ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

27.08.07                                                                                           Справа№ 18/161А

Господарський суд Львівської області в складі

головуючого-судді                                                               Мартинюка В.Я.

при секретарі судового засідання                                     Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні у м.Львові

розглянувши справу за позовом
Закритого акціонерного товариства (надалі ЗАТ) „Українська панчішна компанія”

до
Державної податкової інспекції (надалі ДПІ)
у Залізничному районі м.Львова

про
визнання нечинним податкового повідомлення-рішення

з участю представників сторін:

від позивача: Дубас В.М. –адвокат (довіреність від 14.06.2007 року);

Бундза О.І.  –юрисконсульт (довіреність №01-01/08-07 від 01.08.2007 року);

від відповідача:  Карпин Я.С. –головний державний податковий інспектор (довіреність №15208/8/10-016/19 від 18.05.2007 року),

В С Т А Н О В И В :

що ЗАТ „Українська панчішна компанія” звернулася до господарського суду з позовом про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м.Львова за №/0/4128 від 08.02.2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за змістом наданих нерезидентом довідок – сертифікатів та змістом контракту від 27.04.2004 року за №4 в них йдеться про одну і ту саму особу, а відтак позивачем повністю було дотримано вимог як Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” так і Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з тих самих міркувань. Просять позов задоволити.

Відповідач у відзиві на позовну заяву за №25979/9/10-008 від 23.08.2007 року, вважає, що спірний акт ненормативного характеру прийнятий з урахуванням вимог чинного законодавства, а тому, орган державної податкової служби діяв у межах наданих повноважень.

В судовому засіданні представник відповідача дав аналогічні пояснення, просить в позові відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази та обставини, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

За результатами виїзної планової перевірки ЗАТ „Українська панчішна компанія” з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.10.2004 року по 30.09.2006 року та дотримання валютного законодавства за період з 02.04.2004 року по 30.09.2006 року ДПІ у Залізничному районі м.Львова складено акт за №187/23-0/32894162 від 01.02.2007 року та прийнято податкове повідомлення-рішення за №/0/4128 від 08.02.2007 року, яким платнику податків визначено суму податкового зобов‘язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб в розмірі 23940 грн. 00 коп., у тому числі 7980 грн. 00 коп. –основний платіж та 15960 грн. 00 коп. –штрафні (фінансові) санкції.

В акті перевірки зазначено, що представлені документи від нерезидента засвідчують про видачу ідентифікаційного номеру суб‘єкту Індивідуальне підприємство Погліані Бруно, а не контрагенту позивача, і це не відповідає вимогам п.4 Порядку звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України згідно з міжнародними договорами України про уникнення подвійного оподаткування.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам місцевий господарський суд виходив з наступних обставин справи та таких міркувань.

У відповідності до вимог ст.9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як передбачено ч.2 ст.9 КАС України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч.6 цієї ж статті, якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Таким чином, міжнародний договір має вищу юридичну силу, ніж закони України.

Аналогічні положення містяться у п.18.1 ст.18 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” від 28.12.1994 року за №334/94-ВР, з наступними змінами та доповненнями.

У відповідності до вимог ч.1 ст.14 Конвенції між Урядом України і Урядом Італійської Республіки про уникнення подвійного оподаткування доходів і капіталу та попередження податкових ухилень, ратифікованої Верховною Радою України Законом від 17.03.1999 року за №502-ХІV, доход, що одержується резидентом Договірної Держави від надання професійних послуг чи іншої діяльності незалежного характеру, оподатковується тільки у цій Державі, за винятком випадку, коли він володіє регулярно доступною постійною базою в другій Договірній Державі з метою проведення цієї діяльності. Якщо у нього є така постійна база, доход може оподатковуватись у другій Договірній Державі, але тільки в тій частині, що відноситься до цієї постійної бази.

Як передбачено ч.1 ст.4 згаданої Конвенції, для цілей цієї Конвенції термін "резидент однієї Договірної Держави" означає особу, яка за законодавством цієї Держави підлягає оподаткуванню в ній на підставі постійного місця проживання, постійного місцеперебування, місця управління, місця реєстрації або будь-якого іншого аналогічного критерію. Але цей термін не включає жодну особу, яка підлягає оподаткуванню в цій Державі лише стосовно доходів із джерел у цій Державі, або стосовно капіталу, що знаходиться в ній.

Згідно п.13.2 ст.13 згаданого Закону, резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в гривнях), крім доходів, зазначених у пунктах 13.3 - 13.6, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 13.1 цієї статті, за ставкою у розмірі 15 відсотків від їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачене нормами міжнародних угод, які набрали чинності.

27 квітня 2004 року між ЗАТ „Українська панчішна компанія (замовник) та проектний офіс „Consulting & Engineering” (виконавець) (код P.IVA 5, місцезнаходження Fontane, 70, 46043, Castiglione delle Stiviere, Mantova,Italia) в особі власника Bruno Pogliani, який діє на підставі P.IVA, укладено контракт №4, згідно якого замовник отримує, а виконавець виконує проектно-консультаційні роботи, у відповідності до додатку №1, який є невід‘ємною частиною даного контракту.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Акту виконаних робіт, наданих послуг від 09.09.2004 року, Платіжного доручення в іноземній валюті №1 від 01.07.2004 року, виписки з банку від 01.07.2004 року, сторонами виконано умови згаданого контракту.

Орган державної податкової служби, вважає, що згаданий контракт укладено не з Бруно Погліані –фізичною особою нерезидентом, а з проектним офісом „Consulting & Engineering”.

Суд не може погодитись з таким твердженням, з наступних міркувань.

В матеріалах справи наявні копія Сертифікату про видачу ідентифікаційного номера для підприємства та його переклад, з якого вбачається, що індивідуальне підприємство Погліано Бруно має індентифікаційний номер 5, знаходиться за адресою Італія, Кастільйоне Делле Стівйер, провінція МН, вулиця Фонтане, 70.

Також, в матеріалах справи наявна заява, яка заміняє нотаріальний акт від 09.06.2004 року, і з якої вбачається, що сертифікат про ПДВ №5 виданий департаментом доходів міста Кастільйоне Стівйер.

Більше того, листом від 19.02.2007 року Бруно Погліані повідомив ЗАТ „Українську панчішну компанію”, про те, що він не є компанією, а вільним професіоналом, а саме, має професійний офіс який називається „Консультації та інжирінг від Бруно Поліані” („Consulting and Engineering di (of) Bruno Pogliani”) та номер ПДВ (“Partita IVA”), який дає йому можливість видавати рахунки за надані послуги.

Як вбачається з викладених обставин у контракті, додатку до нього,  акті виконаних робіт, платіжному дорученні, виписки з банку вказана адреса, номер податку на додану вартість саме Бруно Погліані, а не „Consulting & Engineering”.

Більше того, у відповідності до вимог ст.ст.26,27 згаданої Конвенції,  якщо резидент Договірної Держави вважає, що дії однієї або обох Договірних Держав призводять або призведуть до його оподаткування не у відповідності до положень цієї Конвенції, він може, незалежно від засобів захисту, передбачених національним законодавством цих Держав, подати свій випадок до компетентних органів Договірної Держави, резидентом якої він є. Компетентні органи Договірних Держав обмінюються інформацією, необхідною для виконання положень цієї Конвенції або національних законодавств Договірних Держав, що стосуються податків, на які поширюється Конвенція, тією мірою, в якій оподаткування не суперечить цій Конвенції, зокрема, щоб попереджувати шахрайство та полегшувати застосування встановлених законом положень проти легальних ухилень. Обмін інформацією не обмежується статтею 1. Будь-яка інформація, одержана Договірною Державою, буде вважатися конфіденційною таким же чином, як і інформація, що одержана у межах національного законодавства цієї Держави, і буде розкрита тільки особам або органам (включаючи суди і адміністративні органи), які займаються оцінкою або стягненням, примусовим стягненням або судовим переслідуванням, або розглядом апеляцій стосовно податків, на які поширюється ця Конвенція. Такі особи чи органи будуть використовувати інформацію тільки з цією метою. Вони можуть розкривати інформацію в ході відкритого судового засідання або при прийнятті юридичних рішень.

Також, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, саме на органи державної податкової служби покладено обов‘язок доказування правомірності свого рішення, а порядок отримання інформації передбачений згаданою Конвенцією.

Однак, органом державної податкової служби не представлено доказів в підтвердження обставин правомірності прийнятого оспореного рішення, зокрема, обставин, які б засвідчували, що дохід контрагента позивача повинен оподатковуватись на території України.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про обгрунтованість та під ставність позовних вимог і вважає, що позов підлягає задоволенню.

Окрім того, у відповідності до вимог п.1 ч.2 ст.162 КАС України, суд може прийняти постанову, зокрема, про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Зі змісту ч.11 ст.171 КАС України, поняття нечинності стосується нормативно-правових актів.

Враховуючи те, що позивачем оспорюється ненормативно-правовий акт (індивідуальний акт), який він просить визнати невинним, та положення абзацу 1 та 2 ч.2 ст.162 КАС України, суд, встановивши протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, вважає за необхідне скасувати його.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ч.1 ст.94 КАС України, судові витрати присуджує на користь позивача з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позовні вимоги задоволити.

2.          Скасувати, прийняте ДПІ у Залізничному районі м.Львова, податкове повідомлення-рішення за №/0/4128 від 08.02.2007 року.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Закритого акціонерного товариства „Українська панчішна компанія”, що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Пасічна, 93, () 3 грн. 40 коп. судових витрат сплачених позивачем при поданні позову.

4.          Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

5.          Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя