СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Постанова

Іменем України

13 листопада 2007 року
Справа № 2-25/9851-2007

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Сотула В.В.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Гонтаря В.І.,

за участю представників сторін:

позивача: Сергеєнко О.О., дов. від 26.04.2007;

відповідача : не з’явився,

розглянувши апеляційну скаргу сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим" на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Копилова О.Ю.) від 11.09.2007 у справі № 2-25/9851-2007

за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячний берег"

(вул. Глінкі, 63,Сімферополь,95022)

до сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим" (вул. Леніна, 128,Віліне, Бахчисарайський р-н,98433)

про стягнення 29488,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду АР Крим  від 11.09.2007 у даній справі  задоволені позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячний берег" до сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим" про стягнення 29488,36 грн.

З сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим" на користь позивача стягнуто заборгованість в сумі 7703,32 грн., індекс інфляції в сумі 2571,90 грн., 3% річних  в сумі 621,12 грн. , штраф в сумі 3478,11 грн.,  штрафну неустойку ( пеню)  в сумі 15113,91 грн., а також судові витрати , а саме, державне мито в сумі 294,88 грн. та 118,00 грн.  витрат  на інформаційно -  технічне забезпечення  судового процесу.

На зазначений судовий акт  відповідачем подана апеляційна скарга, в якій сторона просить скасувати рішення суду  від 11.09.2007 в частині стягнення  штрафу в сумі 3478,11 грн., штрафної неустойки (пені) в сумі 15113,91 грн., та ухвалити нове рішення у цій частині справи.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що суд при прийнятті  рішення не врахував положень чинного законодавства, а саме, статей  257, 258 Цивільного кодексу України, щодо строку позовної давності, які необхідно було застосувати при вирішенні питання про обґрунтованість нарахування додаткових  заходів відповідальності боржника та  визначенні сум  штрафу і пені, а також залишив поза увагою вимоги Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”.

Крім того, на думку сторони, суд не застосував  положення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, згідно з якою  розмір  неустойки  може  бути зменшений за рішенням суду,  якщо він значно перевищує розмір збитків,  та за  наявності  інших обставин, які мають істотне значення.

В судове засідання, призначене на 13.11.2007,  представник відповідача не з’явився, про час  і  місце судового засідання сторона була повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляла.

Враховуючи, що явка представників сторін не визнавалась обов’язковою,  судова колегія  визнала достатніми наявні у справі матеріали  для розгляду справи по суті за відсутністю представника сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим" .

При повторному розгляді справи в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонячний берег", на підставі статей 525,526,625 і статті 546 Цивільного кодексу України  звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим"   29488,36 грн., у тому числі   заборгованість в сумі 7703,32 грн., індекс інфляції в сумі 2571,90 грн., 3% річних  в сумі 621,12 грн. , штраф в сумі 3478,11 грн.,  штрафну неустойку (пеню)  в сумі 15113,91 грн., а також судові  витрати , пов’язані  з розглядом справи.

Рішенням господарського суду АР Крим  від 11.09.2007 у даній справі  заявлені  позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячний берег" задоволені в повному обсязі на підставі вищевказаних норм законодавства.

В апеляційному порядку рішення суду  від 11.09.2007 оскаржено відповідачем тільки в частині стягнення  штрафу в сумі 3478,11грн. та   штрафної неустойки (пені)  в сумі 15113,91 грн., які за думкою заявника скарги стягнути судом необґрунтовано, оскільки відносно цих додаткових  вимог сплили  строки позовної давності.

Судова колегія Севастопольського апеляційного господарського суду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається  з матеріалів справи, спірні відносини між позивачем і  відповідачем виникли 10 червня  2004 року на підставі укладеного між ними договору № 41, згідно з яким продавець (товариство з обмеженою відповідальністю "Сонячний берег") зобов’язався передати  у власність  покупця (сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим")  засоби  захисту рослин і агрохімікатів в асортименті, а покупець зобов’язаний був сплатити вартість  товару відповідно до умов  даного договору.

12 липня 2004 року на виконання умов договору, позивачем, згідно з накладною № РН-0000151,  відповідачу  була поставлена продукція  на суму 56854,00 грн.

Проти факту отримання товару 12 липня 2007 року на підставі договору № 41 від  10 червня  2004 року покупець (відповідач) не заперечує.

В силу положень пункту 5.1 договору оплата за придбаний товар  здійснюється покупцем в національній валюті шляхом перерахування грошових  коштів на розрахунковий  рахунок продавця впродовж трьох  банківських днів з дня відвантаження товару.

Згідно  пункту 7.2 договору у випадку несвоєчасної  оплати  товару, згідно  з умовами  цього  договору, покупець сплачує  постачальнику  штрафну неустойку  в розмірі 0,2 % від загальної  вартості несплаченої партії товару за кожний день прострочки . За прострочку  свище 30 днів  покупець додатково  сплачує штраф  в розмірі 7 % від загальної вартості несплаченої партії товару. (арк.с. 16,зв.)

Позовна давність –це строк, у межах якого особа може  звернутися  до суду  з вимогою  про захист  свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється  тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності  починається  від дня , коли особа  довідалася  або могла  довідатися  про порушення  свого  права  або  про особу, яка його порушила.

За  зобов’язанням з визначеним строком  виконання перебіг  позовної давності  починається  зі спливом  строку виконання.

Враховуючи, що  покупець  повинен був здійснити оплату отриманого товару, згідно  пункту 5.1 договору,  впродовж  трьох днів, тобто, до 16 липня 2004 року, перебіг  позовної давності  у даній справи почався з вказаної дати.

Як вбачається з матеріалів справи, з основними вимогами про стягнення спірної суми заборгованості, з врахуванням індексу інфляції і 3% річних,  позивач звернувся  12 липня 2007 року, тобто, з дотриманням вимог статті 257 Цивільного кодексу України.

До  вимог про стягнення  неустойки  (штрафу,  пені) позовна давність, в силу положень частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, застосовується  в  один  рік.

Таким чином, перебіг позовної давності по вимозі про стягнення  штрафу, встановленого пунктом 7.2 договору, починається з 16.08.2004 та закінчується 16.08.2005, а по вимозі про стягнення пені - починається з 16.07.2004 та закінчується 16.07.2005.

Однак, з позовом про стягнення  заборгованості, штрафу і пені позивач звернувся до місцевого господарського суду АР Крим тільки  12 липня 2007 року,        (як це вбачається з поштового конверту на арк.с 19).

Таким чином,  строк  позовної давності по стягненню штрафу і пені  був пропущений позивачем.

Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив  позовної  давності,  про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зі змісту даної норми вбачається, що позовна давність  застосовується судом лише по  заяві сторони в спорі, зробленою  до винесення рішення судом. Отже, якщо такої заяви не було, суд  може  ухвалити рішення про захист права, хоча і строк позовної давності  пропущений.

Як вбачається  з матеріалів справи, такої заяви  відповідач  суду першої інстанції  до  прийняття рішення по суті  не надавав.

Тому, види забезпечення  зобов’язання, передбачені  сторонами в пункті 7.2 договору від 10.06.2004 та статтями 549 Цивільного кодексу України, 230 Господарського кодексу України,  підлягають застосуванню.

Однак, порядок нарахування штрафних санкцій, встановлений   пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України, передбачає, що нарахування штрафних  санкцій  за  прострочення  виконання зобов'язання,  якщо  інше  не  встановлено  законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,  коли зобов'язання  мало бути виконано.

Колегія суддів Севастопольського апеляційного господарського суду  вважає, що господарський суд також дійшов до неправильного висновку щодо стягнення пені у розмірі, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, виходячи з наступного.

Штрафна неустойка  за своєю  правовою  природою  є пенею і підлягає  стягненню в розмірі, визначеному Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", не враховуючи при цьому, що договором її розмір встановлений –0,2 %  від загальної  вартості несплаченої партії товару за кожний  день прострочки. Положення зазначеного Закону не встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Таким чином,  пеня  підлягає стягненню тільки за період з 16.07.2004 по 16.01.2005, та, з врахуванням вимог Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, складає –631,45 грн. (сума заборгованості  : 365 днів у році х  2 облікову ставку НБУ х кількість днів прострочки відповідного періоду, з врахуванням того, що з 16.07.2004 по 08.09.2004 діяла ставка НБУ -7,5 % ; з  07.10.2004 по 09.11.2004 –ставка НБУ 8 %, а з  09.11.2004 по 13.01.2005 –ставка  9% НБУ ).

Довід заявника апеляційної скарги про необхідність застосування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України,  судова колегія не приймає до уваги, оскільки сума пені, яка підлягає стягненню, зменшена судом апеляційної інстанції з вище наведених підстав, тому і відсутні підстави для зменшення  розміру  неустойки  за рішенням суду, згідно з вказаною нормою.

Оскільки сума пені, яка підлягає стягненню змінилася, державне мито у даній справі, відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України,  підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог (заборгованість - 7703,32 грн. + індекс інфляції -2571,90 грн. + 3 % річних –621,12 грн. + штраф –3478,11 грн. + пеня ( штрафна неустойка) –631,45 грн.), та складає  суму 150,06 грн.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з прийняттям нового рішення,  апеляційна скарга –частковому задоволенню.

Керуючись статтями 101,103 (пункт 2), 104 (частина 1, пункт 4), 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Автономної Республіки Крим  від 11.09.2007 у справі № 2-25/9851-2007 скасувати.

Прийняти нове рішення у справі.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячний берег" задовольнити частково.

Стягнути з сільськогосподарського закритого акціонерного товариства "Агрофірма "Крим" (вул. Леніна,128, с. Віліно, Бахчисарайський  район, р/р 260081048 в КРД АППБ „Аваль”, м. Бахчисарай, , МФО 384470) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячний берег" (вул. Глинки,63, , р/р 6000 в АКІБ „УкрСіббанк”, м. Харьків, МФО 351005) 15005,9 грн., з яких : сума заборгованості –7703,32 грн., індекс інфляції -2571,90 грн., 3 % річних –621,12 грн., штраф –3478,11 грн., пеня (штрафна неустойка) –631,45 грн., а також  державне мито в сумі 150,06 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу - 118,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Господарському суду Автономної Республіки Крим доручити видачу наказу.

Головуючий суддя                                                  В.В.Сотула

Судді                                                                                Ю.В. Борисова

В.І. Гонтар