ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" листопада 2007 р.                                                                            Справа  № 19/312

за позовом          Приватне підприємство "Еней"

до відповідача   Закрите акціонерне товариство "Ярівський гранкар'єр"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

- Томашгородська селищна рада

- Рокитнівська районна державна адміністрація

про зобов'язання погодити межі земельної ділянки

Суддя

Представники:

Від позивача  :  Буркалець К.Ю.

Від відповідача :  Андрійчук О.В.

Від третіх осіб: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:     Позивач звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом про зобов’язання відповідача погодити межі земельної ділянки у зв’язку з відмовою відповідача надати таке погодження в добровільному порядку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником цеху по обробці граніту, який розміщений на земельній ділянці, належній відповідачу на праві користування.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти вимог позивача заперечив, мотивуючи тим, що чинним законодавством України не передбачено обов’язку щодо надання згоди у примусову порядку на погодження меж земельної ділянки, в тому числі за рішенням суду. Просить в позові відмовити.

В судових засіданнях 19.10.2007 року та 25.10.2007 року оголошувалась перерва до 02.11.2007 року.

Статті 20, 22, 91, 107 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз’яснені. Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 81-1 ГПК України.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні пояснення представників сторін, третіх осіб, вивчивши надані ними письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позивачу в позові слід відмовити.

Суд виходив з такого.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11358239 від 27 липня 2006 року, виданого Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, позивач є власником цеху по обробці граніту, що знаходиться по вул. Зелена, 70 в смт. Томашгород Рокитнівського району Рівненської області.

Цех по обробці граніту розташований на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відповідача на території Томашгородської селищної ради Рокитнівського району Рівненської області.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 18 липня 2005 року порушено провадження у справі про банкрутство відповідача, введено процедуру розпорядження майном та призначено розпорядником майна підприємства-боржника арбітражного керуючого Франка О.П. 18.12.2006 року господарським судом Рівненської області винесено ухвалу про проведення процедури санації призначення керуючим санацією Франка О.П. Відповідно до ч.4 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" керівник  боржника  відсторонюється  від  посади  у  порядку, визначеному  законодавством  про   працю,   управління   боржником переходить  до  керуючого  санацією, припиняються   повноваження  органів  управління  боржника  - юридичної   особи,  повноваження  органів  управління  передаються керуючому санацією.

Враховуючи, що користувачем спірної земельної ділянки є відповідач, позивач листом № 49 від 24.07.2007 року звернувся до арбітражного керуючого Франка О.П., у якому просив погодити межі земельної ділянки площею 1,7826 га за адресою: вул. Зелена, 70, смт. Томашгород, Рокитнівський район, Рівненська область.

Однак  вказаний лист відповідачем залишено без відповіді, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з цим позовом.

За результатами розгляду даного спору суд дійшов висновку, що чинним земельним законодавством України не передбачено обов’язку щодо надання згоди у примусовому порядку на погодження меж земельної ділянки, у тому числі за рішенням суду.

На підставі ст.ст. 129, 150, 151, 186, 198 Земельного кодексу України можна дійти висновку, що у зміст терміну "погодження" законодавцем покладений принцип добровільності вчинення дій суб’єктами земельних відносин. Чинне земельне законодавство України не передбачає обов’язку землекористувача надавати згоду на погодження меж суміжних земельних ділянок, а тим більше обов’язку надання згоди на погодження у примусовому порядку.

У цьому випадку відмова ЗАТ "Ярівський гранкар’єр" у наданні згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача може мати для останнього негативні наслідки, однак не може розцінюватися як зловживання відповідачем своїми правами, та як порушення прав ППФ "Еней", оскільки така відмова є формою реалізації ЗАТ "Ярівський гранкар’єр" свого права.

Не можуть братися до уваги судом посилання позивача на ст. 151 Земельного кодексу України, оскільки право на судовий захист даною статтею встановлено у випадку відмови власника або користувача земельної ділянки у погодженні місця розташування об’єкта, а не погодження меж земельної ділянки суміжним користувачем.

Статтею 16 ЦК України та ст. 20 ГК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Крім того, ч.2 ст. 16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право та інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи, що на законодавчому рівні відсутній такий спосіб захисту прав та охоронюваних законом інтересів як зобов’язання погодити межі земельної ділянки, так само і відмова від погодження меж земельної ділянки не розцінюється законодавцем як порушення прав позивача, а визнається реалізацією права відповідача, відтак є підстави для відмови у задоволенні позову позивача.

Витрати по сплаті держмита та витрати по оплаті інформаційно-технічних  послуг  по забезпеченню судового процесу, у разі такої сплати, на підставі ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя

підписано "06" листопада 2007 р.