ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2007 р.
Справа № 46/31-А

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Рата”

До
Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва

Про
визнання нечинним  рішення

Суддя Шабунін С.В.

Секретар судового засідання Бушеленко О.В.

Представники:

від позивача
Бутенко Т.Г. —представник за довіреністю від 07.11.2006 р.

від відповідача
Старченко  Р.П. —  представник за довіреністю  від 27.12.2006  р.  № 10132/9/10, Горбачов І.В. —представник за довіреністю від 10.02.2007 р/ № 493/9/10

12.03.2007 р. у судовому засіданні відповідно до п. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Рата” звернулося до господарського суду з адміністративним позовом від 07.11.2006 р. № 43, яким просить суд визнати нечинним  рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 06.09.2006 р. № /2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2007 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 46/31-А, розгляд справи призначено на 12.02.2007 р.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.02.2007 р., представник відповідача заявив суду письмове клопотання про витребування письмових доказів по справі, які на думку відповідача мають значення для правильного вирішення спору, а саме: оригінали видаткових та прибуткових касових ордерів, квитанцій з обслуговуючого банку, які підтверджують видачу та прийняття готівкових коштів підприємства за період, що перевірявся відповідачем.

Зазначене клопотання було задоволене судом та відкладено розгляд справи до 12.03.2007 р.

Під час судового розгляду справи представник позивача позов підтримав та просив позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій винесене в порушення чинного законодавства. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що обставини викладені в акті перевірки не відповідають дійним обставини, перевіряючими  не були досліджені всі необхідні  і наявні у позивача документи, тому порушення  визначено необґрунтовано.

Позивач надав доповнення до позову, в яких посилається на протиправність проведення  позапланової перевірки, оскільки перевіряючими не було надано наказ  на перевірку  та рішення суду. Позивач наводить ряд інших порушень при оформленні результатів перевірки та доведення їх до відома платника податків, які на його думку  є підставою для визнання нечинним рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій  за    № /2 від 06.09.2006 року.

Клопотанням від 12.03.2007 р. позивач відмовився від позовних вимог в частині стягнення з відповідача судових витрат.

Представники відповідача проти позову заперечували, з підстав, викладених у письмових запереченнях, яке обґрунтовує тим, що позивачем порушено норми п.13 ст. З Закону України “Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та п.2.7, п.2.8 ч.2, п.5.1, п.5.2, п.5.3, п.5.4, п.5.9 ч.5 Положення Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши надані представниками сторін оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками ДПІ у Подільському р-ні м. Києва було проведено перевірку ТОВ “Рата” щодо контролю за здійсненням розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу суб’єктами підприємницької діяльності, про що складено акт № 26560198/2340 від 06.05.2006 року.

Як вбачається з акту перевірки, позивачеві визначено порушення п.13,ст.З Закону України “Про застосування розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”  та  п.2.7, п.2.8 ч.2, п.5.1, п.5.2, п.5.3, п.5.4, п.5.9 ч.5 Положення Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року.

За наслідками встановлених порушень було прийняте податкове повідомлення-рішення  № /0 від 16.05.2006 року, яке оскаржувалося позивачем в адміністративному порядку.

За результатами розгляду скарг позивача від 31.08.2006 р. за № 9684/6/25-0415 Державною податковою адміністрацією України рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /0 від 16.05.2006 р. скасовано та доручено ДПА у м. Києві забезпечити прийняття двох-окремих рішень за формою та згідно з вимогами, установленими Порядком направлення органами ДПС України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій затвердженого наказом ДПА України від 21.06.2001 року за № 253.

У зв’язку з викладеним, за наслідками проведеної перевірки  були прийняті  окремі податкові рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № /2 від 06.09.2006 року на суму 600,00 грн. та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій №/2 від 06.09.2006 року на суму 48 888,18 грн.

Як вбачається з позовних вимог, позивач оскаржує рішення №/2 від 06.09.2006 року  про нарахування  штрафних (фінансових) санкцій на суму 48 888,18 грн. Спірне рішення є актом індивідуальної дії, що за правилами ст. 105 КАС України передбачає вимогу про його скасування.

Відповідно до матеріалів перевірки  відповідальність застосована до позивача  за  перевищення встановлених-лімітів залишку готівки в касі на 24 444,04 грн., що є порушенням п.2.7, п.2.8 ч.2, п.5.1, п.5.2, п.5.3, п.5.4, п.5.9 ч.5 Положення Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року.

Судом були досліджені фактичні обставини  порушення та встановлено наступне.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України “Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки” від 12.06.1999 року за № 436/95 у разі порушення юридичними особами  всіх форм  власності, фізичними особами громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за перевищення встановлених лімітів залишку готівки в касах - у двократному розмірі сум виявленої понадлімітної готівки за кожний день.

Статтею 2 зазначеного Указу передбачено, що штрафні (фінансові) санкції, застосовуються до осіб, зазначених у ст.1 даного Указу, органами державної податкової служби на підставі матеріалів проведених ними перевірок і питань державної контрольно-ревізійної служби, фінансових органів, комерційних банків та органів Міністерства внутрішніх справ України в установленому законодавством порядку та в розмірах, чинних на день завершення перевірок або на день одержання органами державної податкової служби зазначених подань. Аналогічна норма міститься в п.1 ст. 17 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” № 265/95-ВР від 06.07.1995 р.

Згідно з пп. 2.8. п. 2 Положення Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ за № 637 від 15.12.04р.  підприємства можуть тримати в позаробочий час у своїх касах готівкову виручку в межах, що не перевищують установлений ліміт каси. Готівкова виручка (готівка), що перевищує встановлений ліміт каси, обов'язково здається до банків для її зарахування на банківські рахунки.

Відповідно до пп. 5.1. п. 5 Положення строки здавання підприємствами готівкової виручки (готівки) для її зарахування  на рахунки в банках  визначаються підприємством  за погодженням з відповідним банком (у якому відкрито  рахунок підприємства, на який зараховуються кошти) відповідно до таких вимог для підприємств, у яких час закінчення робочого дня (зміни), що встановлений правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності відповідно до законодавства України, не дає змогу забезпечити здавання готівкової виручки (готівки) в день її надходження, - наступного за днем надходження готівкової виручки (готівки) до каси дня.

Відповідач  пояснив, що як вбачається з копій аркушів касової книги, доданих до позовної заяви, в дні виявлення ДПІ у Подільському р-ні м. Києва порушень чинного законодавства позивачем проводилась видача готівки з каси, яка перевищувала встановлений ліміт під звіт та на господарські потреби.

В свою чергу відповідно до пп. 3.4 п. З Положення видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах не обов'язковий.

Згідно з Наказом Державної податкової адміністрації України від 19.09.2003 року за № 440 “Про затвердження форми Звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт та Порядку складання вказаного Звіту”, яким затверджено форму Звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт.

При цьому у позивача були  відсутні видаткові касові ордери або видаткові відомості, які підтверджують видачу готівки з каси в дні порушень виявлених ДПІ у Подільському р-ні м. Києва.

Відповідно до п.п. 5.10 п. 5 вищезазначеного Положення готівкові кошти не вважаються понадлімітними в день їх надходження,  якщо вони були здані в сумі, що перевищує встановлений ліміт каси, до обслуговуючих банків не пізніше наступного робочого дня банку або були видані для використання  підприємством відповідно до законодавства (без попереднього здавання їх до банку і одночасного отримання з каси банку на зазначені потреби) наступного дня на потреби, які пов’язані з діяльністю підприємства.

Однак, у позивача  відсутні  квитанції з обслуговуючого банку, які підтверджують здачу понадлімітної готівки на наступний за днем виявлених порушень.

Підприємством встановлено режим роботи з 8:00 до 20:00 без перерви та вихідних. Також встановлено ліміт каси на 2005 рік у сумі 582,00 грн. та на 2006 рік у сумі 683,00 грн.

Шляхом самоперевірки позивачем  виявлено порушення в частині перевищення ліміту каси за 15.02.2005 рік - 6,80 грн., за 22.02.2005 рік - 141,00 грн., за 23.02.2005 рік - 625,00 грн., за 02.03.2005 рік - 199,00 грн., за 08.11.2005 рік - 28,20 грн. на загальну суму 1 000,00 грн., що не відповідає сумі,  вказаній у Акті перевірки.

На вимогу суду позивачем були надані  витребувані  в ухвалі від 12.02.2007 року  оригінали  видаткових та прибуткових  касових ордерів,  квитанцій з обслуговуючого банку, які підтверджують видачу та прийняття  готівкових коштів підприємства за період, що перевірявся. Зазначені документи були досліджені  в судовому засіданні, їх копії долучені до матеріалів справи.

Таким чином,  позивач  довів безпідставність та необґрунтованість  визначених в Акті перевірки порушень з посиланням на відсутність у нього  відповідних документів.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона  повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності  суб’єкта владних повноважень  обов’язок щодо доказування  правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності  покладається на відповідача,  якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги  позивачем доведені та обґрунтовані,  відповідачем  не спростовані, правомірність рішення суб’єкта владних повноважень не доведена,  тому позов підлягає задоволенню.

При цьому, суд  вважає дослідження посилань  позивача  на відсутність  наказу на проведення перевірки, рішення суду,  порушення відповідачем при  оформленні результатів перевірки та доведення їх до відома платника податків, не доцільними, оскільки відповідні факти стосуються  спору про  встановлення правомірності дій, а не по суті відповідальності, застосованої спірним рішенням № /2 від 06.09.2006 року.

Виходячи з вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, Прикінцевих та перехідних положеннями Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у сумі 3,40 грн. підлягають стягненню з державного бюджету на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 94, 158, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Скасувати  податкове рішення Державної податкової інспекції у Подільському районі м. Києва  № /2   від 06.09.2006 року.

3.          Стягнути з державного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Рата” (04071, м. Київ, вул.  Костянтинівська,  20/14-а, код  30677217) 3,40 грн. (три грн. 40 коп.)  витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або подання апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                            С.В. Шабунін

Дата виготовлення у повному обсязі: 14.05.2007 р.

12.03.2007р.
м.Київ
№ 46/31-А

За позовом                    Державної податкової інспекції у Оболонському районі м. Києва

До                              Суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи Тимощука

Павла Івановича

Третя особа                    Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація

Про                              припинення підприємницької діяльності

Головуючий суддя  Сулім В.В.

Секретар судового засідання  Мисник Т.М.

Представники:

від позивача          Котікова О.В. –гол. держ. под. інсп.

від відповідача          не з’явився

від третьої особи          не з’явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про припинення підприємницької діяльності відповідача, у зв’язку з неподанням останнього до державної податкової служби документів бухгалтерської звітності, податкових декларацій.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.05.2007 р. відкрито провадження у адміністративній справі № 48/172-А та призначено її до розгляду.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з’явились, відповідач заперечень проти позову не надав, а тому справа слухається за наявними в ній документами, оскільки відповідно до п. 2 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання, або неповідомлення ним про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду справи, сторони належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Перед початком розгляду справи по суті представника позивача було ознайомлено з його правами та обов’язками у відповідності із ст.ст. 49, 51 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані позивачем документи, заслухавши пояснення його представника, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Суб’єкт підприємницької діяльності –фізична особа Тимощук Павло Іванович зареєстрований Оболонською районною державною адміністрацією м. Києва 25.04.1996р. В судовому засіданні не надано доказів про зміну місцезнаходження відповідача.

Судом встановлено, що як платник податків відповідач перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Оболонському районі м. Києва

Виходячи з п. 2 ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування” від 25.06.91 р. № 1251-ХІІ платники податків і зборів (обов’язкових платежів) зобов’язані подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і відомості, пов’язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов’язкових платежів).

Відповідно до вимог ст. 46 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” підставами для постановлення судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи –підприємця, зокрема, є: неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій; документів фінансової звітності відповідно до Закону.

Судом встановлено, що відповідач з моменту реєстрації  документів бухгалтерської звітності, податкових декларацій до податкових органів не подавав.

Згідно п. 3 ст. 46 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців” фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи –підприємця.

За наведених обставин позовні вимоги визнаються обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб’єкт владних повноважень, а відповідачем – фізична чи юридична особи, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 46, 49 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб –підприємців”, ст. 9 Закону України „Про систему оподаткування”, ч. 4 ст. 94, ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Припинити підприємницьку діяльність Суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи Тимощука Павла Івановича (м. Київ, пр-т Г.Сталінграда, 63, кв. 177  ідентифікаційний номер ).

3. Зобов’язати державного реєстратора створити ліквідаційну комісію для здійснення заходів щодо припинення державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи відповідача, внести до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення, провести державну реєстрацію припинення державної реєстрації суб’єкта підприємницької діяльності –фізичної особи відповідача відповідно до чинного законодавства та повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу, щодо якої прийняте судове рішення, Про внесення до Єдиного державного реєстру такого запису.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186  Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

В.В.Сулім