КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2007                                                                                           № 7/82

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - КушнірВ.М. – юрисконсульт, дов. №1664-НЮ від 16.06.2007;

від відповідача - ЧурсінаК.А. – представник, дов. №229 від 12.06.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державне територіально-галузеве об"єднання "Південно-Західна залізниця"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.02.2007

у справі № 7/82 (Якименко М.М.)

за позовом                               Державне територіально-галузеве об"єднання "Південно-Західна залізниця"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Транзит"

про                                                  стягнення 14945,00 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України 31.05.2007 розгляд справи відкладався на 19.06.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2007 у справі №7/82 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що на станції призначення Чернігів складено акт загальної форми від 10.10.2006, в якому зазначено, що відповідачем в перевізних документах вказано код одержувача 2451, а фактично одержувач має код 2461, про що надіслана телеграма на адресу відправника для уточнення коду; для стягнення з вантажовідправника штрафу необхідно невірне зазначення і коду, і адреси отримувача в сукупності; як вбачається з матеріалів справи, відправником вказано невірно лише код отримувача, адресу та назву вантажоотримувача: Фірма „Вена”, а також станцію призначення вказано вірно.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2007 у справі № 7/82 скасувати з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються тим, що з відповідача підлягає стягненню штраф у розмірі 14 945 грн. на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, при цьому заявник посилається на п. 3.15 Роз’яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 за № 04-5/601.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги та пояснює, що у накладній зазначено код вантажоодержувача 2451 замість вірного коду 2461 внаслідок збою комп’ютера; відповідач тривалий час здійснює подібні перевезення; вантаж прибув на станцію призначення 10.10.2006 та був вивантажений 11.10.2006; з врахуванням ст. 122 Статуту залізниць України штраф повинен стягуватись у випадку невірного зазначення коду та адреси підприємства в сукупності, а не окремо одного з цих даних.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до Господарського суду міста Києва подана позовна заява про стягнення з відповідача 14 945 грн. штрафу за неправильне зазначення у накладній коду вантажоодержувача та судових витрат.

Частиною 2 ст. 101 ГПК України встановлено, що апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ГПК України справи у спорах, що виникають при виконанні господарських договорів та з інших підстав, а також справи про визнання недійсними актів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

На виконання вимог ухвали апеляційного господарського суду від 31.05.2007 у справі № 7/82 відповідачем наданий договір оренди нежитлового приміщення № 79 від 30.03.2001, згідно з п. 1.1 якого відповідач зобов’язався прийняти у тимчасове користування нежитлове приміщення за адресою: м. Київ-80, вул. Фрунзе, 40, для розміщення офісу, у зв’язку з чим апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що підсудність даної справи визначена правильно.

Згідно із залізничною накладною № 48869875 відповідачем, за накладною вантажовідправником, передано перевізнику до перевезення вантаж на адресу вантажоодержувача – Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма „Вена”, а залізницею прийнято вантаж до перевезення відповідно до відомостей накладної 05.10.2006, здійснено перевезення та видано вантаж одержувачу і оформлено видачу вантажу – 10.10.2006.

Відповідно до акту загальної форми станції Чернігів від 10.10.2006 встановлено, що в перевізних документах вказано код одержувача 2451; фактично даний одержувач має код 2461.

Та обставина, що код одержувача є 2461 підтверджується п.2.2.1 договору № 6323068 від 21.03.2006 про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги, укладеного між позивачем та вантажоодержувачем, строк дії якого згідно із п. 6.1 три роки.

Згідно із ст. 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту; при цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Оскільки спір виник внаслідок не однакового тлумачення змісту статті 122 Статуту залізниць України, доцільним є проаналізувати склад змісту цієї статті.

Як вбачається із тексту, перше речення ст. 122 складається із двох частин, із яких у першій частині наведено перелік порушень, а в другій – міру відповідальності за них. Порушення у переліку визначені одним словом або кількома словами, між якими є коми і один сполучник – "та". Оскільки у простому реченні кома ставиться між однорідними членами речення, не з’єднаними сполучниками або між однорідними членами речення, з’єднаними двома або більше однаковими сполучниками (с.с..128-129, "Український правопис", К., 1996, Національна академія наук України), то є підстави для висновку про те, що у конструкції першого речення ст. 122 сполучник "та" є з’єднувальним між словами: "код" "адреса", внаслідок чого сполученням "код та адреса одержувача" визначено одне порушення в переліку, наведеному в ст. 122.

Оскільки в накладній № 48869875 відповідач правильно вказав адресу одержувача, то не мало місця складу  порушення, за яке передбачено ст. 122 Статуту залізниць України стягнення штрафу, в зв’язку з чим немає підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої цією статтею.

Із доводами апеляційної скарги немає підстав погодитись, зважаючи на викладене та враховуючи наступні обставини.

Згідно із ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Матеріалами справи не підтверджено наявності у діях відповідача обставин, які зазначені в ст. 122 Статуту залізниць України підставами для застосування відповідальності.

Із матеріалів справи не вбачається, що мали місце якісь наслідки через зазначення позивачем коду та на такі наслідки не посилається позивач, тому підстави посилатись на ст. 24 Статуту залізниць України відсутні.

Також із матеріалів справи не вбачається порушень відповідачем перелічених позивачем інших норм транспортного законодавства.

В оскаржуваному рішенні не зазначено підставою відмови у позові відсутність збитків у залізниці, тому посилання на п. 3.15 Роз’яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 за № 04-5/601 є безпіставним.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2007 у справі №7/82 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2.          Справу № 7/82 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.