ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
=======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"15" листопада 2007 р.
Справа №  11/433/07

За позовом:
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

(55600, Миколаївська обл., м.Новий
Буг, АДРЕСА_1)

до відповідача:
Новобузького районного споживчого товариства

(55600, Миколаївська обл., м.Новий
Буг, вул..Гагаріна,12)

Суддя Василяка
К.Л.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від
позивача: ОСОБА_2. -дов. від 11.04.2007р.

від
відповідача: Джулай В.Б. -дов. №179 від 21.06.2007р.

Суть спору:
встановлення земельного сервітуту

Відповідач у відзиві позовні вимоги
не визнав, просить в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що позивач
самостійно порушив межі земельної ділянки збудувавши огорожу; жодних перешкод
щодо діяльності бару „Севан” ним не створюється; позивач не надав конкретизації
характеру перешкод.

У судовому засіданні 15.11.2007р.
судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши представників сторін,
вивчивши матеріали справи,  суд -

в с т а н о в
и в:

Позивач є співвласником земельної
ділянки площею 0,1111 га у м.Новий Буг Миколаївської області на якій
розташована будівля в якій розміщено бар „Севан” і яка межує з земельною
ділянкою площею 0,2069 га на якій знаходиться ранковий ринок.

Позивач вважає, що в зв'язку з тим,
що вхід до бару пролягає саме через ранковий ринок, а адміністрація останнього
створює перешкоди в діяльності бару, які полягають в тому, що на ринку було
поставлено ворота,  металеву огорожу,
здійснюється його охорона  і, оскільки
ринок працює з 7 години до 15 години, а бар з 8 години ранку до 2 години
ночі  то повне функціонування бару не
можливе,  що в свою чергу, завдає значних
матеріальних збитків.

Матеріальні збитки розуміються ним
в вигляді втраченої вигоди оскільки кількість відвідувачів бару стала меншої
від бажаємої.

В задоволенні прохання до
відповідача про укладання договору земельного сервітуту останнім було
відмовлено.

Приймаючи рішення по справі судом
взято до уваги наступне.

Поняття земельного сервітуту дано в
ст.98 Земельного кодексу України і визначено як право власника або
землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування
чужою земельною ділянкою.

Статтею 99 названого Кодексу
встановлено види права земельного сервітуту, одним із яких є право проходу.

Частина 2 статті 100 Земельного
кодексу України передбачає, що земельний сервітут встановлюється за
домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або
за рішенням суду.

Істотні умови договору земельного
сервітуту законодавством не визначені. Але, виходячи з практики застосування
норм земельного і цивільного права, найбільш доцільним вбачається передбачення
у договорі земельного сервітуту таких істотних умов: спосіб обтяження земельної
ділянки; опис місця розташування із визначенням меж поширення права земельного
сервітуту на плані (схемі); обсяг права земельного сервітуту; строк дії договору
земельного сервітуту; плата за земельний сервітут.

Між тим, позивач не надав до суду
жодних конкретних умов, які він бажав би врегулювати шляхом встановлення
земельного сервітуту. Посилання тільки на те, що встановити земельний сервітут
на право проходу та проїзду на транспортному засобі через земельну ділянку по
вул.Куйбишева, 1 не може вважатись такими умовами, оскільки зовсім не враховує
законних прав і інтересів відповідача. Адже для такого сервітуту відповідачу
необхідно здійснити певні реконструкційні роботи на території ринку, погодити
їх з відповідними службами і т.д.

Як вбачається з матеріалів справи
та слідує з пояснень представника позивача під час судового розгляду справи,
основною причиною звернення до суду є те, що позивач не отримує прибуток від
діяльності бару в тому розмірі, який вона бажає.

Основною причиною такого стану
позивач вважає те, що до нього ходить мало відвідувачів, оскільки вхід до бару
перекрито.

Однак, така мотивація позовних
вимог не підтверджується належними доказами.

Позивач має доступ до бару і вимоги
про встановлення сервітуту стосуються тільки для проходу клієнтів бару, а не
самого позивача. Тобто, спосіб користування суміжною земельною ділянкою
відповідача не визначено.

Стаття 84 Господарського
процесуального кодексу України вказує, що у спорі, що виник при укладанні або
зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної
умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких
сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект
договору.

Враховуючи викладене, суд не вбачає
підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 44,49,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И
В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

У разі подання  апеляційної скарги, або внесення апеляційного
подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду
справи апеляційною інстанцією.

Суддя                                                        К.Л.Василяка

19.11.2007р.