СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

04 грудня 2007 року
Справа № 2-23/1515-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  ,

суддів                                                                      ,

,

секретар судового засідання

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився,  товариства з обмеженою відповідальністю "Спільна українсько-турецька фірма "РОШЕ";

відповідача: не з'явився, Державної податкової інспекції  у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко Г.М.) від 13-24.02.2006 у справі № 2-23/1515-2006А

за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю "Спільна українсько-турецька фірма "РОШЕ"

(вул. Київська, 133, місто Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95050)

до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9, Сімферополь, Автономна Республіка Крим, 95053)

про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2004 року товариство з обмеженою відповідальністю "Спільна українсько-турецька фірма "РОШЕ" звернулось до господарського суду до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим про  визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Постановою господарського суду  Автономної Республіки Крим від  13-24.02.2006 у справі № 2-23/1515-2006А (суддя Іщенко Г.М.) позов товариства з обмеженою відповідальністю "Спільна українсько-турецька фірма "РОШЕ" до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень,  задоволено.

Судом  визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим                       № /0 від 15.04.2004 про донарахування штрафних санкцій за  порушення норм  з регулювання  обігу готівки на суму  35719,98 грн.

Судом визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим                       №  /0 від 15.04.2004 про  донарахування податкового зобов'язання з податку на прибуток на суму  11370,00 грн. та штрафних санкцій у сумі       5970,00 грн.

Судом визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим                       №/0 від 15 квітня 2004 року про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 5832,00 грн. та штрафних санкцій на суму 2916,00 грн.

Суд стягнув з Державного бюджету України на користь  товариства з обмеженою відповідальністю "Спільна українсько-турецька фірма "РОШЕ"  03,40 грн. державного мита.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з  заявою про апеляційне оскарження та  апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду  Автономної Республіки Крим від  13-24.02.2006 у справі № 2-23/1515-2006А скасувати.

На думку відповідача, висновки господарського суду про те, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню є помилковими, оскільки судом було порушено частини 1 та 3 статті 86 Кодексу адміністративного  судочинства України,  які передбачають, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному то об'єктивному дослідженні та оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Але, суд застосував свої висновки лише на підставі  висновку судово-бухгалтерської експертизи, яка не є обов'язковою.

Заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

У судове засідання, яке було призначено на 04 грудня 2007 року  представники сторін не з'явились, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Пунктом  4 статті 196  Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь  у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце  апеляційного розгляду, не перешкоджає  судовому розгляду  справи.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши  представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, судова колегія  не вбачає підстави для скасування оскаржуваної постанови, виходячи із наступного:

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до підпункту 1.7 розділу 1 „Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами підприємницької діяльності –юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами”, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України № 429 від 16.09.2002 року, факти виявлених порушень податкового та валютного законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об’єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Проте, в акті перевірки відсутні посилання на первинні або інші документи, що підтверджують у перевіряємому періоді заниження податку на прибуток, обґрунтовують зменшення від’ємного значення об’єкту оподаткування; заниження податку на додану вартість; обґрунтовують іншу податкову заборгованість.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Ці дані, наряду із іншими, встановлюються також висновками судових експертів.

Згідно із висновками судово-бухгалтерської експертизи від 23.11.2005 № 41, донарахування податку на прибуток, податку на додану вартість, застосування по ним штрафу, та донарахування штрафу за порушення норм регулювання обігу готівки, які нараховані оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями, експертом визнані безпідставними.

При здійсненні експертизи, експертом досліджувались первинні документи та застосований метод порівняння  та документальної перевірки, тому у судової колегії відсутні підстави сумніву щодо правильності висновків судового експерта.

Керуючись статтями 24, 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, 206  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити  без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 13-24.02.2006 у справі № 2-23/1515-2006А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції  роз’яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова  або ухвала суду  апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя

Судді