СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.07                                                                                 Справа № 11/382ад.

Суддя господарського суду Луганської області Москаленко М.О., при секретарі Мелеховій О.С., розглянувши матеріали справи № 11/445ад за позовом

Луганського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,             м. Луганськ

до Державного підприємства «Луганськвугілля»в особі відокремленого підрозділу «Шахта «Черкаська», м. Луганськ

про стягнення 139194 грн. 36 коп.

за участю представників сторін:

від позивача –  Балаба Т.М., дов. № 03-а/67 від 15.01.2007

від відповідача –  Шашкова Г.В., дов. № 03/2-165 від 13.03.2007

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача                 штрафних санкцій за нестворення  робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році у сумі  139194 грн. 36 коп.

В судовому засіданні  27.08.2007 було оголошено перерву до 03.09.2007,          12 годин 40 хвилин.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що  в порушення вимог чинного законодавства, яке регулює питання працевлаштування інвалідів в Україні, у  2006 році відповідачем не був виконаний 4% норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів, що підтверджено, зокрема, звітом відповідача форми № 10-ПІ за 2006 рік.

Відзивом від 25.07.2007 б/н на адміністративний позов відповідач проти викладених у ньому вимог заперечив, посилаючись на вжиття ним заходів щодо працевлаштування інвалідів, зокрема, інформування служби зайнятості про наявність вакантних місць та забезпечення працевлаштування на підприємстві 31 інваліда.

Сторони не досягли примирення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню  з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-ХІІ (в редакції від 05.07.01, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом –Закон                                    № 875), п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.95 № 314 "Про організацію робочих місць для працевлаштування інвалідів" (далі за текстом –Постанова № 314) для підприємств (об'єднань), установ і організацій незалежно від форм власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік - у кількості одного робочого місця, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з  п.3.3.3 Інструкції зі статистики чисельності працівників, зайнятих у народному господарстві України, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 171 від 07.07.95 за погодженням з Міністерством економіки України, Міністерством праці України, Міністерством фінансів України, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.08.95 за № 287/823 (далі за текстом - Інструкція) середньооблікова чисельність працівників з початку року обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців за період з початку року, тобто відповідно на 12.

Згідно з п. 14 "Положення про робоче місце інвалідів і про порядок працевлаштування інвалідів", затвердженого Постановою № 314 (далі за текстом –Положення), підприємства (об'єднання), установи та організації у межах доведеного нормативу створюють за власні кошти робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Відповідно до ч.6 ст.20 Закону № 875 Кабінет Міністрів України постановою від 28.12.01 № 1767 затвердив     "Порядок     сплати     підприємства-ми     (об'єднаннями),     установами і організаціями   штрафних   санкцій   до   відділень   Фонду   соціального   захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів" (далі за текстом –Порядок).

Відповідно до п.2 Порядку підприємства щороку не пізніше 1 лютого подають до відділень Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за формою, що затверджується наказом Мінпраці України за поданням Фонду та погоджується з Держкомстатом.

У відповідності з приписами ч.1  ст. 18 Закону № 875 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, забезпечення  прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу,  в тому числі з умовою про виконання  роботи вдома,   здійснюється   шляхом  їх  безпосереднього  звернення  до підприємств,  установ,  організацій   чи   до   державної   служби зайнятості.

Ч.3 ст. 18 Закону № 875 у вказаній редакції встановлює, що       підприємства, установи,  організації,  фізичні   особи,   які використовують  найману працю,  зобов'язані виділяти та створювати робочі  місця  для  працевлаштування  інвалідів,  у   тому   числі спеціальні   робочі  місця,  створювати  для  них  умови  праці  з урахуванням індивідуальних програм  реабілітації  і  забезпечувати інші    соціально-економічні    гарантії,    передбачені    чинним законодавством,  надавати державній службі зайнятості  інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів,  і звітувати Фонду   соціального   захисту   інвалідів   про   зайнятість    та працевлаштування  інвалідів  у  порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.20 Закону № 875 підприємства, установи  й організації (незалежно від форм власності і господарювання), на яких працює інвалідів менш, ніж встановлено нормативом, зобов’язані щорічно відраховувати до відділення Фонду України соціального захисту інвалідів цільові кошти на створення робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та на здійснення заходів по їх соціально-трудовій та професійній реабілітації. Розмір відрахування визначається середньою річною заробітною платою на відповідному підприємстві, в установі і організації за кожне незайняте інвалідом робоче місце.

Згідно з п.п. 5, 10-14 Положення підприємства розробляють заходи по створенню робочих місць для інвалідів, вносять їх в колективний договір, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров’я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Відповідно до поданого відповідачем звіту за формою державної статистичної звітності  № 10-ПІ за 2006 рік (а.с. 9) середньооблікова чисельність  штатних працівників у цьому періоді становила 1075 осіб, фонд оплати їх праці становив 12469, 5 тис. грн.

За даними звіту відповідача форми № 10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, у 2006 році на підприємстві відповідача становила 31 особу.

П. 3.2 Інструкції визначений механізм обчислення середньооблікової чисельності  працівників за звітний період, згідно з яким  середньооблікова чисельність працівників за звітний місяць обчислюється шляхом підсумовування чисельності працівників облікового складу за кожний календарний день звітного місяця, включаючи святкові (неробочі) і вихідні дні, і ділення одержаної суми на число календарних днів звітного місяця.

З урахуванням вимог зазначеної вище норми Закону № 875 та середньооблікової чисельності штатних працівників відповідач у 2006 році  повинен був працевлаштувати 43 інваліда.

Разом з цим з наявної у матеріалах справи довідки Слов’яносербського районного центру зайнятості від 23.08.2007 № 26/03-1280  випливає, що  у                      м. Зимогір’я  на обліку знаходяться п’ять інвалідів, з яких три отримали інвалідність на ВП «Шахта «Черкаська», а інші відмовилися від працевлаштування за станом здоров’я.

У відповідності з наявними у матеріалах справи звітами відповідача форми 3-ПН до Слов’яносербського районного центру зайнятості за 2006 рік вбачається, що у  станом на 28.01.2006 на підприємстві відповідача було 28 вакантних посад для працевлаштування інвалідів, про що відповідачем було зазначено у графі 4 відповідного звіту (а.с. 18), станом на 27.02.2006 –17 вакантних посад, станом на  28.03.2006 вакантні посади для працевлаштування інвалідів були відсутні (а.с. 20), станом на 28.04.2006 –4 вакантні посади для працевлаштування інвалідів, станом на 28.05.2006 –5 вакантних посад для працевлаштування інвалідів, станом на 28.06.2006 –6 вакантних посла для працевлаштування інвалідів,  станом на 28.07.2006, 28.09.2006, 28.10.2006 вакантні посади для працевлаштування інвалідів були відсутні, станом на  28.11.2006 –13 вакантних посад для працевлаштування інвалідів, станом на 12.12.2006 –13 вакантних посад для працевлаштування інвалідів.

Таким чином, матеріали справи свідчать про виконання відповідачем покладеного на нього законом обов’язку  щодо інформування державних установ, зокрема, державного центру зайнятості, про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Незважаючи на виконання відповідачем вимог чинного законодавства стосовно надання інформації щодо кількості наявних вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів державним центром зайнятості на підприємство відповідача інваліди направлені не були.

З урахуванням того, що у відповідному державному центрі зайнятості, який щомісячно відповідач інформував про наявні на підприємстві вільні робочі місця для працевлаштування інвалідів, кількість інвалідів, що знаходяться на обліку,  становить 5 осіб, а відповідач протягом 8 місяців 2006 року надавав інформацію  щодо наявності  більш ніж п’яти вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, відсутні підстави  стверджувати про невиконання відповідачем обов’язку, передбаченого нормами чинного законодавства щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, з забезпечення встановленої кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році є необґрунтованою, не ґрунтується на матеріалах справи ат приписах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Питання по судових витратах не вирішується, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 160, 167 Кодексу адміністративного судочинства оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що повний текст постанови буде виготовлений та підписаний у п’ятиденний строк з моменту закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржене судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,  а в разі   складення   постанови  у  повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу -  з  дня  складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 10.09.2007.

Суддя                                                                               М.О. Москаленко