ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 листопада 2007 р.

№ 26/126

Вищий
господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
суддів:

М.Остапенка, Є. Борденюк,  В. Харченка,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу

Відкритого акціонерного
товариства (ВАТ) “Страхова компанія “ПЗУ Україна”

на постанову

від 09.08.2007 року

Київського апеляційного
господарського суду

у справі

№ 26/126

за позовом

Приватного підприємця ОСОБА_1

до

ВАТ “Страхова компанія “ПЗУ
Україна”

про

стягнення 53 203,74 грн.

В судове засідання прибули
представники сторін:

відповідача

Данько А.Б. (02.04.2007 року)

Заслухавши суддю-доповідача -Є.
Борденюк, пояснення представників сторін та перевіривши матеріали справи,
Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Приватний підприємець ОСОБА_1
звернувся в господарський суд Запорізької області з позовом до ВАТ “Страхова
компанія “ПЗУ Україна”  про стягнення 52
203,74 грн.

Під час розгляду даної справи в
суді першої інстанції Позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд
стягнути з Відповідача на його користь 20 152,93 грн. страхового відшкодування
та 19 346,81 грн. неустойки за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
24 червня 2004 року між ПП ОСОБА_1 та ВАТ СК “СКАЙД-ВЕСТ” (правонаступником
якого є Позивач) був укладений поліс обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів на території України НОМЕР_2 на
транспортний засіб “Богдан-А-091” № шасі НОМЕР_1 терміном дії до 24 червня 2005
р.

15 серпня 2004 року сталася
дорожньо-транспортна пригода (ДТП), внаслідок якої відбулося зіткнення
вказаного автомобіля “Богдан-А-091” № шасі НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_3,
під керуванням водія ОСОБА_2. та автомобіля “Опель Астра”, державний номер
НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок якої останньому була
спричинена матеріальна шкода.

Про скоєння ДТП було повідомлено
ВАТ СК “СКАЙД-ВЕСТ”, яке своїм листом від 13.10.2004р. за № 129-10/CS
повідомило Позивача про те, що відповідальність за спричинену шкоду має нести
ВАТ “Профтаксі”, оскільки, на думку Відповідача, на час скоєння ДТП
володільцем, як орендорем зазначеного автомобіля було ВАТ “Профтаксі”, переоформлення
страхового поліса на яке не відбулося.

Рішенням Заводського районного суду
м. Запоріжжя від 13 жовтня 2005 року по справі № 2-684/2005р. було встановлено,
що автомобіль “Богдан-А-091” № шасі НОМЕР_1 на момент ДТП належав ОСОБА_1 і на
підставі цього з останнього на користь ОСОБА_3 було стягнуто 20 662, 93 грн.

08 грудня 2005 року листом за №
374-12/ВЗ ВАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна” повідомила Позивача про повторну
відмову у виплаті страхового відшкодування.

Ухвалою господарського суду Запорізької
області від 08.02.2007р. справу за позовом ПП ОСОБА_1 було направлено за
підсудністю до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду м.
Києва від 07 травня 2007 року у справі №26/126 (суддя Пінчук В.І.), яке
залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від
09 серпня 2007 року (колегія суддів: Малетич
М.М., Андрієнко  В.В.,          Калатай Н.Ф.), позов ПП ОСОБА_1, з
урахуванням уточнених вимог, було задоволено, а саме: стягнуто з ВАТ “Страхова
компанія “ПЗУ Україна” на користь ПП ОСОБА_1 20 152,93 грн. страхового
відшкодування, 19 346, 81 грн. неустойки, 394,99 державного мита та 118,00
витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

При цьому господарські суди
керувались рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2005
року, яке набрало законної сили і є обов'язковим для господарського суду щодо
фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішенні справи, яким
(рішенням) було встановлено, що вказаний автомобіль “Богдан”, державний номер
НОМЕР_3, 12 серпня 2004 року, у зв'язку з закінчення дії договору оренди, був
переданий ВАТ “Профтаксі” його власнику ОСОБА_1, та на момент ДТП автомобілем
керував Ноживін С.В., що перебував із власником у трудових відносинах.

Крім того, суди виходили з того, що
відповідно до пп. 9, 11 Положення про порядок і умови проведення обов'язкового
страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів”,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1996р. № 1175
“Про порядок і умови проведення обов'язкового страхування цивільної
відповідальності власників транспортних засобів”, страхове відшкодування в
даному випадку мало бути сплачено ще 15.09.2004р., а з даним позовом до суду
Позивач звернувся 06.05.2007р., тобто, станом на час пред'явлення позову,
затримка виплати страхового відшкодування склала 960 днів.

Пунктом 7 “Полісу НОМЕР_2
обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних
засобів на території України” передбачено, що страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування шляхом сплати
неустойки (штрафу, пені) в розмірі 0,1% за кожний день затримки від суми
страхового відшкодування, а тому, розмір неустойки (штраф, пеня), яка підлягає
стягненню з Відповідача на користь Позивача становить 19346 грн. 81 коп. (20152
грн.93 коп. х 960 днів х 0,1%).

Звертаючись до суду з касаційною
скаргою, ВАТ “Страхова компанія “ПЗУ Україна” просить рішення та постанову
скасувати повністю і прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

У поданій касаційній скарзі
зазначає, що нотаріально посвідчений договір оренди від 01.07.2004 року,
тимчасовий реєстраційний талон № 004916, подорожній лист № 440465 свідчать про
те, що автомобіль “Богдан”, державний номер НОМЕР_3, був переданий позивачем в
оренду ЗАТ «Профтаксі». Тобто власником, який експлуатував зазначений
транспортний засіб на момент ДТП (15 серпня 2004 року) було ЗАТ «Профтаксі».

Крім того, акт приймання-передачі
від 12 серпня 2004 року автомобіля “Богдан”, державний номер НОМЕР_3, позивачу,
не був нотаріально посвідчений, що є порушенням вимог статті 654 ЦК України.

До того ж, скаржник посилається на
неправомірне стягнення неустойки в сумі 19 346,81 грн.

Перевіряючи юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський
суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частково до
задоволення, виходячи з такого.

Згідно ч. 4 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало
законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які
встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Рішенням Заводського районного суду
м. Запоріжжя від 13.10.2005р., яке набрало законної сили, було встановлено, що
вказаний автомобіль “Богдан” належав саме ОСОБА_1 і на момент ДТП знаходився в
розпорядженні його власника, який передав цей автомобіль для керування водію
ОСОБА_2, що перебував із власником у трудових відносинах.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, щодо безпідставної відмови
Відповідача у виплаті Позивачу належного йому страхового відшкодування в сумі
20 152,93 грн., розмір якої Відповідачем і не оспорювався.

Ст. 258 Цивильного кодексу України
передбачає, що скорочені строки позовної давності тривалістю в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності
починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення
свого права.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 13.10.2005р., яким саме на позивача покладено обов'язок
відшкодування причиненої шкоди, набрало законної сили 24 жовтня 2005 року, з
цього моменту і слід обчислювати строк позовної давності.           Отже, у даному випадку перебіг
строку позовної давності сплинув 24 жовтня 2005 року. Позивач звернувся до суду
28 грудня 2006 року.

Таким чином, на час звернення
позивача до суду, строк позовної давності щодо застосування штрафної санкції за
правопорушення у вигляді неустойки сплинув і підстав для її стягнення не було,
а тому судами першої та апеляційної інстанції помилково задоволено позов у цій
частині.           У зв'язку з наведеним,
рішення господарського суду м. Києва від 07 травня 2007 року, постанову
Київського апеляційного господарського суду від 09 серпня 2007 року у
справі № 26/126 слід скасувати в цій частині.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119 - 11112 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ “Страхова
компанія “ПЗУ Україна” задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.
Києва від 07 травня 2007 року, постанову Київського апеляційного господарського
суду від 09 серпня 2007 року у справі № 26/126 в частині стягнення
неустойки скасувати, у цій частині у позові відмовити. У решті рішення та
постанову - залишити без змін.

Головуючий, суддя
М. Остапенко

Судді:
Є. Борденюк

В.
Харченко