Київський міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.07                                                                                            Справа №  03/2897а

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Тарасенко К. В. (доповідач по справі),

суддів:                                 Міщенко  П. К. суддів:                                 Рудченка С.Г.

.

секретар судового засідання: Огієнко В.О.

за участю представників сторін:

від позивача:           не з’явились.

від відповідача:          Сущанський В.С.- дов. № 2 від 28.02.2007р. представник.

розглянувши апеляційну скаргу Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду Черкаської області від 09.11.2006р.

у справі №03/2897а (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

м. Черкаси

до                Товариства з обмеженою відповідальністю „Полянецьке”, с. Полянецьке

Уманського району, Черкаська область

про              стягнення 10450 грн.

Обставини справи:

Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів  звернулося до господарського суду Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Полянецьке” про стягнення 10450 грн..

Постановою господарського суду Черкаської області від 09.11.2006р. по справі № 03/2897а в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаною постановою, Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю постанову господарського суду Черкаської області від 09.11.2006р. у справі № 03/2897а і прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

В апеляційній скарзі на постанову місцевого господарського суду скаржник обґрунтовує свою вимогу тим, що дана постанова прийнята при невірному застосуванні норм  матеріального права, є необґрунтованою та незаконною.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 05.02.2007 року апеляційну скаргу Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів прийнято до провадження. Ухвалою від 12.02.2007 року у зв’язку з виробничою необхідністю розгляд справи призначено на 02.03.2007 року.

Від позивача до Київського міжобласного апеляційного суду надійшла заява № 23306-4 від 28.02.2007р. про розгляд справи без участі представника Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Полянецьке” надало  відзив на апеляційну скаргу 312 від 14.02.2007р. в якій проти апеляційної скарги заперечує у повному обсязі, постанову  господарського суду Черкаської області від 09.11.2006 р. вважає законною та обґрунтованою.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 195 кодексу адміністративного судочинства (далі по тексту –КАС) України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, перевіривши, матеріали справи колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до п. 4 частини третьої ст. 129 Конституції України, та ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Як зазначається в частині першій ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд     встановлює наявність  або  відсутність  обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Як було встановлено колегією суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду, господарський суд Черкаської області, відмовляючи Черкаському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів в задоволенні позовних вимог виходив з того, що згідно протоколу п. 2 загальних зборів учасників ТОВ „Полянецьке” від 20.01.2005р. на підприємстві було створено п’ять робочих місць для інвалідів та протягом 2005 року відповідач систематично повідомляв в Уманський районний центр зайнятості про  наявність вільних робочих місць і вакантних посад, в тому числі і для інвалідів.

Також подавалась на адресу Державної служби зайнятості статистична звітність за формою 3-ПН „Звіт про зайнятість вільних робочих місць (вакантних посад)”, яка затверджена Наказом Державного комітету статистики №120 від 31.12.1997року. У вказаній статистичній звітності за формою 3-ПН, ТОВ „Полянецьке” вказувало Державній службі зайнятості на наявність двох вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів, отже, фактично, відповідачем не було порушено вимоги Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (далі по тексту –Закон) щодо створення робочих місць для інвалідів, а також, щодо повідомлення органів працевлаштування інвалідів про наявність таких місць.

Окрім того, місцевий господарський суд вказує на ту обставину, що доказів, про те, що установи Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України, місцеві ради, громадські організації інвалідів направляли в господарство інвалідів для  працевлаштування, чи доказів відмови ТОВ „Полянецьке” в працевлаштуванні інвалідів –сторонами не представлено.

Проте, всупереч зазначеним вище доводам, Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, в своїй апеляційній скарзі зазначає, що у разі, якщо протягом звітного року на підприємстві не був фактично виконаний норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів передбачений ст. 19 Закону, то підприємство зобов’язане сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції відповідно до ст. 20 Закону.

Також, позивач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що відповідачем повні докази звернення до Державної служби зайнятості надані не були та немає підтвердження звернення відповідача до інших органів соціального захисту та громадських організацій інвалідів. А отже, дані органи не були цілком проінформовані у потребі підприємства працевлаштувати інвалідів і відповідно, інваліди до відповідача не направлялися.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що не відповідають чинним на період стягнення штрафних санкцій нормам Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Відповідно до ст. 19 Закону, для підприємств (об’єднань), установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4 % від загальної чисельності працюючих, а якщо працює від 8 до 25 чоловік –у кількості одного робочого місця.

Стаття 20 вказаного вище Закону зазначає, що підприємства (об’єднання), установи і організації, де кількість працюючих інвалідів менша ніж встановлено нормативом, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду України соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (об’єднанні), установі, організації за кожне робоче місце не зайняте інвалідом.

Працевлаштування інвалідів, відповідно до ст. 18 Закону, покладено на центральний орган виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органи місцевого самоврядування та громадські організації інвалідів.

Підприємства (об’єднання), установи і організації (незалежно від форм власності і господарювання), які використовують працю інвалідів, зобов’язані створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством.

Аналіз зазначених положень Закону про захист інвалідів дає підстави для висновку про те, що обов’язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця. Такий обов’язок покладається на органи працевлаштування, що перелічені в ч. 1 ст. 18 цього Закону. Це підтверджується і змістом абз. 2 п. 3 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України  № 1434 від 26 вересня 2002 року), згідно з яким завданням Фонду є здійснення контролю за додержанням підприємствами нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, а також п.п. 3 п. 4 та п.п. 3 п. 5 цього Положення, яким Фонду надано право здійснювати контроль за своєчасним перерахуванням підприємствами штрафних санкцій за недодержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів та здійснювати перевірки підприємств щодо додержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Апеляційною інстанцією встановлено, що Черкаське обласне відділення фонду соціального захисту інвалідів в своїй позовній заяві просило стягнути з відповідача штрафні санкції за незайняті два  робочих  місця інвалідами у 2005 році.

Колегією суддів також встановлено, що на підприємстві відповідача в 2005 році інваліди працювали у кількості трьох осіб, хоча відповідно до 4 % нормативу, передбаченого ст. 19 Закону, мало бути працевлаштовано п’ять осіб - інвалідів (119 чол. * 4 % = 5 чол.).

Щомісячно підприємства, незалежно від форм власності, зобов’язані подавати на адресу Державної служби зайнятості статистичну звітність за формою 3-ПН „Звіт про зайнятість вільних робочих місць (вакантних посад)”, яка затверджена Наказом Державного комітету статистики № 120 від 31.12.1997 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що саме з вказаної вище статистичної звітності за формою 3-ПН органи працевлаштування інвалідів отримують інформацію про наявну кількість інвалідів на підприємствах, кількість інвалідів, що мають працювати на даному підприємстві, відповідно до визначеного ст. 19 Закону 4 % нормативу, а також фактичну кількість створених на підприємстві робочих місць для працевлаштування інвалідів.

В даному випадку, як свідчать матеріали справи № 03/2897а, зазначена вище звітність за формою 3-ПН, відповідачем щомісячно та у встановлені строки подавалась на адресу Державної служби зайнятості, проте, доказів того, що інваліди органами працевлаштування інвалідів направлялись на ТОВ „Полянецьке” для працевлаштування на заявлених вакантних посадах, матеріали даної справи не містять.

Отже, як встановив апеляційний господарський суд, відповідачем було належним чином виконано вимоги Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, а тому, господарським судом Черкаської області правомірно відмовлено Черкаському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до Роз‘яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у п. 1 постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення” із змінами і доповненнями, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, постанова місцевого господарського суду прийнята відповідно до чинного законодавства України та після повного і всебічного з’ясування всіх обставин справи, а також, висновки місцевого господарського суду викладені в оскаржуваній постанові повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Керуючись: п. 1 ст. 198, ст. 200, п.1 ст. 205, ст. 206 КАС України,

Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

у х в а л и в :

1.          Апеляційну скаргу Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову господарського суду Черкаської області від 09.11.2006 року у справі № 03/2897а залишити без задоволення.

2.          Постанову господарського суду Черкаської області від 09.11.2006 року у справі № 03/2897а залишити без змін.

3.          Матеріали справи № 03/2897а повернути до господарського суду

Черкаської області.

Ухвала, відповідно до ст. 254 КАС України, набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного господарського суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                          Тарасенко К. В.                                            Судді:                                                                                      Міщенко  П. К.  Судді:                                                                                      Рудченко С.Г.