ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"06" листопада 2007 р.
Справа № 18/5770

За позовом  Закритого акціонерного товариства "АІСЕ Україна" м. Київ

до Фермерського господарства "Велес" м. Старокостянтинів

про стягнення 41464,34 грн.

зустрічний позов фермерського господарства "Велес" м.Страрокостянтинів

до закритого акціонерного товариства "АІСЕ Україна" м.Київ

про визнання правочину недійсним та стягнення збитків в сумі 1000,00 грн.

Суддя   Саврій В.А.

Представники сторін:

Від позивача   -  не з’явився

Від відповідача -   Ганжа С.М. –за довіреністю від 30.08.2007 р.

Стельмах В.М. –голова фермерського господарства

Суть спору: Позивач в своєму позові просить стягнути з відповідача 41464,34 грн. відповідно до укладеної між сторонами угоди №019113 від 28.03.2001 року та підписані додатки 1 та 2 до неї, які є невід”ємними частинами угоди.

Представник позивача в судове засідання  з’явився,  позовні вимоги підтримав наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач звертає увагу суду на те, що дана угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи продажу автомобілів Автоплан. Вказана система відома під назвою "придбання в групах" в багатьох країнах світу, зокрема в Аргентині, Італії, Португалії, Угорщині, Польщі і інших. Дана система продажу полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, наприклад - автомобіль, і які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.

Позивач належним чином виконував свої зобов'язання і в квітні місяці 2002 року відповідач через систему автоплан отримав за угодою автомобіль ГАЗ 2705-222, кузов № 1438, двигун № 1295, 2002 року випуску, та зареєстрував його в Красилівському МРЕВ ДАІ ГУ МВС України в Хмельницькій області

В свою чергу, відповідач мав сплатити вартість автомобіля та послуги позивача шляхом сплати 84 щомісячних повних внесків, передбачених угодою.

Відповідач же після отримання автомобіля неналежним чином виконував умови угоди, постійно порушував свій графік внесків, а з листопада місяця 2004 року взагалі припинив сплачувати щомісячні повні внески, які передбачені угодою.

25 січня 2005 року позивач, керуючись п.16.3 ст. 16 додатку № 2 до укладеної сторонами угоди, позбавив відповідача права сплати ціни автомобіля шляхом внесення щомісячних повних внесків та направив на його адресу платіжну вимогу про сплату всієї суми заборгованості за угодою. Після отримання платіжної вимоги, згідно цього ж пункту угоди, відповідач був зобов'язаний в строк до 07 лютого 2005 року повністю сплатити усі несплачені за угодою повні внески.

Платіжна вимога виконана не була. На сьогоднішній день борг відповідача перед позивачем не погашений і становить 41464,34 грн.

Ухвалою від 30.08.2007 року прийнято зустрічну позовну заяву фермерського господарства „Велес” м. Староконстянтинів до закритого акціонерного товариства „АІСЕ Україна” м. Київ про визнання правочину недійсним, зобов’язання повернути всі кошти за угодою та стягнення збитків для спільного розгляду з первісним позовом в межах провадження у справі №18/5770.

У зустрічній позовній заяві позивач звертає увагу суду, що стаття 1 угоди встановлює, що предметом угоди є надання учаснику системи послуг, спрямованих на придбання автомобілів, описаного в додатку № 1 до угоди, через систему Автоплан, організовану фірмою.

При чому додаток 1 до угоди чітко встановлює, ціна автомобіля ГАЗ 2705-24, про який йдеться в предметі угоди, становить 31200,00 грн. Будь-якого посилання на чинність іншого розміру ціни автомобіля станом на певний місяць в додатку 1 до угоди немає.

На противагу цьому положенню угоди пункті 3.3 статті 3 додатку 2 угоди визначає, що розмір цілого чистого внеску, що підлягає сплаті у відповідному місяці, визначається щомісячно шляхом ділення ціни автомобіля, що діє у відповідному місяці, на загальну кількість внесків, визначену графіком внесків

Тобто, як випливає із змісту згаданих документів, відповідач ввів в оману фермерське господарство „Велес” щодо умови угоди –ціни автомобіля, - що має в даному випадку істотне значення, бо безпосередньо впливає на обсяг обов”язків за угодою та суттєво підвищує ціну договору в цілому.

Такий порядок зміни розміру ціни автомобіля, що придбується за наведеною вище угодою, грубо порушує вимоги чинного законодавства, що регулює відносини у сфері укладення та виконання господарських зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов’язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов’язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частина 3 ст. 189 ГК України надає право суб'єктам господарювання використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни –граничні рівні ціни або граничні відхилення від державних фіксованих цін.

В даному випадку в угоді сторонами використовуються вільні ціни.

Щомісячного взаємного погодження ціни автомобіля ГАЗ 2705-24 згідно умов угоди не передбачається.

А включивши до змісту додатку 2 угоди умови стосовно визначення ціни автомобіля щомісячно в односторонньому порядку, відповідач тим самим вийшов за межі своєї господарської компетенції (спеціальна правосуб'єктність), та грубо порушив вимоги закону.

Більш того, відповідачем не було дотримано одну з найважливіших засад в сфері договірних відносин –зобов’язання має грунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Встановлення ціни автомобіля щомісяця в односторонньому порядку є недобросовісно.

Згідно п. 4.1. ст. 4 Правил здійснення діяльності Автоплану (додаток 2 до угоди) страховий внесок розраховується згідно відсотків, зазначених у додатку 1 до угоди.

Як видно із змісту додатку 1 до угод, сторони не дійшли згоди стосовно розміру щомісячного страхового внеску. Визначення відповідачем сум щомісячних страхових внесків здійснювалось в односторонньому порядку, всупереч вимогам Правил діяльності Автоплану, що ще раз підтверджує непрозорість схеми придбання автомобілів за правилами діяльності системи Автоплан та її спрямованість на введення учасників даної системи в оману.

Наведене порушення також істотно вплинуло на ціну договору в цілому, так як є однією з визначальних її складових.

Угода від 28 березня 2001 року є договором про приєднання, так як фермерське господарство „Велес”, підписуючи угоду, цим самим приєдналася до запропонованого договору в цілому. Дана угода є стандартним формуляром, в якому прописом вписуються лише індивідуалізуючі дані додатку 1 до угоди, які стосуються адреси учасника системи Автоплан, марки автомобіля, його ціни тощо.

Правила здійснення діяльності  - автоплану (додаток 2 до угоди) в статті 15 описують умови дострокового розірвання угоди. Дії умови є відверто невигідними для учасника системи, який бажає, достроково розірвати угоду. Так, відповідно  до п. 15.2 статті 15 Правил здійснення діяльності Автоплану фірма здійснює повернення тільки чистих внесків, сплачених учасником, що розірвав угоду, у відповідності до ціни автомобіля, що діяла в останьому місяці існування відповідної групи.

Стаття 16 Правил здійснення діяльності автоплан додатково передбачає чотири пункти санкцій, які застосовуються до учасника системи Автоплан у випадках дострокового розірвання угоди з ініціативи учасника системи.

В той же час, згадані вище стаття 15 „Розірвання угоди” та стаття 16 „Санкції” Правил здійснення діяльності автоплан не встановлює жодних санкцій для фірми –підприємства, яке надає послуги, що є предметом угоди.

На думку позивача наведене свідчить про нікчемність умов угоди, що регулюють питання відповідальності сторін угоди, та підтверджує спрямованість угоди на введення іншої сторони за угодою в оману.

Ціна, відповідно до ч. 2 ст. 189 ГК України, є істотною умовою у господарських зобов”язаннях. А тому визнання недійсної умови про ціну зобов’язання тягне за собою недійсність зобов’язання – угоди від 28.03.2001 року –в цілому.

Крім цього позивач за зустрічною позовною заявою просить стягнути з відповідача збитки в сумі 1000,00 грн.,  які були йому нанесені.

Відповідач за зустрічною позовною заявою у відзиві на позов та в судовому засіданні, щодо позовних вимог заперечував з мотивів викладених у відзиві на позов.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

28.03.2001 року між ЗАТ „АІСЕ Україна” м. Київ та ФГ „ВЕЛЕС” м. Староконстянтинів була укладена угода №019113 та підписані додатки 1 та 2 до неї, які є невід’ємними частинами угоди. Дана угода  укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи продажу автомобілів Автоплан. Вказана система відома під назвою "придбання в групах" в багатьох країнах світу, зокрема в Аргентині, Італії, Португалії, Угорщині, Польщі і інших. Дана система продажу полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, наприклад - автомобіль, і які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох

З огляду на викладене судом до уваги приймається й наступне:

Згідно Термінології додатку № 2 до угоди ціна автомобіля це ціна автомобіля, яка щомісячно встановлюється виробником та/або імпортером і є базовою величиною для визначення розміру чистого внеску, адміністративних витрат, страхового внеску та інших платежів, передбачених цими правилами.

Закрите акціонерне товариство "АІСЕ Україна" не може впливати на ціноутворення на продукцію, яка виробляється виробником або імпортується імпортером. Крім того п. 3.1 статті З додатку № 2 до угоди встановлено: Ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, яка щомісячно встановлюється виробником та/або імпортером в останній робочий день кожного місяця.

Твердження позивача за зустрічною позовною заявою про те, що відповідач вийшов за межі своєї господарської компетенції (спеціальної   правосуб'єктності)   не   відповідають   дійсності.   Позивач   всупереч   вимогам господарського процесуального законодавства не надає жодного доказу, який би підтверджував те, що укладання угоди предметом, якої є надання системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, суперечить меті та предмету діяльності ЗАТ "АІСЕ Україна".

Оскільки можливість укладення ЗАТ "АІСЕ Україна" угоди про надання послуг передбачено статтею 5 статуту ЗАТ "АІСЕ Україна", то відповідно немає порушень спеціальної правосуб'єктності підприємства.

Стосовно ціни автомобіля яка вказана у додатку №1 до угоди, яку позивач помилково вважає вартістю послуг, що їх надає позивач за угодою маємо наступні пояснення.

Відповідно до п.3.2 статті 3 додатку №2 до угоди ціна автомобіля, зазначена у додатку № 1, - це ціна автомобіля, дійсна для попереднього місяця, в якому підписано дану угоду.

Таким чином в додатку №2 до угоди чітко встановлено, що ціна автомобіля вказана в додатку №1 до угоди дійсна в місяці підписання угоди.

Також сторони в додатку № 2 до угоди чітко погодили, що в подальшому щомісячно ціна автомобіля встановлюється виробником та/або імпортером в останній робочий день кожного місяця, і тому окремого погодження ціни автомобіля між самими сторонами не вимагається.

Предметом спірної угоди є надання учаснику системи послуг спрямованих на придбання автомобіля а не купівля-продаж автомобіля. Вартість послуг теж чітко зазначена в додатку №1 до угоди і складає 0,35 % від ціни автомобіля на місяць, а загалом 29, 4 % від ціни автомобіля за весь термін дії угоди.

Відповідно до ст. 10 угоди вона діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 4 угоди учасник системи зобов'язується оплатити послуги, що надає фірма, в формі та обсязі, зазначених в Правилах діяльності Автоплану... сплатити повну вартість автомобіля, зазначеного в додатку № 1 до цієї угоди, у розмірі та на умовах, описаних у правилах діяльності Автоплану.

Відповідно до термінології додатку № 2 до угоди графік внесків –це сукупність платежів, що складається з повних внесків, у кількості, необхідній для сплати повної ціни автомобіля, послуг фірми з обслуговування та утримання системи Автоплан, і страхових внесків.

Адміністративні витрати - це плата за послуги фірми з організації діяльності Автоплану. Фірма надає можливість учаснику сплачувати цю плату щомісячними внесками, розмір кожного з яких складає зазначений у додатку № 1 відсоток від ціни автомобіля, разом із чистим внеском.

Відповідно до додатку № 1 до угоди графік внесків складає 84 місяці.

Згідно із ст. 6 Закону України "Про ціни та ціноутворення", вказано, що в народному господарстві застосовуються вільні ціни і тарифи, державні фіксовані та регульовані ціни і тарифи.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно ч. 1 ст. 189 Господарського кодексу України ціна (тариф) у цьому кодексі є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання.

Отже, розмір складових платежів за угодою встановлений у відсотках (тарифі), а не в твердій сумі. У відповідності до ст. 4 та п. п. 3.1, 3.3 додатку № 2 до угоди, оскільки розмір повного щомісячного внеску визначається у відсотках до встановленої виробником актуальної ціни, відсотки розміру щомісячних платежів залишаються незмінними, а ціна може змінюватися в разі, якщо її змінює виробник/імпортер.

Таким чином, зазначення в договорі ціни договору не в твердій сумі, а у відсотках (тарифі) від певного, взаємно обраного, критерію відповідає законодавству України, є загально прийнятим способом визначення ціни в господарських договорах та не може вважатись односторонньою зміною умов угоди. При цьому про зміну актуальної ціни ЗАТ "АІСЕ Україна" повідомляє кожного учасника шляхом направлення квитанцій до початку кожного місяця. В даних квитанціях також вказується сума, яку необхідно сплатити учаснику виходячи із зазначеної ціни, та склад платежів.

Крім цього в угоді передбачена можливість учасника розірвати угоду в будь який момент без пояснення причин. Оскільки умовами угоди не передбачене право ЗАТ "АІСЕ Україна" відмови від договору в односторонньому порядку (крім випадку неналежного виконання зобов'язань учасником), то, відповідно, в угоді і не можуть бути передбачені санкції за відмову, що є логічним, і жодним чином не порушує вимоги встановлені ч.2 ст.207 ГК України.

Оскільки угодою не передбачено звільнення від відповідальності ЗАТ "АІСЕ Україна", то відповідно санкції, які можуть бути застосовані в разі неналежного виконання зобов'язання за угодою чітко передбачені в ст. 611 Цивільного кодексу України: У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди". Будь яка з наведених вище санкцій може бути застосована до ЗАТ "АІСЕ Україна" в разі порушення ним зобов'язання.

Відносно статті санкції 16 додатку №2 до угоди, слід відмітити, що санкції, передбачені угодою, дають право ЗАТ "АІСЕ Україна" відмовитись від виконання зобов'язання лише у випадку невиконанні зобов'язання учасником. Таке право контрагента закріплене в ст. 615 Цивільного кодексу України.

Відповідно до умов угоди тільки учасник має право в односторонньому порядку розірвати угоду без пояснення причин, а ЗАТ "АІСЕ Україна" має право розірвати угоду тільки у випадку невиконання зобов'язання учасником.

Крім того, згідно ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 231 Господарського кодексу України встановлено, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст. 235 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку.

Таким чином, з наведеного вище випливає, що оскільки в угоді не передбачено звільнення від відповідальності виконавця за порушення виконання зобов'язання, така відповідальність встановлена нормативно-правовими актами, розмір штрафних санкцій, та підстави застосування чітко визначені чинним законодавством, тому законних підстав для визнання угоди недійсною внаслідок порушення нею вимог встановлених ст. 207 ГК України немає.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог фермерського господарства „Велес” м. Староконстянтинів до закритого акціонерного товариства „АІСЕ Україна” м. Київ про визнання правочину недійсним та стягнення збитків в сумі 1000,00 грн.

Разом з тим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги закритого акціонерного товариства „АІСЕ Україна” м. Київ  до фермерського господарства „ВЕЛЕС” м. Староконстянтинів  про стягнення 41464,34 грн., взявши до уваги наступне:

Відповідно до ч. 2 п.1 ст. 175 Господарського кодексу майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідності до ст. 11 та ст. 509 ЦК України однією з підстав виникнення, цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто сплати боргу.

Згідно п.4. Прикінцевих положень Господарського кодексу України, кодекс застосовується до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов’язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 193 ГК України суб’єкти  господарювання та інші учасники господарських  відносин повинні виконувати  господарські зобов’язання  належними чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності  конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту  або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов’язані встановлений строк  його виконання, то воно підлягає  виконанню у цей строк.

Крім цього в судовому засіданні встановлено, що позивачем за зустрічною позовною заявою не було доплачено державне мито за подання зустрічного позову в сумі 85грн. З огляду на викладене необхідно стягнути з позивача за зустрічним позовом - фермерського господарства „ВЕЛЕС” м. Староконстянтинів в доход державного бюджету 85грн. державного мита.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов закритого акціонерного товариства „АІСЕ Україна” м. Київ   до фермерського господарства „ВЕЛЕС” м. Староконстянтинів про стягнення 41464,34 грн. задовольнити.

Стягнути з фермерського господарства „ВЕЛЕС” м. Староконстянтинів, вул. Івана Франка, 39 () на користь закритого акціонерного товариства „АІСЕ Україна” м. Київ, вул. Воровського, 24 корпус 1, 3-й поверх  (п/р 8300 в АБ „ІНГ БАНК УКРАЇНИ” МФО 300539, ) 41464,34 грн. (сорок одну тисячу чотириста шістдесят чотири грн. 34 коп.) заборгованості, 414,64 грн. (чотириста чотирнадцять грн. 64 коп.) витрат по оплаті державного мита та 118,00 грн. (сто вісімнадцять грн. 00 коп.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

У зустрічному позові фермерського господарства „Велес” м. Староконстянтинів  до закритого акціонерного товариства „АІСЕ Україна” м. Київ про визнання правочину недійсним, зобов’язання повернути всі кошти за угодою та стягнення збитків в сумі 1000,00 грн. відмовити.

Стягнути з фермерського господарства „ВЕЛЕС” м. Староконстянтинів, вул. Івана Франка, 39 () в доход державного бюджету по коду бюджетної класифікації 22090200, символ звітності 095 через відділення державного казначейства (на рахунок 0002 ВДК у м. Хмельницькому, код 23565225, УДК у Хмельницькій області, МФО 815013) державне мито в сумі 85 грн. (вісімдесят п’ять грн.).

Видати наказ.

Суддя                                                                      В.А. Саврій

Віддруковано 3 примірника

1-й в справу

2-й позивачу

3-й,відповідачу