довідки Управління Національного банку України у Вінницькій області від 15.12.2006р. № 13-0133527 офіційний курс гривні, встановлений Національним банком України за період з 01.07.2006р. по 15.12.2006р. відносно 100 доларів США становив 505,00 грн. (а.с. 79).

В контексті викладеного місцевий господарський суд дійшов висновку про те,  що відповідач свої зобов’язання в частині здійснення орендних платежів не виконав, суму заявленої до стягнення заборгованості не оплатив, у зв’язку з чим вимоги про стягнення заборгованості та нарахованої на суму останньої пені підлягають задоволенню.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги про стягнення 23 270,00 грн. неустойки, нарахованої на підставі статті 785 Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд виходив з тієї обставини, що наданий позивачем акт відкриття та прийняття приміщення від 05.10.2006р. не може бути прийнятий в якості належного доказу підтвердження несвоєчасного звільнення відповідачем орендованого приміщення.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі встановлених обставин справи вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно        до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно положень Господарського кодексу України орендодавець передає орендареві за плату на певний строк у користування майно за договором оренди                                          (частина 1 статті 283); до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (частина 6 статті 283); строки внесення орендної плати визначаються  у договорі (частина 4 статті 286); пеня є господарською штрафною санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов’язання (частина 1 статті 230).

Статтею 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи викладені положення чинного законодавства й фактичні обставини справи, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Селенга» про стягнення заборгованості у розмірі 28 872,51 грн. та нарахованої на суму боргу пені - 1 683,00 грн.

Крім того, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 23 270,00 грн. неустойки у зв’язку з несвоєчасним звільненням відповідачем орендованого приміщення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами в усіх сферах господарської діяльності здійснюється на основі договорів; при цьому підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов’язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Згідно пункту 3.1 укладеного сторонами договору оренди від 24.05.2001р. № 4-А визначений строк оренди – п’ять років з моменту підписання акту прийому-передачі приміщення. Між тим, згідно пункту 7.1 цього договору сторони погодили, що договір діє з 24 травня 2001 року і до остаточного виконання обома сторонами своїх зобов’язань.

Скаржник вказує, що місцевим господарським судом не надана оцінка як належному доказу наявному в матеріалах справи акту відкриття та прийняття приміщення від 05.10.2006р., складеному за участю представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Селенга», Дочірнього підприємства «Фокстрот», Товариства з обмеженою відповідальністю «Домінанта сервіс» (а.с. 41).

На думку судової колегії, названий акт не може вважатися доказом виконання сторонами своїх зобов’язань, оскільки таким доказом у розумінні пункту 2.2 договору оренди є складений за участю обох сторін акт прийму-передачі орендованого приміщення.

З тих же підстав не може бути прийняте до уваги як таке, що не впливає                             на вирішення спору, посилання скаржника на ту обставину, що ним направлялись відповідачу повідомлення-вимоги про необхідність з’явитися для складання акту відкриття та прийняття приміщення.

Враховуючи ту обставину, що позивачем всупереч вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено факт остаточного виконання сторонами зобов’язань, прийнятих відповідно до умов договору оренди від 24.05.2001р. № 4-А, підстав вважати, що договір припинив свою дію в установленому сторонами порядку немає.

У розумінні статті 785 Цивільного кодексу України необхідною передумовою виникнення у наймодавця права вимоги від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення є ухилення наймача від виконання обов’язку щодо повернення речі після припинення договору найму.

При таких обставинах, коли позовні вимоги про стягнення неустойки внаслідок прострочення з боку відповідача виконання зобов’язання щодо повернення орендованого майна після припинення договору оренди заявлено без надання переконливих та достатніх доказів, які б свідчили про те, що договір оренди припинив свою дію, слід визнати підставним висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

За таких обставин судова колегія Київського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду постановлено при повному з’ясуванні всіх обставинам справи, яким було надано належну правову оцінку. Порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду м Києва від 12.03.2007р. у справі               № 35/399 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Селенга» –  без задоволення.

Справу № 35/399 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом місяця з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

Вербицька О.В.

22.06.07 (відправлено)