ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  37/371

15.10.07

За позовом

До
Про
Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго»
Київського національного лінгвістичного університету
стягнення 443783,63 грн.

Суддя  Кондратова І.Д.

Представники сторін:

Від позивача  Іваненко І.П.- представник за довіреністю № У07/4940 від 10.08.2007 року;

Від відповідача  Ткаченко В.П.- представник за довіреністю № 519/01 від 20.07.2007 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Акціонерної енергопостачальної компанії «Київенерго» в особі Структурного відокремленого підрозділу «Енергозбут Київенерго»до Київського національного лінгвістичного університету про стягнення 443783,63 грн. заборгованості згідно договору № 530379 від 01.11.2000 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов’язання за договором № 530379 від 01.11.2000 року щодо повноти та своєчасності внесення оплати на поставлену теплову енергію, в зв’язку з чим у нього виникла заборгованість, яка становить 443783,63 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2007 р. порушено провадження у справі № 37/371, розгляд справи було призначено на 20.07.2007 року о 11-15.

Представник відповідача 20.07.2007 р. в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/371 від 09.07.2007 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 37/371 від 09.07.2007 р. виконав частково, а саме: не надав суду довідку про знаходження відповідача в ЄДРПОУ станом на день розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2007 року № 37/371 розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в призначене судове засідання 10.09.2007 року не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 20.07.2007 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.09.2007 року надав суду відзив на позовні вимоги, відповідно до якого зазначає, що  26.06.2007 року відповідач перерахував позивачу грошові кошти в розмірі 21995,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1126, копія якого додається до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2007 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання 27.09.2007 року не з’явився, але через канцелярію Господарського суду міста Києва надав суду копії платіжних доручень, які підтверджують оплату боргу відповідачем.

Представник позивача в судовому засіданні 27.09.2007 року надав суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 01.09.2007 року 354681,58 грн. - основного боргу, 32329,43 грн. - пені, 21782,96 грн. –інфляційних витрат, 6205,97 грн. - три проценти річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2007 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України судом, за згодою представників позивача та відповідача в судовому засіданні 15.10.2007  року були оголошені лише вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2000 року між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго»(електропостачальною організацією) та Київським національним лінгвістичним університетом (споживачем) був укладений договір на постачання електричної енергії  у гарячій воді № 530379 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач поставляє теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби : опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гарячого водопостачання –протягом року; в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього Договору, при зміні тарифів (Додаток № 3 до Договору) повідомлювати абонента у п’ятиденний термін з моменту отримання розпорядження Держадміністрації міста Києва про їх змінення, а відповідач -  додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку № 1 до Договору, не допускаючи їх перевищення  та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії, а також виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку № 4 до Договору.

Згідно п. п. 5.1, 5.5 Договору облік споживання абонентом теплової енергії проводиться по приладах обліку. При відсутності приладів обліку або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена абоненту, визначається енергопостачальною організацією, як виняток, розрахунковим способом.

За твердженням позивача, внаслідок неналежного виконання  відповідачем своїх договірних зобов’язань у останнього станом 01.09.2007 року на виникла заборгованість у розмірі 354681,58 грн. за період з 01.12.2006 року по 01.09.2007 року. Уточнений розрахунок суми боргу та табуляграма знаходяться в матеріалах справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до  статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони в договорі зобов’язувались при виконанні умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, керуватись тарифами, затвердженими Київською держадміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, правилами користування тепловою енергією, правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством.

Відповідно до пояснень позивача, позивач при нарахуванні вартості наданих послуг з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, керувався Тарифами, які затверджені розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.207 року № 1786, № 86 від 31.01.2007 року, № 142 від 12.02.2007 року та № 643 від 30.05.2007 року.

Проте суд дійшов висновку, що позивач необґрунтовано застосовував вищезазначені розпорядження при нарахуванні вартості наданих послуг з огляду на наступне.

Статтею 7 Закону України від 24.06.04р. № 1875 "Про житлово-комунальні послуги" визначено повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, в тому числі віднесено до їх повноваження встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, а в статті 31 передбачено порядок формування цін, тарифів на житлово-комунальні послуги.

Статтею 6 цього Закону визначено повноваження Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері житлово-комунальних послуг.

Ці повноваження, зокрема, полягають у взаємодії з органами місцевого самоврядування з питань надання житлово-комунальних послуг та регулювання цін/тарифів у межах своїх повноважень.

Відповідно до частини 4 Закону України «Про місцеві державні адмінстраці»нормативно-правові акти місцевих державних адміністрацій підлягають державній реєстрації у відповідних органах юстиції в установленому органом порядку і набирають чинності з моменту їх реєстрації, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер (далі - "Положення").

Цим Положенням Міністерству юстиції та іншим органам, що здійснюють державну реєстрацію відомчих нормативно-правових актів, надано право перевіряти у міністерствах, інших органах виконавчої влади, органах господарського управління та контролю додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів, у разі потреби вимагати подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію та вносити пропозиції про усунення виявлених порушень і недоліків та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у допущених порушеннях.

Також, Положенням встановлено обов'язок міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю своєчасно подавати на державну реєстрацію нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, та не допускати випадків направлення на виконання нормативно-правових актів, що не пройшли державну реєстрацію.

Відповідно до норм пункту 7 Положення нормативно-правовий акт подається на державну реєстрацію у п’ятиденний  строк після його прийняття. Відповідно до норм пункту 16 Положення, зміни і доповнення, внесені до правового акта, підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому цим Положенням.

Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.207 року № 1786, № 86 від 31.01.2007 року, № 142 від 12.02.2007 року та № 643 від 30.05.2007 року не були подані на державну реєстрацію до відповідних органів юстиції та не зареєстровані ними, а отже не набрали чинності у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до п. 5 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»у разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. А у відповідності до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 8 Конституції України).

Як встановлено судом дані розпорядження були  прийняті 15.12.2006 року,  31.01.2007 року, 12.02.2007 року та 30.05.2007 року, але вводили в дію тарифи з 01.12.2006 року, що протирічить вищезазначеній нормі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»та Конституції України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Закону України "Про господарські суди", цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

За таких обставин суд не застосовує тарифи, які затверджені розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.02.2007 року № 1786, № 86 від 31.01.2007 року, № 142 від 12.02.2007 року та № 643 від 30.05.2007 року, оскільки дані розпорядження не набрали чинності та не відповідають законодавству України.

В той же час, чинним на зазначений період, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.04 № 2249 передбачено тариф для житлово - експлуатаційних організацій в розмірі 65,30 грн. за 1 Гкал., а також для бюджетних організацій у розмірі 77,68 грн. за 1 Гкал, що мали застосовуватися у розрахунках сторін.

За обґрунтованим розрахунком суду відповідно до наданих табуляграм, розрахунків та платіжних доручень судом встановлено, що за період з 01.12.2006 року позивачем було надано послуг на суму 287606,09 грн., відповідач в свою чергу за надані  послуги сплатив позивачу, грошові кошти в розмірі 733414,44 грн. (враховуючи переплату станом на 01.12.2006 року в розмірі 9576,75 грн., яка визнається сторонами).

тариф
гКал
нараховано
сплачено
сальдо на кінець місяця

-9576,75

Грг.06
77,68
573,669
57682,4227

89947

-41841,32728

65,3
200,916

Січ.07
77,68
694,135
67892,256

20649,38

5401,54872

65,3
213,964

Лют.07
77,68
649,478
58519,3966

33080

30840,94536

65,3
123,552

Бер.07
77,68
666,559
63286,0568

45530

48597,00218

65,3
176,229

Кві.07
77,68
227,369
20712,7746

5560

63749,7768

65,3
46,719

Тра.07
77,68
32,449
2520,63832

0

66270,41512

Чер.07
77,68
89,135
15686,5485

21995,49

59961,47362

65,3
134,189

Лип.07
77,68
0
1306

81117,35

-19849,87638

65,3
20

Сер.07

0
71277,19 +
150000,00 (платіжне доручення № 1487 від 06.09.2007) + 204681,58 (платіжне доручення № 1492 від 07.09.2007)
-445808,6464

Таким чином, як вбачається з обґрунтованого розрахунку та наданих сторонами доказів, у відповідача станом на день прийняття рішення відсутня заборгованість, а існує навіть переплата в розмірі 445808,65 грн.

З вищевикладеного вбачається, що відповідач виконав умови договору щодо оплати отриманих послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді  і на момент звернення позивача до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості Київським національним лінгвістичним університетом вже було перераховано позивачу суму боргу, що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких долучені до матеріалів справи, а також обґрунтованим розрахунком суду.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги положення статті 1 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 354681,58 грн. визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з  відповідача інфляційні витрати в розмірі 21782,96 грн., а також  3 % річних 6205,97 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов’язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов’язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Оскільки, матеріалами справи та обґрунтованим розрахунком суду підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов’язання за період з січня 2007 року по травень 2007 року, з нього, на підставі статті 625 Цивільного кодексу  України, підлягають стягненню 2026,02 грн. інфляційних витрат та 682,80 грн. - три проценти річних від простроченої суми за увесь час прострочення платежу, розмір яких визначений за обґрунтованим розрахунком суду.

Крім того, статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов’язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов’язань.

Відповідно до частин 1,3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.7 Додатка 4 до Договору за несвоєчасне виконання його умов передбачена пеня, яка нараховується на суму боргу на початок місяця, у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу до моменту його повного погашення.

Проте, статтею 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” передбачено, що розмір пені, який обчислюється від суми прострочення платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 1 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов’язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Оскільки розмір пені обмежується законом, а в договорі сторони встановили пеню в розмірі 0,5% заборгованості за кожен день прострочення, яка більша ніж та, що передбачена Законом України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня в розмірі 16720,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача за період з 01.01.2007 року по 01.06.2007 року існувала заборгованість за договором № 530379 від 01.11.2000 року, а тому відповідно до обґрунтованого  розрахунку суду, який додається до рішення розмір пені становить 3641,60 грн.

Відповідно до статті  49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 192, 193, Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530, 541, 546, 551 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 32, 33, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИ Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з Київського національного лінгвістичного університету  (03680, м. Київ, вул. Червоноармійська, 73  ) на користь Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, рахунок 0005 у Старокиївському відділенні Промінвестбанку в м. Києві, МФО 300272, ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження 2026 (дві тисячі двадцять шість) грн. 02 коп. - інфляційних витрат, 682 (шістсот вісімдесят дві) грн. 80 коп. –3 % річних від простроченої суми,   3641 (три тисячі шістсот сорок одна) грн. 60 коп. –пені, 63 (шістдесят три) грн. 50  коп. -  витрати про сплаті державного мита та 1 (одна) грн.  69 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення вступає в законну силу після десятиденного терміну з дня його прийняття, оформленого у відповідності до ст. 84 ГПК України.

Суддя                                                                                                 І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 30.10.2007 р.