СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

10 грудня 2007 року
Справа № 20-4/289

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Гонтаря В.І.,

Плута В.М.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального управління департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у місті Севастополі на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Остапова К.А.) від 17.10.2007 у справі №20-4/289

за позовом           Державного підприємства "Севастопольський виноробний завод" (вул. Портова, 8, м.Севастополь, 99009)

до           Регіонального управління департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у місті Севастополі (вул. Кулакова, 37, Севастополь, 99011)

про визнання недійсним рішення № -32-036 від 16.07.2007 про застосування фінансових санкцій в сумі 30333,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Севастопольський виноробний завод" звернулось до господарського суду міста Севастополя з адміністративним позовом до Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України в місті Севастополі про визнання недійсним рішення № -32-036 від 16.07.2007 про застосування фінансових санкцій в сумі 30333,04грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що висновки відповідача, викладені в акті перевірки, є помилковими, а рішення про застосування фінансових санкцій - неправомірним, оскільки підприємством позивача будь-яких порушень законодавства не допущено.

Постановою господарського суду міста Севастополя  від 17.10.2007 у справі № 20-4/289  позов задоволено у повному обсязі. Судом визнано недійсним  рішення  Регіонального управління Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України в місті Севастополі № -32-036 від 16.07.2007 та стягнуто на користь позивача суму сплаченого  судового збору в розмірі 3,40 грн.

Не погодившись з вказаною постановою суду, відповідач звернувся до Севастопольського  апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій  просить постанову суду скасувати у зв’язку із порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Основним доводом скарги й підставою для відмови у задоволенні позовних вимог апелянт зазначає ті обставини, що позивач, реалізуючи іншим підприємствам для їх особистого некомерційного використання винопродукцію заводу (шампанське), не маючи при цьому ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі, порушив вимоги діючого законодавства, про що складено відповідний акт.

Апелянт обґрунтовує свої вимоги тим,  що місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права, а також що висновки, викладені в постанові суду першої інстанції, не відповідають дійсним обставинам справи. Більш детальна мотивація викладена в апеляційній скарзі.

Переглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги  у відповідності до вимог статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія дійшла висновку що постанова суду першої інстанції  відповідає вимогам принципу законності та обґрунтованості судових рішень з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, Регіональне управління Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів Державної податкової адміністрації України у місті Севастополі провело перевірку дотримання законодавства в діяльності Державного підприємства „Севастопольський виноробний завод", про що складено акт від 02.07.2007 №270128/2703/37-32-129, на підставі якого Департаментом прийнято рішення від 16.07.2007 № 2-036 про застосування до підприємства фінансових санкцій у вигляді штрафу за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без відповідної ліцензії в розмірі 200 % вартості партії товару, що склало 30333,04 грн.

За вказаним актом, що підтверджується матеріалами справи, позивач має ліцензію на виробництво ігристих вин строком дії з 20.04.2001 до 20.04.2006, яка сплачена до 20.04.2008, і продав юридичним особам, які не мають ліцензій на роздрібну торгівлю, шампанське для святкування.

Про  зазначене свідчать й письмові докази - заявки і накладні на відпуск шампанського юридичним особам: Кримському агротехнічному університету в особі комітету профспілки за заявкою від 02.03.2006 № 332 відпущено за накладною №192 від 02.03.2006р. 600 пляшок на суму 4620,00 грн., яке використано для святкування; товариству з обмеженою відповідальністю "Качинський+" за заявкою від 01.03.2006 відпущено за накладною № 195 від 02.03.2006 р.  1008 пляшок на суму 8769,60 грн., яке використано для святкування.

Відповідно до частини 4 статті 5 Закону України „Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №48195-ВР від 19.12.1995 (зі змінами на час перевірки, далі за текстом - Закон України №48195-ВР) суб'єкти підприємницької діяльності, які отримали ліцензії на виробництво алкогольних напоїв, здійснюють поставку цієї продукції  підприємствам оптової і роздрібної торгівлі та іншим українським споживачам без ліцензій на оптову торгівлю лише в межах обсягів власного виробництва.

Частиною 6 цієї ж статті встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями може здійснюватися суб'єктами підприємницької діяльності всіх форм власності, у тому числі її виробниками, за наявності у них ліцензій.

Дійсно, статтею 1 Закону України №48195-ВР дано поняття оптової і роздрібної торгівлі. Так, роздрібна торгівля - це діяльність з продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форм розрахунку, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших підприємствах громадського харчування.

При цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що поняття поставки продукції власного виробництва іншим українським споживачам, при якій виробнику не потрібна ліцензія, Закон України   №48195-ВР не містить.

Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, як правильно зазначено судом першої інстанції, ознаками, які відрізняють договір поставки товару від договору купівлі-продажу товару (у рамках якого здійснюється роздрібна торгівля), є  мета придбання - не для особистого використання, а також те, що  поставка товару відбувається не в момент укладення договору поставки.

Встановлено, що позивач за попередніми заявками покупців (юридичних осіб) зобов'язався та передав у певний строк продукцію власного виробництва у власність цих покупців для використання в цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупці зобов'язалися прийняти цю продукцію і сплатити за неї певну грошову суму. Крім того, покупці придбали товар не для особистого використання, поставка товару відбулася не в момент укладення договору.

Таким чином, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду, що  позивач здійснив поставку продукції власного виробництва іншим українським споживачам в межах обсягів власного виробництва і така поставка не є роздрібною торгівлею продукцією власного виробництва.

Враховуючи, що позивач мав ліцензію на виробництво такої продукції, на підставі частини 4 статті 5 Закону України №481ВР-95 він мав право здійснювати таку поставку без ліцензії, а тому відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до відповідальності згідно з абзацем 5 частини другої статті 17 вказаного Закону з порушенням вказаних норм, що є підставою для визнання такого рішення недійсним.

Щодо встановлених в акті перевірки обставин проведення Державним підприємством  "Севастопольський виноробний завод" виставок та дегустацій продукції заводу, слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується участь позивача у  різних ярмарках, у виставці-продажу товарів народного споживання, у святковому Новорічному вечорі, проте  висновок акту перевірки про проведення позивачем дегустацій не підтверджується належними доказами і є безпідставним.

Оскільки участь у виставках продукції не визначається діючим законодавствам як операція з продажу товару, висновок відповідача про визначення діяльності з проведення виставок як здійснення роздрібної торгівлі є необґрунтованим.

У відповідності до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України,  в адміністративних справах про протиправність  рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь-яких інших доказів правомірності застосування до позивача санкцій відповідачем суду не надано.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови місцевого господарського суду, адже судом повно й всебічно досліджені обставини у справі і зроблені висновки, які ґрунтуються на вимогах діючого законодавства щодо державного регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Керуючись статтею 195, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Регіонального управління департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України у місті Севастополі залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду міста Севастополя від 17.10.2007 у справі № 20-4/289 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом одного місяця безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя                                                  Ю.В. Борисова

Судді                                                                                В.І. Гонтар

В.М. Плут