ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.
№ 7/268

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Кузьменка М.В., суддів Васищака І.М., Палій В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу “Мостостроитель” на рішення господарського суду м. Києва від 7 червня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2007 року у справі № 7/268 за позовом відкритого акціонерного товариства “Київгаз” до житлово-будівельного кооперативу “Мостостроитель” про зобов’язання укласти договір,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2007 року відкрите акціонерне товариство “Київгаз” звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до житлово-будівельного кооперативу “Мостостроитель” про зобов’язання укласти з 1 січня 2007 року договір про умови поставки газу балансоутримувачам для побутових потреб в редакції позивача.

Рішенням господарського суду м. Києва від 7 червня 2007 року (суддя М.Якименко), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2007 року, позов задоволено.

Житлово-будівельний кооператив “Мостостроитель” просить рішення і постанову скасувати з підстав порушення господарськими судами статті 29 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, статті 640 Цивільного кодексу України,  пункту 3 статті 179, статті 187 Господарського кодексу України та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Клопотання кооперативу про відкликання касаційної скарги не може бути задоволено, оскільки подане після надіслання сторонам ухвали Вищого господарського суду України про прийняття касаційної скарги до провадження.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, проте їхні представники в судове засідання не з’явилися.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що позивач направив відповідачу проект договору від 11 січня 2007 року № 1805 про умови поставки газу балансоутримувачам для побутових потреб з пропозицією його підписання, але відповідач відмовився з тих підстав, що договір слід укладати окремо з кожним споживачем - власником квартири.

Застосувавши до спірних правовідносин положення статті 29 Закону України “Про житлово-комунальні послуги”, а також правило частини 3 статті 179 Господарського кодексу України господарські суди дійшли висновків про те, що укладання такого договору є обов’язковим для сторін і задовольнили позов.

Предметом спору у даній справі є обов’язок балансоутримувача багатоквартирного будинку підписати проект договору, запропонований виробником житлово-комунальної послуги.

В силу частини 3 статті 179 Господарського процесуального кодексу України укладення господарського договору є обов’язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов’язком для суб’єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для певних категорій суб’єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

За змістом статті 19 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” відносини між учасниками житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач, який може бути споживачем послуги на підставі цивільно-правової угоди.

Особливості укладання договорів у багатоквартирному будинку встановлені статтею 29 цього Закону, відповідно до частини другої якої у разі якщо балансоутримувач не є виконавцем,  він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Отже існує пряма вказівка закону щодо обов’язковості укладення договору для цих учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Статтею 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робить застереження у договорі та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірника протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідачем порушено загальний порядок укладення господарських договорів.

Також господарськими судами встановлено, що відповідач розпочав безпосереднє виконання договору, свідченням чого є акти передачі-приймання природного газу, складені відповідно до підпунктів 3.2. і 3.3. пункту 3 договору.

Отже, з урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі повного і об’єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду м. Києва від 7 червня 2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2007 року у справі       № 7/268 залишити без змін, а касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу “Мостостроитель” без задоволення.

Головуючий, суддя

М. В. Кузьменко

Суддя

І. М. Васищак

Суддя

В. М. Палій