КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

05.03.07 р.                                                                                                    № 06/5111

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий                                                                                Жук Г. А.

Судді

Швець В.О

Мамонтова  О.М.

при секретарі судового засідання -  Огієнко В.О.

за участю представників сторін:

від позивача:

Ніколаєв - дов. № 136 від 11.12.06 р., представник;

від відповідача:

Іщенко П.І. - дов. № 5 від 05.03.07 р., представник;

Синельников Є.В. - дов. б/н від 23.02.07 р., представник;

Чернорибченко Г.М. –директор;

розглянувши апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта»на рішення господарського суду Черкаської області від 05.12.2006р.

у справі № 06/5111(суддя І.А. Анісімов)

за позовом          Закритого акціонерного товариства «Фрау Марта», м. Черкаси (ідентифікаційний код 32653955);

до                    Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта», м. Сміла (ідентифікаційний код 31383276)

про          стягнення 60 058,51 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта», м. Сміла (ідентифікаційний код 31383276)

до          Закритого акціонерного товариства «Фрау Марта», м. Черкаси (ідентифікаційний код 32653955);

про           визнання недійсним договору

в с т а н о в и в :

Закрите акціонерне товариство «Фрау Марта» (далі по тексту-позивач) звернулося до господарського суду Черкаської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта»(далі по тексту-відповідач) про стягнення заборгованості по договору купівлі-продажу б/н в розмірі 56 850,00 грн., 2 727,24 грн. - пені та 481,27 грн. –три відсотки річних, разом –60 058,51 грн. (а.с.2-3).

13.11.2006р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліта»звернулося до господарського суду Черкаської області з зустрічною позовною заявою до Закритого акціонерного товариства «Фрау Марта»про визнання недійсним договору купівлі-продажу б/н від 19.04.2006р . (а.с. 39-41).

Рішенням господарського суду Черкаської області від 05.12.2006р., первісний позов задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «Еліта»на користь ЗАТ «Фрау Марта»56 850,00 грн. боргу, 2 727,24 грн. пені, 481,27 грн. річних. У зустрічному позові відмовлено повністю. Водночас, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта»стягнуто 600,59 грн. –витрат на сплату державного мита та 118,00 грн.  витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу. (а.с.96-97).

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Господарський суд Черкаської області посилаючись на ст. 625 ЦК України та Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань»стягнув з відповідача по первісному позові 60 058,51 грн. та відмовив в зустрічному позові на підставі ст. ст. 215, 638 ЦК України, оскільки правочин здійснений за воєвивленням сторін, а позивач по первісному позові не довів, що умови договору суперечать чинному законодавству.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліта» подало апеляційну скаргу (вх № 2-04/3/10/71 від 09.01.2007р.), в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 05.12.2006р. у справі № 06/5111, задовольнити позовні вимоги ТОВ «Еліта»за зустрічним позовом, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 19.04.2006р. та відмовити у позові ЗАТ «Фрау Марта», мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Скаржник стверджує, що ТОВ «Еліта»при укладені договору помилилось щодо властивостей та якостей товару, що зазначено в зустрічній позовній заяві та має істотне значення. Втім, судом не дано належної оцінки вказаним обставинам.

Таким чином, відповідач, посилаючись ст. 229 ЦК України зазначає, що суд мав підстави визнання договору купівлі-продажу недійсним, оскільки ТОВ «Еліта»мало намір придбати у ЗАТ «Фрау Марта»горох, придатний для посіву і саме ця обставина обумовила його ціну, яка становила 4 500 грн. за тону. Проте, горох, який поставило ЗАТ «Фрау Марта»непридатний для використання його для посівних робіт, а тому повинен бути значно дешевшим.

Ухвалою від 15.01.2007р.  Київського міжобласного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта»прийнято до провадження та призначено розгляд справи у складі: головуючий суддя Жук Г.А., судді –Поліщука В.Ю., Мамонтової О.М.

Розпорядженням заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.02.2007 р. склад колегії було змінено.

Під час розгляду апеляційної скарги представник скаржника (відповідач у справі)  підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник ЗАТ «Фрау Марта»(позивач у справі) заперечив доводи апеляційної скарги, просить рішення господарського суду Черкаської області залишити без змін.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського міжобласного апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення і доводи представників сторін , дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила:

19.04.2006р. ЗАТ «Фрау Марта»(продавець) та ТОВ «Еліта»(покупець) уклали договір купівлі-продажу б/н, відповідно до умов якого продавець зобов’язався передати, а покупець прийняти та оплатити вартість сухого гороху, вирощеного із насіння «Скінадо»у кількості 14 тонн за ціною 4 500,00 грн. за тонну та сухого гороху, вирощеного із насіння «Примо»у кількості 14 тонн за ціною 4 500,00 грн. за тонну (п.1.1.договору, а.с.7).

ЗАТ «Фрау Марта»поставила  ТОВ «Еліта»горох в кількості 23.7 тонн на загальну суму  106 650,00 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних № № РН-0000119 від 28.04.2006р. (а.с.11) РН-0000108 від 25.04.2006р. (а.с.12) РН-0000107 від 25.04.2006р. (а.с.13).

ТОВ «Еліта»не заперечує отримання продукції за даними накладними, розрахувалась з ЗАТ «Фрау Марта»за поставлену продукцію в сумі 49 800.00 грн., що підтверджено представленими в матеріалах справи банківськими виписками та платіжними дорученнями від 06.06.2006р. (а.с. 91, 92) та від 21.04.2006р. (а.с. 93, 94)

Таким чином, сума боргу ТОВ «Еліта»по оплаті за отриманий товар по договору купівлі-продажу від 19.04.2006р.  на час розгляду справи  становила 56 850,00 грн.

В договорі купівлі-продажу (п. 6.1) сторони передбачили відповідальність за порушення умов договору, у вигляді відшкодовує стороною, яка порушила зобов’язання заподіяних збитків в порядку передбаченому чинним законодавством України.

Пунктом 6.3 договору встановлено відповідальність покупця за порушення строків оплати вартості продукції, встановлених п. 3.1 договору, у розмірі 10 відсотків  вартості за кожен день прострочки.

Колегією суддів апеляційного господарського суду було встановлено, що за Договором купівлі-продажу від 19 квітня2006 року позивачем було поставлено відповідачу сухий горох, вирощений із насіння «Скінадо»та сухий горох, вирощений із насіння «Примо»на суму 106650 грн. , який відповідачем було отримано. Факт поставки гороху в зазначених об’ємах, термінах та вартості підтверджується представленими в матеріалах справи договором від 19.04.2006 року, який підписаний повноважними представниками сторін, видатковими накладними та довіреністю відповідача на право отримання товарно-матеріальних цінностей серії ЯИО № 285467, та  сторонами під час розгляду справи в господарських судах першої та апеляційної інстанціях не заперечувалось.

Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач умови Договорів купівлі-продажу щодо строків оплати за продукцію виконав лише частково в сумі 49800 грн., і його заборгованість перед позивачем становить 56850грн.   Зазначений розмір заборгованості підтверджено матеріалами справи, не заперечений відповідачем.

Відповідно до ст.11 ЦК України та ст.174 ГК України, договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Статтею 193 ГК України регламентовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. (ч.2 ст.193).

У відповідності до ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений термін, при чому одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом, під час розгляду справи      відповідач не виконав зобов’язання по оплаті вартості отриманої продукції в сумі передбаченій договором.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Згідно з ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. При цьому, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Стаття 611 ЦК України, також пов’язує із порушенням зобов’язання настання таких правових наслідків, як от: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди, які мають бути передбачені договором або законом. Стаття 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до вимог статті  625 ЦК України сторона за договором, яка прострочила виконання господарського зобов’язання (боржник) зобов’язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором, а також неустойку, встановлену договором або законом.

Статтею 217 ГК України встановлені такі види господарських санкції у сфері господарювання, як: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції, які застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Під штрафними санкціями у розумінні ст. 549 ЦК України, ст.230 ГК України визначено господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання у розмірі встановленому договором, якщо його не визначено законом. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч.4 ст.231 ГК України).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає нарахування позивачем, згідно розрахунку, що міститься у позовній заяві  три відсотки річних від простроченої суми  у розмірі 481,27 грн. та пені (станом на 11.10.2006р.) у розмірі 2 727,24 грн. правомірним та погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в цій частині у повному обсязі.

13.11.2006р. ТОВ «Еліта»подало зустрічну позовну заяву (а. с. 39) про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 19.04.2006р., в обґрунтування якої стверджує, що даний договір суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки  ЗАТ «Фрау Марта»не має ліцензії на оптовий продаж посівного матеріалу. Крім того, як стверджує ТОВ «Еліта», продавець ( позивач у справі) не  надав їм документів, що підтверджують право на  реалізацію посівного матеріалу та документів підтверджуючих його якість.

Крім того, як стверджує ТОВ «Еліта», при укладені договору від 19.04.2006 року ЗАТ «Фрау Марта»запевнило їх про придатність гороху для посіву, проте, як виявилося в процесі зростання і збору урожаю, насіння гороху, отриманого від продавця не відповідає вимогам державного стандарту, як посівного. Таким чином, скаржник стверджує, що насіння гороху, що було отримано ними за договором купівлі-продажу від 19.04.2006р. виявилося товарним горохом, який не придатний для посівних робіт та має значно нижчу цінність.

Стаття 627 ЦК України передбачає свободу договору, тобто сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог законодавства. Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати умови (зміст) договору, який вони укладають.

Сторони пунктом 1.2. договору купівлі-продажу від 19.04.2006р. встановили, що товар, що продається, повинен відповідати вимогам ДСТУ 28674-90. Як встановлено господарським судом Черкаської області, відповідно до ДСТУ 28674-90 даний стандарт розповсюджується на горох, що поставляється на продовольчі, кормові цілі та для переробки у комбікорми, а тому твердження скаржника, що горох, що поставлений по договору є посівним матеріалом суперечить умовам укладеного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару покупець має право: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару.

У ст. 215 ЦК України визначаються загальні правові засади визнання недійсним правочину. Для цього має бути відповідна правова підстава. Такою правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, тобто вимог щодо змісту правочину, волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину. Крім того, недійсність правочину може встановлюватися за ті чи інші порушення безпосередньо законом.

Однак, відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, на які він посилається, як на підстави визнання недійсним договору від 19.04.2006 року.  Твердження відповідача - ТОВ «Елита»про те, що за ціною, визначеній в договорі він мав намір купити горох насіннєвий, а горох який поставлено позивачем коштує значно менше, судом правомірно не прийнято до уваги з огляду на те, що ні в договорі, ні  в первинних бухгалтерських документах підписаних сторонами предметом договору купівлі продажу від 19.04.2006 року  горох насіннєвий не значиться.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що місцевим господарським судом були вірно застосовані норми матеріального права при задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості, пені, річних у розмірах визначених договором  купівлі продажу та відмові у задоволенні зустрічного позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що обставини, на які посилається заявник, не можуть бути підставою для перегляду ухваленого у даній справі рішення суду від 05.12.2006р., а відтак відсутні і підстави для його зміни або скасування.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Еліта»на  рішення Господарського суду Черкаської  області від 05.12.2006 року у справі № 06/5111 –залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду Черкаської  області від 05.12.2006 року у справі № 06/5111 залишити без змін.

3.          Справу № 06/5111 повернути до господарського суду Черкаської області.

Головуючий                                                                                Жук Г. А.

Судді

Швець В.О

Мамонтова  О.М.