КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2007                                                                                           № 8/54

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ЗатхейВ.М. - директор;

ЖмайлоО.В. – адвокат, дов. б/н від 20.01.2007;

від відповідача - ЯрмакО.В. – гол. юрисконсульт, дов. №1/05-04-339 від 04.04.2006;

Боярчук О.М. – представник, № 1/05-04-1401 від 25.12.2006,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне підприємство "Служба міжнародних автомобільних перевезень"

на рішення Господарського суду м.Києва від 14.03.2007

у справі № 8/54 (Євдокимов О.В.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Київський республіканський автоцентр"

до                                                   Державне підприємство "Служба міжнародних автомобільних перевезень"

про                                                  зобов"язання вчинити дії

На підставі ст.69 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги у справі № 8/54 продовжено.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України 17.07.2007 розгляд справи відкладався на 18.09.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2007 у справі №8/54 позов задоволено, зобов’язано відповідача видати позивачу п’ять дозволів ЄКТМ відповідно до Порядку оформлення, видачі, використання, обліку та звітності щодо дозволів Європейської Конференції Міністрів Транспорту на перевезення вантажів автомобільним транспортом між країнами – членами ЄКМТ”, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв’язку України № 757 від 20.08.2004; з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 85 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, 2 000 грн. витрат на оплату юридичних послуг.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до п. 2.1 Порядку оформлення, видачі, використання, обліку та звітності щодо дозволів Європейської Конференції Міністрів Транспорту ЄКМТ на перевезення вантажів автомобільним транспортом між країнами – членами ЄКМТ, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв’язку України № 757 від 20.08.2004, суд вважає, що відповідач повністю правомірно виставив рахунок-фактуру № СФ-8832 від 20.12.2006, за яким повинна була надійти плата за витрати відповідача, пов’язані з проведенням комплексу робіт щодо оформлення дозволів, однак, позивач оплати за рахунком-фактурою № СФ-8832 від 20.12.2006 не здійснив, а вважав за потрібне та правомірним звернутись до суду за захистом свого права по отриманню дозволів ЄКМТ; заступником міністра Міністерства транспорту та зв’язку України був затверджений розподіл дозволів ЄКМТ (Євро-2) серед українських міжнародних автоперевізників, відповідно до якого позивачу виділено 5 дозволів ЄКМТ; предмет позову становить вимога лише щодо видачі дозволів ЄКМТ, при цьому вимога щодо звільнення від оплати за видачу 5 дозволів ЄКМТ в позові відсутня, хоча вона і зазначається позивачем у тексті позову, що виходить за межі позовних вимог; суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн. судових витрат, пов’язаних з наданням юридичних послуг.

В апеляційній скарзі, в письмовому поясненні та додатковому письмовому поясненні відповідач просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2007 у справі № 8/54 з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку заявника, судом першої інстанції порушено норму ч. 1 ст. 43 ГПК України.

Відповідач стверджує, що хоча Господарський суд міста Києва погоджується з необхідністю оплати позивачем рахунку-фактури № СФ-8832 від 20.12.2006, в резолютивній частині рішення фактично зобов'язує відповідача видати 5 дозволів ЄКМТ безкоштовно, оскільки на даний час позивачем по справі не оплачено зазначений вище рахунок.

Заявник вказує, що на сьогоднішній день в розпорядженні відповідача відсутні 5 дозволів, що були розподілені позивачу, оскільки з 02.02.2007 передані до резерву Міністерства транспорту та зв'язку України.

Відповідач зазначає, що підставою для відмови у видачі дозволів ЄКМТ та застосування вимог ч. 6 ст. 193 ГК України стала відмова позивача виконати обов'язкові для виконання вимоги центрального органу виконавчої влади в галузі автомобільного транспорту щодо оплати відповідних послуг.

Заявник посилається на незастосування судом ст. 35 ГПК України, хоча у постанові Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2006 у справі № 31/171 доведено, що послуги з оформлення та видачі дозволів ЄКМТ не належать до послуг, ціни та тарифи на які відносяться до сфери державного регулювання.

На думку заявника, оскільки позивач відмовився від пропозиції відповідача підписати договір на запропонованих умовах, як в редакції проекту договору, розміщеному на офіційному сайті відповідача, так і в рахунку-фактурі, який є офертою, у зв’язку з чим договір вважається неукладеним, то у відповідача немає правових підстав щодо надання послуг з оформлення та видачі дозволів ЄКМТ.

Заявник стверджує, що позивач відмовою від оплати рахунку відповідача порушив вимоги як національного законодавства, так і вимоги Резолюції ЄКМТ, прийнятої на засіданні групи з питань автомобільного транспорту 14.11.2005, тому на підставі ст. 526 ЦК України цивільні відносини між сторонами можуть регулюватись звичаєм, який передбачає, що дозволи ЄКМТ видаються лише після надходження повної оплати за дозвіл, як, наприклад, у Республіці Білорусь.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скарги, посилаючись на те, що законодавством України не затверджено порядок здійснення відшкодування витрат, пов’язаних з проведенням комплексу робіт щодо оформлення дозволів, тому, на думку позивача, 5 дозволів ЄКМТ повинні бути видані йому безкоштовно; посилання відповідача на ст. 35 ГПК України є безпідставним, оскільки хоча у справі № 31/171 приймали участь ті ж самі сторони, однак предмет та підстави позову були інші, ніж у даній справі.

Розглянувши апеляційну скаргу, письмове пояснення і додаткове письмове пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін та враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до Господарського суду міста Києва подана позовна заява про зобов’язання відповідача видати 5 дозволів ЄКТМ, а також про стягнення судових витрат, в тому числі 2 000 грн. витрат на послуги адвоката.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України „Про вступ Уряду України до Європейської Конференції Міністрів транспорту” від 19.03.1996 № 344 прийнято пропозицію Міністерства транспорту, погоджену з Міністерством закордонних справ, про вступ Уряду України до Європейської Конференції Міністрів транспорту; зобов’язано Міністерство транспорту забезпечити виконання фінансових зобов’язань, пов’язаних з участю Уряду України в Європейській Конференції Міністрів транспорту, за рахунок позабюджетних коштів.

Згідно з п. 1.1 Порядку оформлення, видачі, використання, обліку та звітності щодо дозволів Європейської Конференції Міністрів Транспорту (ЄКМТ) на перевезення вантажів автомобільним транспортом між країнами - членами ЄКМТ, затвердженого наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2004 № 757, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.08.2004 за № 1076/9675 (далі – Порядок), Порядок розроблений згідно з резолюціями ЄКМТ N СЕМТ/СМ(2001)9/FINAL та СЕМТ/СМ(2003)14/FINAL, що регламентують здійснення перевезень вантажів на основі дозволів ЄКМТ багаторазового використання.

Пунктом 1.3 Порядку встановлено, що Міністерство транспорту України отримує від секретаріату ЄКМТ багатосторонню квоту дозволів і передає їх листом у Державний департамент автомобільного транспорту; оприбуткування бланків дозволів ЄКМТ, підготовку пропозицій щодо розподілу зазначених дозволів, подання розподілу на затвердження заступнику Міністра транспорту України та передачу дозволів ЄКМТ до державного підприємства "Служба міжнародних автомобільних перевезень" Міністерства транспорту та зв'язку України для оформлення і видачі українським перевізникам здійснює Державний департамент автомобільного транспорту.

Пунктом 2.1 Порядку передбачено, що після затвердження Міністерством транспорту та зв'язку України розподілу дозволів ЄКМТ українським міжнародним автоперевізникам надається інформація щодо виділення їм дозволів ЄКМТ; оформлення і видачу дозволів ЄКМТ українським автоперевізникам здійснює відповідач; при цьому перевізник в установленому порядку здійснює відшкодування відповідачу витрат, пов'язаних з проведенням комплексу робіт щодо оформлення дозволів.

Позивач звернувся з листами № 159-Т від 20.12.2006 (вхідний № 2483д від 29.12.2006), № 155-Т від 22.12.2006 (вхідний № 24420 від 24.12.2006) до відповідача та № 152-Т від 22.12.2006 до Міністерства транспорту та зв’язку України з вимогою про видачу 5-ти дозволів ЄКМТ.

Листом Державного департаменту автомобільного транспорту (Укравтотранс) № 187-01/05/14-07 від 19.01.2007 повідомлено позивача, що відповідно до розподілу дозволів ЄКМТ (Євро-3) серед українських міжнародних автоперевізників, затвердженого 14.12.2006 заступником Міністра транспорту та зв’язку України Сергієнком Л.Г., позивачу виділено 5 дозволів ЄКМТ, в тому числі 4 – з правом роботи до Угорщини і 2 – з правом роботи до Греції; виконання послуг з оформлення і видачі дозволів ЄКМТ українським автоперевізникам входить до компетенції відповідача.

Статтями 173, 174 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку; господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Оскільки зобов’язання відповідача щодо оформлення та видачі дозволів встановлені Порядком, який є нормативно-правовим актом, квота у вигляді 5-ти дозволів ЄКМТ була виділена позивачу відповідно до положень Порядку, позовні вимоги є обґрунтованими.

Також обґрунтованою та такою, що відповідає нормам чинного законодавства, є вимога про відшкодування судових витрат на послуги адвоката Жмайло О.В. в розмірі 2 000 грн., що підтверджується угодою про надання правової допомоги № 02/01-юр від 03.01.2007, рахунком-фактурою № 02/01-юр від 19.01.2007, платіжним дорученням № 1404 від 22.01.2007, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 266 від 22.05.2002.

Апеляційний господарський суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що не відповідають нормам законодавства та матеріалам справи, враховуючи викладене та виходячи з наступного.

Пункт 2.1 Порядку встановлює обов’язок позивача з відшкодування відповідачу витрат, пов'язаних з проведенням комплексу робіт щодо оформлення дозволів, однак, Порядком не встановлено зв’язку між здійсненням позивачем відшкодування витрат відповідачу та виконанням відповідачем своїх зобов’язань з оформлення та видачі дозволів.

Таким чином твердження відповідача про те, що видача відповідачем дозволів ЄКМТ позивачу можлива лише після сплати позивачем суми витрат, що підлягають відшкодуванню на підставі рахунку-фактури № СФ-8832 від 20.12.2006, є необґрунтованим.

Відповідач не позбавлений права на підставі ст. 1 ГПК України звернутися до господарського суду з позовом, у випадку якщо його права або охоронювані законом інтереси порушуються іншими особами, в тому числі і позивачем.

Частиною 6 ст. 193 ГК України передбачено, що зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Оскільки, як вже було встановлено вище, Порядком не встановлено зв’язку між здійсненням позивачем відшкодування витрат відповідачу та виконанням відповідачем обов’язку по оформленню та видачі дозволів, то відшкодування позивачем витрат не є необхідною умовою виконання обов’язку відповідачем видати дозволи, у зв’язку з чим посилання відповідача на вказану норму закону є безпідставним.

Заявником не доведено факту порушення судом першої інстанції ч. 1 ст. 43 ГПК України, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Оскільки в оскаржуваному рішенні не доводяться факти, встановлені у рішенні та постанові у справі № 31/171, то відсутні підстави для твердження про необхідність застосування ст. 35 ГПК України.

Відповідачем відповідно до ст. 33 ГПК України не надано доказів існування звичаю про те, що обов’язковою умовою видачі дозволів ЄКМТ є факт оплати послуг відповідача, також безпідставним є посилання на законодавство інших країн, оскільки ст. 7 ГК України, ст. 4 ГПК України не передбачають випадків застосування норм законодавства інших країн при вирішенні господарських справ між юридичними особами України.

Оскільки відсутні докази того, що вищезазначеною комісією (лист Державного департаменту автомобільного транспорту (Укравтотранс) № 187-01/05/14-07 від 19.01.2007) було прийняте рішення про зміну свого рішення, на підставі якого 14.12.2006 заступником міністра Міністерства транспорту та зв’язку України був затверджений розподіл дозволів ЄКМТ і прийнято рішення, за результатами якого зазначеним Міністерством відмовлено у виділенні позивачу дозволів ЄКМТ, то та обставина, що відповідач повернув дозволи до резерву не звільняє останнього від виконання обов’язку, покладеного чинними нормативними актами.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2007 у справі №8/54 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2.          Справу № 8/54 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.