ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.06.07                                                                                           Справа№ 4/937-17/136

За позовною заявою: ТзОВ “Технооптторг-Центр”, м. Вишгород

До відповідача: ПП “Хан”, м. Львів

Про стягнення 10 628,77 грн.

Суддя  У.І.Ділай

Представники :.

Від позивача:   Герасимів А.Й. —представник.

Від відповідача:  не з’явився

Представнику позивача роз’яснено права і обов’язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Згідно клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть спору:   на розгляд Господарського суду Львівської області  поступила позовна заява ТзОВ “Технооптторг-Центр” до ПП “Хан” про стягнення 10 628,77 грн.

Ухвалою суду від 11.05.07р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.06.07р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Спір розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

В процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено:

30.01.07р. між сторонами у справі був підписаний Договір купівлі-продажу № 3, відповідно до якого позивач зобов’язувався поставити відповідачу товар, а відповідач зобов’язувався прийняти товар та оплатити його вартість.

Як зазначається у Позовній заяві, на виконання умов вказаного Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 10 560,00 грн.

Як докази на підтвердження факту приймання товару за Договором позивач вказує Довіреність № 391964 від 30.10.06р., Накладну № 32001720 від 02.11.06р. та Податкову накладну № 32001720 від 02.11.06р.

Однак, у жодному із вказаних документів, а також у банківській виписці про часткову оплату поставленого товару немає посилання на Договір купівлі-продажу           № 3 від 30.01.07р.

Таким чином, Довіреність № 391964 від 30.10.06р., Накладна № 32001720 від 02.11.06р. та Податкова накладна № 32001720 від 02.11.06р. є доказами поставки товару, однак не на умовах Договору № 3.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов’язання виникають з господарського договору та інших угод, передбачених законом. Згідно ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Факт прийняття відповідачем до виконання замовлення підтверджується Банківською випискою, відповідно до якої ПП “Хан” частково оплатило вартість  поставленого товару в сумі 560,00 грн.. Окрім того, 12.01.07р. відповідач направив на адресу позивача Гарантійний лист№ 1, яким фактично визнав заборгованість в розмірі     10 000,00 грн. та зобов’язувався  її погасити в термін до 20.02.07р. Проте, зобов’язання за Гарантійним листом ПП “Хан” не виконало, що стало підставою для звернення відповідача в Господарський суд Львівської області з позовною заявою про стягнення суми боргу в примусовому порядку.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб’єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону та умов договору.

Порушенням зобов’язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

Суд заслухав пояснення позивача, оглянув та дослідив докази по справі, оцінив їх в сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу обгрунтовані, документально підтверджені, та підлягають до задоволення. Відповідач не надав суду жодних доказів виконання ним зобов’язання, а саме оплати повної вартості отриманого ним товару.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У Позовній заяві ТзОВ “Технооптторг-Центр” просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 628,77 грн., за прострочення виконання зобов’язання з оплати відпущеного товару відповідно до умов Договору № 3.

Зважаючи на те, що позивач не довів факт поставки товару на умовах зазначеного Договору, суд вирішив, що позовні вимоги в частині стягнення пені до задоволення не підлягають.

Окрім того, суд вважає, що розмір витрат пов’язаних із оплатою послуг адвоката є неспіврозмірним із загальною сумою позовних вимог, у зв’язку з чим суд вирішив зменшити заявлену позивачем суму з 2000, 00 грн. до 1500,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 181 193 ГК України, ст. 610, ЦК України, ст.ст.4-3, 7, 33, 43 , 49, 75, 78, 82-84 ГПК України , суд

ВИРІШИВ :

1.          Позов задоволити частково.

2.          Стягути з ПП “Хан” (79066, м.Львів, пр-т. Червоної Калини 65/60. Рр 5451 в ОД АК УСБ, )  на користь ТзОВ “Технооптторг-Центр” (07300, м. Вишгород, вул. Ватутіна, 71. Р/р 902 в АБ “Кредит-Дніпро”, МФО 320898, ) 10 000,00 грн. боргу; 1500,00 грн. витрат пов’язаних із оплатою послуг адвоката; 102,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В частині стягнення пені в розмірі 628,77 грн. в позові відмовити.

4.          Наказ видати  згідно ст.116 ГПК України.

Суддя