КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2007                                                                                           № 4/327-16/350

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Пантелієнка  В.О.

при секретарі:                              Котелянець О.О.

За участю представників:

від позивача -  Верещинський С.Г. (дов. № 117 від 12.03.2007 року);

від відповідача -  не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Спецмеблі", м. Київ

на рішення Господарського суду м.Києва від 27.11.2006

у справі № 4/327-16/350 (Ярмак О.М.)

за позовом                               Відкритого акціонерного товариства "Спецмеблі", м. Київ

до                                                   Приватного підприємства "Маталомеблі", м. Київ

про                                                  стягнення 101010,69 грн. за первісним позовом та стягнення 93904,27 грн. за зустріним

за зустрічним позовом приватного підприємства “Металомеблі”, м. Київ

до відповідача               відкритого акціонерного товариства “Спецмеблі”, м. Київ

про                                   стягнення 93 904 грн. 27 коп.

Суть рішення і скарги:

Рішенням господарського суду м. Києва від 27 листопада 2006 року, яке прийнято у справі № 4237-16350 (суддя – О.М. Ярмак) позов відкритого акціонерного товариства “Спецмеблі” (надалі – Позивач, Товариство) до приватного підприємства “Металомеблі” (надалі – Відповідач, Підприємство) про стягнення 101 010 грн. 69 коп.  був задоволений частково та з Відповідача на користь Позивача стягнено 83 747 грн. 08 коп. основного боргу та покладені судові витрати; зустрічний позов Підприємства до Товариства про стягнення 93 904 грн. 27 коп. задоволений повністю та на Товариство покладені відповідні судові витрати (т. 3 л.с. 60-65).

Відкрите акціонерне товариство “Спецмеблі”, не погоджуючись з прийнятим рішенням судом першої інстанції, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення повністю (т. 3 л.с. 68-71). В судовому засіданні 12.03.2007 року представник Позивача уточнив  апеляційні вимоги та просить скасувати  оскаржуване рішення та прийняти нове, яким первісний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю (т. 3 л.с. 80-81)

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення Відповідача про день і час судового засідання по розгляду апеляційної скарги Позивача, що підтверджується ухвалою від 14.02.2007 року та поштовим повідомленням про її отримання (т. 3 л.с. 67, 76), апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Товариства без участі представників Підприємства.

Заслухавши усні пояснення представника Позивача в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство “Спецмеблі” звернулось до господарського суду м. Києва із позовом 2721 від 12.04.2005 року, в якому просило стягнути з приватного підприємства “Металомеблі” 98 197 грн. 89 коп. основного боргу та 2 812 грн. 80 коп. штрафу (т. 1 л.с. 2-3). Позивач обґрунтовував свої вимоги заборгованістю перед ним Підприємства у зв’язку із  несвоєчасною оплатою спожитих  послуг з користування  виробничим приміщенням  площею 500 кв. м  за укладеним між сторонами договором підряду на виготовлення меблевої фурнітури № 24902-10 від 02.01.2002 року (надалі – Договір), тоді як зобов’язання по сплаті боргу були Підприємством сплачені частково. Також, Товариство зазначає про зобов’язання Підприємства сплатити інфляційні та 3 проценти річних. Товариство вважає, що з Підприємства  має бути стягнено 98 197 грн. 89 коп. основного боргу та 2 812 грн. 80 коп. штрафу згідно ст.ст. 257, 258, 509, 526, 610, 623, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 1, 54 Господарського процесуального кодексу України (л.с. 2-3).

В заяві № 553 від 03.08.2005 року Товариство уточнило позовні вимоги та просить  стягнути з  Відповідача  115 952 грн. 35 коп. основного боргу, 2 812 грн. 80 коп. штрафу з посиланням на товарно-транспортні накладні (т. 1 л.с. 124-126).

В заяві № 817 від 04.10.2005 року Товариство уточнило позовні вимоги та просить  стягнути з  Відповідача  115 952 грн. 35 коп. основного боргу, 2 812 грн. 80 коп. штрафу (т. 1 л.с. 173-175).

Приватне підприємство “Металомеблі” звернулось до господарського суду м. Києва із зустрічним позовом № 21 від 06.10.2005 року, в якому просило стягнути з відкритого акціонерного товариства “Спецмеблі” 93 904 грн. 27 коп. заборгованості по зобов’язаннях (т. 2 л.с. 101-103). Підприємство обґрунтовувало свої вимоги заборгованістю Товариства за Договором по оплаті за виготовлену Товариству Підприємством продукцію та зобов’язаннями сплатити індекс інфляції та 3 проценти річних. Підприємство вважає, що з Товариства має бути стягнено 93 904 грн. 27 коп. заборгованості по зобов’язаннях згідно ст.ст. 257, 258, 509, 526, 610, 623, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 49, 67, 113, 133, 173-175, 195 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 12, 49, 60, 61, 65, 66, 67, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) (т. 2 л.с. 101-103).

Рішенням господарського суду м. Києва від 27 листопада 2006 року позов відкритого акціонерного товариства “Спецмеблі” до приватного підприємства “Металомеблі” про стягнення 101 010 грн. 69 коп.  був задоволений частково та з Відповідача на користь Позивача стягнено 83 747 грн. 08 коп. основного боргу та покладені судові витрати; зустрічний позов Підприємства до Товариства про стягнення 93 904 грн. 27 коп. задоволений повністю та на Товариство покладені відповідні судові витрати.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що позовні вимоги  за первісним позовом є підтвердженими лише в сумі 83 747 грн. 08 коп. основного боргу, а протокол погодження погашення заборгованості не є належним доказом, оскільки не містить посилання на Договір. Також, суд першої інстанції зазначає, що Відповідачем надані накладні на підтвердження поставки  Позивачу продукції за договором на суму 76 463 грн. 41 коп., тоді як доказів її оплати Товариством не надано, а також обумовленими Договором зобов’язаннями Товариства сплати інфляційні та 3 проценти річних за період прострочки оплати поставленої продукції. При цьому, місцевий суд керувався нормами ст. 165 Цивільного кодексу УРСР, ст.ст. 267, 525, 526, 530, 625, п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України та ст.ст. 33, 49, 60, 82-85 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) (т. 3 л.с. 60-65).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача у відкритому судовому засіданні апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 27 листопада 2006 року, яке прийняте у даній справі, є законним і обґрунтованим, у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, відповідністю висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За таких умов, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга  Товариства без задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що Позивач в порушення вимог статті 33 ГПК України, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному провадженні.

Так, скаржник посилається на те, що незважаючи на неузгодження сторонами  порядку розрахунків за надані комунальні послуги в Договорі, Відповідач згідно наявних у справі документів визнавав отримання комунальних послуг та письмово узгоджував суми заборгованості за Договором, а також  згідно листів  визначена  форма взаємних розрахунків за відповідні послуги. Вказані посилання викладені із невірним застосуванням умов Договору та тлумаченням вимог цивільного законодавства, а також не підтверджуються належними доказами у справі, у зв’язку з чим апеляційна інстанція вважає доводи скаржника неналежними з наступних підстав.

Так, згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному  розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Тобто, наявність поданих Позивачем доказів у даній справі не є безумовним підтвердженням та обґрунтованості заявлених ним вимог до Відповідача, а достатність та допустимість таких доказів у справі вирішується відповідно до вимог ст. 43 ГПК України.

Також, відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) (положення якого слід застосовувати у даній справі відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В п. 4.1 Договору визначено, що  всі інші не передбачені цим договором умови та матеріали, відповідальність, регулюються відповідно з чинним законодавством України. Тобто, посилання скаржника на узгодження зміни обумовленого Договором порядку розрахунків згідно листів, а не шляхом укладення додаткової угоди до Договору, не є належним відповідно до ст. 34 ГПК України підтвердженням зміни сторонами умов Договору щодо порядку розрахунків, у зв’язку з чим посилання скаржника на погодження з боку Відповідача зміни порядку розрахунків на  поставку згідно видаткової накладної № РН 0000002 від 16.03.2004 року  гідравлічного пресу вартістю 6000 грн. 00 коп. та наявних у справі листів (т. 1 л.с. 80, 97-98, 102, 120) не є належним підтвердженням узгодження зміни вказаних умов Договору, оскільки такі  документи є такими, що складені в односторонньому порядку.

Слід зазначити, що умовами Договору взагалі не узгоджений порядок, форма та строки  розрахунків  Підприємства за поставлені йому Товариством відповідно до   п. 3.2.2 “послуги” з надання для виконання підрядних робіт виробничого приміщення 500 кв. м та умови для збереження устаткування, інструментів, технологічної сировини та матеріалів для виготовлення меблевої фурнітури, а предметом Договору підряду (а не оренди або надання комунальних послуг) є виконання замовлення по виготовленню меблевої фурнітури для комплексної продукції Замовника (Товариства). Надання ж визначеного виробничого приміщення є одним із зобов’язань Товариства за умовами Договору. При цьому, оскільки Позивачем пред’являлись вимоги щодо оплати переданих Відповідачу за Договором  меблевих та столярних виробів та комунальних послуг згідно товарно-транспортних накладних (т. 1 л.с. 10-26, 53-72), тобто строк пред’явлення вимог відповідно до ст. 530 ЦК України  визначається моментом пред’явлення вимоги, а не відповідно до Договору, наявні ж у справі підписані сторонами розрахунки плати за надані послуги, акти звірки та  протокол погодження погашення заборгованості (т. 1 л.с. 5-9) не містять посилання на Договір, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про часткове задоволення первинного позову в сумі  83 747 грн.  08 коп., підтвердженої вказаними  товарно-транспортними накладними.

Крім цього, апеляційна інстанція також підтримує висновок місцевого суду в оскаржуваному рішенні  щодо  задоволення зустрічного позову  у повному обсязі, вимоги за яким відповідають умовам Договору та підтверджються наявними у справі  копіями накладних (т. 2 л.с. 104-136). З викладених же вище підстав та аналізу норм  цивільного законодавства є необґрунтованими та неналежними заперечення скаржника проти правомірності задоволення зустрічних позовних вимог на проведення взаємозаліку, оскільки умови Договору щодо розрахунків за виготовлену та поставлену продукцію (зміна яких не була  узгоджена в установленому порядку) не передбачають взаємозалік за таку продукцію, а визначає розрахунок шляхом перерахування грошових коштів.

Таким чином, Позивачем не доведена неправомірність часткового задоволення первісного позову про стягнення з Відповідача суми заборгованості та задоволення у повному обсязі зустрічних позовних вимог про стягнення з Товариства на користь Підприємства заборгованості за Договором, а також прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст.ст. 525, 526, 530  та п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України  та ст.ст.  22, 33, 34, 43, 91, 94, 99, 101 – 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, ---

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства “Спецмеблі”залишити без задоволення, а рішення господарського суду м. Києва від 27 листопада 2006 року у справі № 4237-16350  без змін.

2.          Справу №  4237-16350 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Пантелієнко  В.О.

19.03.07 (відправлено)