ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"11" грудня 2007 р.
Справа № 05/63-11А.

за заявою Нововолинської міської ради Волинської області, м.Нововолинськ

до відповідача  Іваничівської районної ради Волинської області, смт.Іваничі

про визнання нечинним рішення Іваничівської районної ради від 30.08.2004р. №17/2 "Про затвердження адміністративно-територіальних меж району"

Суддя              Бондарєв С. В.

при секретарі       Кулай А.В.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від  позивача : Богачук Л.О. - дов. від 20.04.2007р., Попова Л.С. - дов. №02-50/394 від 07.05.2007р., Кантор Т.М. - дов. №02-50/1074 від 07.11.2007р.

від відповідача: Бадивський О.О. - дов. №3.7-175 від 07.05.2007р., Орищук С.І. - дов. №37-383 від 08.10.2007р.

Представникам сторін були роз’яснені права та обов’язки передбачені ст.ст.49,51 КАСУ. Згідно клопотання технічна фіксація судового процесу не з’ясовується, ведеться протокол судового засідання.

Заяв про відвід складу суду не надходило.

Суть спору: Позивач - Нововолинська міська рада - звернувся до суду з позовом в якому просить визнати нечинним рішення Іваничівської районної ради від 30.08.2004р. №17/2 "Про затвердження адміністративно-територіальних меж району".

05.06.2007р. позивач подав уточнення позовних вимог і просить визнати нечинним рішення Іваничівської районної ради від 30.08.2004р. №17/2 "Про затвердження адміністративно-територіальних меж району" в редакції зі змінами, внесеними рішеннями Іваничівської районної ради від 14.04.2005р. №24/7 "Про протест прокурора на рішення районної ради від 30.08.2004р. №17/2 "Про затвердження адміністративно-територіальних меж району".

Свої уточнені позовні вимоги в позові, уточненнях позовних вимогах, в судовому засіданні обґрунтовує тим, що оспорюване рішення суперечить чинному законодавстві; ще в 1981р. було розроблено Генеральний план м.Нововолинська, яким і встановлено межі м.Нововолинська; території, які оспорюваним рішенням віднесені до сільських рад Іваничівського району перебували в межах м.Нововолинська. і ніяким чином не відчужувались ; Іваничівська районна рада не мала прав та повноважень встановлювати чи змінювати межі району, міст Нововолинська, сіл чи селищ, оскільки це є виключною компетенцією Верховної Ради України та обласної ради; проектна документація Іваничівського району не погоджувалась з Нововолинською міською радою, оскільки не було жодних рішень позивача з цього приводу ;

землевпорядна документація виготовлена з порушенням; оспорюване рішення прийняте без проведення державної експертизи; приймаючи спірне рішення  відповідач діяв з перевищенням своїх повноважень і компетенції .

Відповідач в пояснення на позов від 25.04.07р. в судовому засіданні позов заперечив, вважає, що Іваничівська районна рада діяла правомірно; проводилась з 1990 року земельна реформа і першим етапом її було формування територій адміністративно – територіальних меж рад; проводилась робота і в межах  Іваничівського району; в результаті проведеної роботи було встановлено межі 23 сільських  та Іваничівської селищної рад; межі рад встановлювались по межах основних землекористувачів (колгоспах) та  масивах державних лісів; площі рад району не змінювались, існуючі межі погоджені, в т.ч. і Нововолинською міською радою; проектна документація  розглядалась та погоджувалась в кожній сільській та селищній раді району, про що свідчать відповідні рішення;  Іваничівська рада  своїм рішенням не змінювала межі району, лише підтвердила факт їх незмінності  з 1991 року.

Розглянувши матеріали справи , заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2004р сесією Іваничівської районної ради було прийнято рішення № 17/2 „Про  затвердження адміністративно - територіальних меж району”.

Районна рада вирішила : 1. Затвердити адміністративно-територіальні межі 23 сільських та Іваничівської селищної рад району відповідно до проектної документації по формуванню територій і встановленню меж рад, розробленої та погодженої у встановленому порядку Волинським філіалом інституту землеустрою в 1991 році, згідно якої площа району складає 64167,6 га (в розрізі рад площі додані в додатку).

2. Претензії Ново волинської міської ради щодо територіального підпорядкування окремих земельних ділянок Старолішнянської, Морозовичівської, Грядівської, Бужанківської та Грибовицької сільрад місту Нововолинську вважати безпідставними, необґрунтованими, незаконними.

3. Контроль покласти на районний відділ земельних ресурсів (Гупало А.Є.) та постійну комісію з питань сільського господарства, продовольства, земельних відносин, екології, раціонального використання ресурсів та соціального розвитку села.

01.03.2005р. прокурором  Іваничівського району було внесено  протест на вище вказане рішення.  Зазначено , що дане рішення суперечить закону  і підлягає скасуванню з слідуючих підстав. Відповідно до п. ”д” частини 1 статті 10  Земельного Кодексу України до повноважень районних рад у галузі земельних відносин належить внесення до обласної ради пропозицій щодо встановлення меж районів, міст, селищ, сіл.

Таким чином, приймаючи вказане рішення, районна рада вийшла за межі наданих їй повноважень, і тим самим порушила вимоги земельного законодавства.

Встановлення та зміна меж районів і міст належить виключно до повноважень Верховної ради України (ст.6.Земельного кодексу України).

Розглянувши протест прокурора Іваничівського району Іваничівська районна рада прийняла 14.04.2005р. рішення №24/7 і вирішила : 1. Пункт перший рішення районної ради від 30.08.0-4р. №17/2 „про затвердження адміністративно – територіальних меж рад району” вважати недійсним.

2. Викласти пункт 1 даного рішення у наступній редакції: „Погодити адміністративно-територіальні межі 23 сільських  та Іваничвської  селищної рад району відповідно до проектної документації по формуванню території і встановленню меж рад, розробленої та погодженої у встановленому порядку Волинським філіалом інституту землеустрою в 1991 році, згідно якої площа  району складає 64167, 6 га ( в розрізі рад площі  подані в додатку)”

Проаналізувавши матеріали справи, долучені до позову докази та пояснення сторін , суд приходить до висновку , що уточнені позовні вимоги позивача підставні і підлягають до задоволення.

При цьому, суд виходить з наступного: У 1981р. було розроблено,  погоджено і затверджено (в 1982р.) Генеральний план м. Нововолинська. Цим Генеральним планом було встановлено межі  м. Нововолинська.

Відповідно до ч.1.3 ст.63  Земельного кодексу України (1990р.)  передбачалось, що до земель міста належать усі землі в межах міста. Межа міста – зовнішня межа земель міста, що відокремлює їх від земель іншого призначення і визначається проектом планіровки та забудови міста або техніко – економічним обґрунтуванням розвитку міста.

Генеральним планом м. Нововолинська  було встановлено межі м.Нововолинська.

Відповідно до ст.83 Земельного кодексу ( 2001р.) передбачено:

1.          Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, міст є комунальною власністю.

2.          У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами,  на яких розташовані об’єкти комунальної власності.

Території, які опорюваним рішенням віднесені до сільських рад Іваничівського району, перебували у межах  м.Нововолинська і є комунальною власністю громади саме  м. Нововолинська , а не Іваничівського району.

Відповідно до п.29 ст.85 Конституції України передбачено, що до повноважень Верховної Ради України  належать утворення і ліквідація районів, встановлення і зміна меж районів і міст.

Згідно ст.ст.6,8,10 Земельного кодексу України , передбачено також , що до повноважень Верховної Ради України в галузі земельних відносин належить встановлення і зміна меж  районів і міст.

Отже, встановлення і зміна меж  як Іваничівського району, так і міста Нововолинська, могло бути проведене лише Верховною Радою України, а не Іваничівською районною радою.

Статтею 8 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин, на території області належить:

є) внесення до Верховної Ради України пропозиції щодо встановлення та зміни меж районів, міст;

ж ) встановлення та зміна меж сіл, селищ.

Отже, змінити межі територій сільських рад , які межують з м.Нововолинськ могла лише Волинська обласна рада. Обласна рада могли лише внести пропозиції до Верховної Ради України з приводу зміни територій меж Іваничівского району чи м.Нововолинська. Як встановлено судом обласною радою таких рішень не приймалось.

До повноважень Іваничівьскої районної ради у галузі земельних відносин  згідно ст.10 Земельного кодексу України , належить внесення  до Верховної ради Автономної Республіки Крим , обласних рад пропозицій щодо встановлення і зміни меж районів, селищ, сіл.

Отже, районні ради не наділені правом затверджувати чи  змінювати межі районів, міст, сіл чи селищ, а можуть, лише звертатись з такими пропозиціями до обласних рад.

Проте Іваничівська районна рада одноособово, без внесення у встановленому порядку пропозицій до обласної  ради, погодила межі  Іваничівського району, що є грубим порушенням чинного законодавства і Конституції України.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов’язані діяти лише на  підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України .

Судом встановлено, що землевпорядна документація виготовлена також з порушеннями.

Так, відповідно до п.1.3 вказівок по складанню проектів формування територій і встановленню меж сільських, селищних рад народних депутатів, затверджених Головою Державного комітету України по земельній реформі 30.10.1991р., передбачено, що межі сільської, селищної Ради народних депутатів з зовнішньою межею міста визначаються за проектом планіровки та забудови міста.

Крім того, як встановлено судом, оскаржуваним рішенням погоджено документацію, яка не була погоджена суміжними землекористувачами, зокрема з Нововолинською міською радою.

Як встановлено судом, Нововолинською міською радою, яка в силу п.25 ч.1 ст.38 Закону Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування", п.34 ч.1 ст.26 чинного Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарному засіданні могла вирішувати відповідно до закону питання регулювання земельних відносин, не приймалось рішення про затвердження чи погодження проектної документації, на основі якої було прийняте спірне рішення.

Посилання відповідача на підпис заступника голови міської ради Сапожнікова В.Б. на документації, не можуть свідчити про погодження меж суміжними землекористувачами, оскільки рішення Нововолинською міською радою не приймалось.

Відповідно до ст.35 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", який вступив в силу 15.07.2004р., (до прийняття оспорюваного рішення), рішення щодо землевпорядної документації могли прийматися лише у разі наявності висновку державної експертизи. Дана експертиза не проводилась (суду доказів не надано).

В силу ст.71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язки щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тому суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підставні і  підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись Конституцією України, Законом України  "Про місцеве самоврядування в Україні", Земельним кодексом України, ст.ст. 70,71,76,79,86,87,89,94,159, 160-163 КАСУ, господарський суд,-

п о с т а н о в и в :

Визнати нечинним рішення Іваничівської районної ради Волинської області від 30.08.2004р. №17/2 "Про затвердження адміністративно-територіальних меж району" в редакції зі змінами, внесеними рішенням Іваничівської районної ради Волинської області від 14.04.2005р. №24/7 "Про протест прокурора на рішення районної ради від 30.08.2004р. №17/2 "Про затвердження адміністративно-територіальних меж району".

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом 10 днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАСУ – з дня складання в повному обсязі . Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного господарського суду України.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Суддя                                                                                          С.В.Бондарєв

Дата винесення

повного тексту постанови

20.12.2007р.

Суддя                                                             Бондарєв С.В.