ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2007 р.
№ 24/329/06

Вищий господарський  суд  України у складі колегії суддів :

головуючого судді
Овечкіна В.Е.,

суддів
Чернова Є.В.,

Цвігун В.Л.,

розглянув касаційну скаргу

Виконавчого комітету Запорізької міської ради

на рішення
від 04.09.06 господарського суду  Запорізької області

у справі
№ 24/329/06

за позовом
ВАТ "АТП №12327"

до
1.Запорізької міської ради
2.Виконавчого комітету Запорізької міської ради
3.Управління правці та соціального захисту населення
4.Управління казначейства в Запорізькій області

3-тя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідачів:
Кабінет Міністрів України

про
стягнення суми  1 725 667 грн. 29 коп. заборгованості

у справі взяли участь представники

позивача: Козляковська О.І.,  Захаров Ю.В., довір. у справі

відповідачів:

1.Запорізької міської ради –Малиш В.І.. довір. у справі

2.Виконавчого комітету Запорізької міської ради –Корнієнко С.А., довір. у справі

3.Управління правці та соціального захисту населення –не з'явилися

4.Управління казначейства в Запорізькій області - не з'явилися

3-ої особи: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У липні 2006 року ВАТ "АТП №12327"  звернулося з позовом до відповідачів про стягнення з Запорізької міської ради витрат у зв’язку з безкоштовним наданням послуг з перевезення пільгових категорій пасажирів у 2005 р.

Обґрунтовуючи вимоги позивач   посилався на порушення відповідачем умов договорів про державне замовлення на соціально значущі послуги автомобільного транспорту, приписи  статті 525 Цивільного кодексу України  щодо неприпустимості односторонньої відмови від зобов’язань та статті 904 вказаного Кодексу, якою встановлено, що за договором про безоплатне надання послуг замовник зобов’язаний відшкодувати виконавцеві усі фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 04.09.06 позовні вимоги задоволені за рахунок міської ради. Рішення суду мотивовано підтвердженням факту несплати відповідачем спірної суми за договорами, а також доведеністю позивачем доказів, які свідчать про перевезення ним пасажирів пільгових категорій.

Суд посилався на приписи статті 11 Закону України “Про автомобільний транспорт”, Постанову Кабінету Міністрів України від 04.03.02 №256, якою було затверджено порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, Інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутах, яка затверджена наказом Міністерства статистики України від 27.05.96 №150 та приписи статей 526, 904 Цивільного кодексу України.

Виконавчий комітет  Запорізької міської ради, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернувся  з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заявник зазначив про те, що договорами №120-126 та №27 взагалі  не передбачено відшкодування збитків за здійснення пільгових перевезень  громадян, які відповідно до діючого законодавства мають на це право. Позивач відмовився від відшкодування та прийняв на себе зобов'язання виділити не менше ніж 30% місць від загального числа місць транспортного засобу для бездотаційного перевезення пільгових категорій громадян. В договорах №95-119 встановлено, що відшкодування здійснюється з місцевого бюджету за рахунок субвенцій з Державного бюджету у межах помісячного розпису, затвердженого обласним бюджетом асигнувань, після їх отримання. Таким чином , відповідач-2, здійснивши відшкодування за рахунок отриманої субвенції з Державного бюджету в межах помісячного розпису за 2005 рік у сумі 2133549 грн. фактично виконав свої зобов'язання, передбачені розділом 5 договорів.

В порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України місцевий суд не дослідив належним чином умови договору і не надав їм правильної юридичної оцінки. Його висновки не відповідають умовам договорів щодо права на відшкодування збитків, тобто рішення прийняте з порушенням ст. 6 ЦК України.

Рішення не відповідає ст. 51 Бюджетного кодексу України де зазначено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов’язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Бюджетом міста на 2005 рік  на компенсаційні виплати на пільговий проїзд автотранспортом було виділено 4714181 грн., з них позивачу (зі збільшенням) 2133549 грн., які і були йому перераховані.

В порушення ст. 84 Господарського процесуального кодексу України суд в рішенні не вказав підстави, з яких він відхилив зазначені доводи.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм попередніми судовими інстанціями належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм процесуального права, згідно з вимогами ст.1115 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга  підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом  першої інстанції встановлено наступне.

Відповідно до предмету договорів №№ 95-119  Замовник надає право перевізникові  право на перевезення пасажирів на маршруті загальною користування у звичайному  режимі, а перевізник забезпечує перевезення пасажирів на узгодженому маршруті на  умовах,  передбачених договором .

Згідно      із п. 1.2 договорів  перевізник    забезпечує надання послуг пасажирськими  перевезеннями на визначеному маршруті  у відповідності до планового   завдання, а також перевезення громадян,  які відповідно до законодавства  України мають право на пільговий  проїзд.

На підставі розділу 5 договорів відшкодування компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян здійснюються з місцевого бюджету за рахунок субвенції з Державного бюджету у межах помісячного розпису, затвердженого обласним бюджетом  асигнувань після її  отримання.

Відповідно до  п. 5.2  договорів перевізник щомісяця надає розрахунки згідно форми узгодженої  управлінням транспорту та зв’язку   міської ради та управлінням праці та  соціального захисту населення міської ради  про нараховані суми щодо компенсаційних  виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян до управління праці та соціального захисту населення міської ради і складає  із зазначеним управлінням акти звіряння розрахунків за надані послуги  до 12 числа місяця, що настає за звітним.

За умовами  договорів №120-126 перевізник забезпечує надання послуг пасажирським перевезеннями на визначеному маршруті у відповідності до планового завдання, а також бездотаційне перевезення громадян,  які відповідно до законодавства України мають право на  пільговий проїзд,  при цьому Перевізник   виділяє  30% місць  від загального числа   місць транспортного засобу  для бездотаційного перевезення пільгових  категорій громадян .

Крім того, 05.12.2003 р. між повивачем та виконавчим комітетом Запорізької міської ради (надалі - замовник) в особі начальника Управління транспорту та зв'язку  укладеній договір № 27 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах  загального користування.

Згідно із п.1.2 договору Перевізник виділяє не менш 30% місць від загального числа місць транспортного засобу для бездотаційного перевезення пільгових  категорій громадян за наявності  вільних місць.

На підставі статей 36, 40  Закону України  "Про автомобільний транспорт" (у редакції, яка діяла у період  укладення та виконання договорів), пільгові перевезення осіб,  які відповідно до законодавства користуються такими правами, здійснюється  пасажирськими  перевізниками усіх форм власності та підпорядкування, при цьому пасажирському перевізнику забороняється  відмовлятися від пільгового перевезення крім випадків,  передбачених законом . Збитки пасажирського перевізника від пільгових перевезень та від перевезень за регульованими збитковими тарифами повністю компенсуються за рахунок  коштів  відповідних бюджетів.

В аналогічній статті 37 зазначеного закону в новій редакції від 23.12.2006 № 3492-ІУ вказано, що види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

З посиланням на Закон України “Про автомобільний транспорт” та постанову Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 “Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту” місцевий суд дійшов висновку, що в незалежності від умов, передбачених договорами позивач має право на отримання компенсації збитків за пільгове перевезення окремих категорій громадян в повному обсязі.

Касаційна інстанція вважає такий висновок помилковим. В ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов’язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

В зазначених вище Законі та постанові КМУ не вказано, що сторони не мають права відступити від їх положень щодо компенсації збитків. За таких обставин сторони повинні керуватися умовами своїх договорів. Зокрема, позивач зобов’язався надати частково послуги для бездотаційного перевезення пільгових категорій громадян. Ця умова договору  не суперечить  ст.916 ЦК України де зазначено, що  пільгові умови перевезення пасажирів транспортом загального користування можуть встановлюватися організацією, підприємством  транспорту за їх рахунок або за рахунок відповідного бюджету у випадках, встановлених законом та іншими нормативно-правовими актами.

Крім цього, заслуговують на увагу доводи скаржника про те, що в порушення вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, судом не вказано в рішенні з яких підстав відхилені доводи виконкому про те, що він бере на себе бюджетні зобов’язання тільки в межах  бюджетних асигнувань, як зазначено в ст. 51 Бюджетного кодексу України.

Приймаючи рішення про стягнення з міської ради 1725667,29 грн. в якості виплати компенсації збитків за здійснені перевезення громадян, суд  не звернув увагу на те, що договори укладалися не з міською радою, а з виконавчим комітетом міської ради.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення прийняте при неповному дослідженні обставини та доказів у справі та  з порушенням норм матеріального та процесуального права. Рішення суду підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене вище та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1118, 1119-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Запорізької міської ради задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 04.09.06 у справі № 24/329/06 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий, суддя                     В. Овечкін

Судді                    Є. Чернов

В. Цвігун