ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.
№ 20-4/003-12/136

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Коробенко Г.П. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу державної освітньої установи вищої професійної освіти “Саратовський державний соціально-економічний університет”, м. Саратов (Росія), в особі Севастопольської філії,                              м. Севастополь Автономної Республіки Крим (далі –Університет)

на рішення господарського суду міста Севастополя від 02.07.2007 та

постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.08.2007

зі справи  № 20-4/003-12/136

за позовом закритого акціонерного товариства “Агробудпром”,                            м. Севастополь Автономної Республіки Крим (далі –Товариство)

до Університету

про спонукання спростувати недостовірну інформацію шляхом направлення офіційних листів особам, яким ця інформація була розповсюджена, та стягнення моральної шкоди в розмірі 97 223 грн.,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Севастопольська філія державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту “НДІпроектреконструкція”, м. Севастополь Автономної Республіки Крим (далі –Севастопольська філія “НДІпроектреконструкція”).

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача –Храброва А.О.,

відповідача –Борисова О.В., Шевчука І.А.,

третьої особи –не з’яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Севастополя від 02.07.2007 (суддя Харченко І.А.), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.08.2007 (колегія суддів у складі: Котлярова О.Л. –головуючий, судді Заплава Л.М. і Ткаченко М.І.), позов задоволено; інформаційний документ – “Проект проверки соответствия реально выполненных работ и их расценок, указанных в Ф-2, на выполнение строительных работ по объекту “Капитальный ремонт здания СФ СГЭУ по ул. Вакуленчука, 29 корп. 4” (далі –Проект) визнано недостовірною інформацією; Університет зобов’язано спростувати недостовірну інформацію –“Проект” шляхом направлення офіційних листів особам, “яким вона була розповсюджена”, а саме: начальнику виробничого відділу УКБ СМДА Сергєєнковій Т.Н.; проектанту Фатєєвій І.В.; інспектору інспекції ДАБК             м. Севастополя Дедовій Т.Г.; головному редактору газети “Зеркало”           Авшаровій І.В.; з Університету стягнуто на користь Товариства 97 223 грн. на відшкодування моральної шкоди та суму судових витрат, у тому числі          1 046, 16 грн. витрат на проведення судової експертизи. У прийнятті зазначених рішення та постанови попередні судові інстанції з посиланням на статтю 49 Закону України “Про інформацію”, статті 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України) виходили з обґрунтованості позовних вимог.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Університет просить скасувати оскаржувані рішення та постанову з даної справи і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з покладенням судових витрат на позивача. Скаргу мотивовано неповним з’ясуванням господарськими судами обставин, які мають значення для справи, недоведеністю обставин, які попередні судові інстанції визнали встановленими, невідповідністю висновків, покладених в основу оскаржуваних рішень, обставинам справи, порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, в тому числі статей 42, 43, 41, 42, 43 Господарського процесуального кодексу України           (далі - ГПК України).

У відзиві на касаційну скаргу Товариство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість та про прийняття оскаржуваних судових рішень у відповідності з нормами процесуального і матеріального права, повним і всебічним дослідженням матеріалів й обставин справи, і просить відповідні рішення залишити без змін, а скаргу –без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судовими інстанціями у справі встановлено, що:

- позов (з урахуванням подальших змін) подано про: визнання інформаційного документа –“Проекту” –таким, що не відповідає дійсності та таким, що містить недостовірні відомості; зобов’язання відповідача спростувати недостовірний інформаційний документ шляхом направлення офіційних листів особам, “яким ця інформація була розповсюджена”; стягнення суми заподіяної моральної шкоди 97 223 грн.;

- 18.06.2004 Товариство і Університет уклали контракт № 11 на проведення підрядних робіт з капітального ремонту приміщень 2-го поверху будівлі в м. Севастополі по вул. Вакуленчука, 29 (далі –Контракт № 11);

- Севастопольською філією Університету було складено “Проект”, згідно з яким вирахувано, що Товариство виконало роботи на меншу суму, ніж зазначило в актах виконаних робіт, тобто завищило об’єми виконаних робіт (згідно з “Проектом” –на 97 223 грн.);

- Товариство посилається на те, що висновки “Проекту” не відповідають дійсності, але були “розповсюджені третім особам”; даний “Проект”, на думку Товариства, є недостовірною інформацією;

- з метою з’ясування відповідності об’єму й вартості виконаних робіт даним “Проектом” призначено комісійну судову будівельно-технічну експертизу, яка проводилася Севастопольським відділенням Харківського НДІСЕ. За висновками експертизи:

·          фактично виконані Товариством об’єми робіт та вартість цих робіт не відповідають об’ємам і вартості, вказаним у “Проекті”;

·          фактична вартість робіт, виконаних Товариством на об’єкті “Капітальний ремонт будівлі Університету в особі Севастопорльської філії по вул. Вакуленчука, 29 корпус 4”, складає 1 000 495 грн.;

- у проведенні експертизи досліджено всю наявну документацію і обстежено об’єкт будівництва в повному обсязі;

- висновки “Проекту” ґрунтувалися на результатах перевірки, здійсненої Севастопольською філією “НДІпроектреконструкція” лише за документами, що надавалися Університетом, без огляду об’єкта на місці та без залучення Товариства;

- доказами розповсюдження відповідачем “Проекта” іншим особам” є:

·          “Протокол разногласий и методика их решения между СГСЭУ (Заказчик) и ЗАО “Агрострой” (Исполнитель) по проверке выполненных по Проекту “Проверка соответствия реально выполненных работ и их расценок, указанных в Ф-2 на выполненные строительные работы по объекту “Капитальный ремонт здания СФ СГСЭУ по ул. Вакуленчука, 29 корп. 4”,  в якому за ініціативою Університету взяли участь інші особи: начальник виробничого відділу управління капітального будівництва Севастопольської міської державної адміністрації Сергєєнкова Т.М.; проектант Фатєєва І.В.; інспектор інспекції державного архітектурно-будівельного контролю     Дєдова Т.Г. (т. 2, а. с. 17);

·          відповідь проектанта Фатєєвої І.В. б/н від 03.04.2007 (т. 3,                          а. с. 48);

- крім поіменованих осіб, “Проект” “було розповсюджено” Університетом головному редакторові газети “Зеркало” Авшаровій І.В., що підтверджується її листом від 25.04.2006 № 63/4, де зазначено, що “Проект” став їй відомий під час інтерв’ю з директором Севастопольської філії Університету Росляковим О.Ю. (т. 2, а. с. 27);

- завдання шкоди Товариству виявилося в тому, що через розповсюдження Університетом недостовірної інформації наприкінці 2005 року Товариство позбулося роботи на 2006 рік зі своїми основними замовниками –відомими у місті підприємствами та організаціями: НПП “КомпАСС”, ПП “Гонія”; Ленінська районна державна адміністрація            м. Севастополя; МПП “Іня”, про що свідчать відповідні листи (т. 3, а. с. 49 - 52), наслідком чого було зниження прибутку Товариства (т. 3, а. с. 38 - 47).

Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:

- згідно з умовами Контракту № 11 (пункт 2.1) вартість робіт складала 7 млн. рублів (з ПДВ), а остаточна вартість робіт визначається виходячи з фактично виконаних робіт;

- роботи за Контрактом № 11 виконувалися Товариством з липня по вересень 2004 року; за результатами виконаних робіт щомісячно складалися акти, підписані сторонами;

- не погодившись з вартістю виконаних робіт за остаточним розрахунком, Університет замовив у Севастопольській філії “НДІпроектреконструкція” перевірку відповідності реально виконаних об’ємів робіт та їх розцінок; за наслідками такої перевірки й складено “Проект”, згідно з яким сума виконаних Товариством робіт становила менше, ніж останнім було вказано в актах виконаних робіт, і завищення об’ємів виконаних робіт склало 97 223 грн. (тобто на цю суму Товариство роботи не виконало, а кошти за їх виконання отримало);

- на підставі такого висновку Університетом було направлено Товариству претензію про повернення коштів у сумі 99 373, 4 грн.                       (558 478, 5 руб.), включаючи витрати, пов’язані з проведенням Університетом незалежної експертизи;

- “розповсюдження відповідачем іншим особам висновків “Проекту” призвело до відмови названих вище підприємств і організацій у 2006 році мати взаємовідносини з Товариством, що, в свою чергу, призвело до звільнення працівників останнього “із-за відсутності діяльності”. Крім того, відмова Університету здійснити остаточні розрахунки за виконані роботи призвела до застосування до Товариства податковими органами пені за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (т. 3, а. с. 10 - 23);

- згідно з “штатним кошторисом” Товариства у 2006 році його штат зменшився з 20 чоловік до 2-х (т. 3, а. с. 38 - 40); звіт про фінансові результати та декларації з податку на прибуток Товариства свідчать про значне зниження прибутку у 2006 році (т. 3, а. с. 41 - 46);

- доводи Університету про фактичне визнання Товариством завищення останнім об’ємів виконаних робіт на суму 37 368 грн. спростовуються матеріалами справи (висновок експерта, листи Товариства, - т. 3, а. с. 57, 58), з яких вбачається, що ця сума дійсно була виключена Товариством з розрахунку вартості виконаних робіт, однак –у зв’язку з тим, що Університет висловив намір самостійно здійснити розрахунок з виробником продукції.

За висновком апеляційної інстанції, завдана Товариству внаслідок поширення Університетом серед третіх осіб недостовірної інформації шкода, що призвело до приниження ділової репутації Товариства та погіршення його діяльності, може бути відшкодована в розмірі тієї суми, яку Університет мав намір безпідставно стягнути з Товариства –97 223 грн., яка “є справедливою з урахуванням стану погіршення діяльності підприємства”.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення” та роз’ясненням президії Вищого арбітражного суду України від 10.12.1996 № 02-5/422 з тією ж назвою рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Судові рішення, прийняті по суті даної справи, не узгоджуються з відповідними вимогами з урахуванням такого.

1. Відповідачем і третьою особою у цій справі визначено відповідно Університет в особі Севастопольської філії і Севастопольську філію “НДІпроектреконструкція”.

Згідно ж з частиною четвертою статті 28 ГПК України повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами.

Попередніми судовими інстанціями не перевірено і не відображено в судових рішеннях, чи надано Севастопольській філії Університету та Севастопольській філії “НДІпроектреконструкція” право здійснювати повноваження відповідної сторони та третьої особи в даному судовому процесі, і якщо надано, то якими документами.

2. Згідно з приписом статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

За змістом пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 № 7 “Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій” під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також в іншій формі невизначеному числу осіб або хоча б одній людині. Поширенням відомостей також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, лозунгів, інших творів, а так само розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать честь і гідність громадянина або організації.

Тим часом зі змісту оскаржуваних судових рішень не вбачається, яким, власне, чином (у який спосіб) та за яких обставин Університет поширив (якщо поширював взагалі) “Проект” серед інших (крім нього самого і Товариства) осіб. За відсутності відповідних даних неможливо зробити однозначний висновок про наявність самої події –поширення інформації.

3. Відповідно до статті 23 ЦК України:

- особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша);

- моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні ділової репутації юридичної особи (пункт 4 частини другої);

- розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя).

У визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в даній справі –97 223 грн. –господарські суди виходили з простого ототожнення зазначеного розміру з тією сумою, яку Університет “мав намір” одержати від Товариства як, на думку Університету, зайво сплачену останнім за будівельні роботи.

Така правова позиція суду не відповідає наведеним приписам частини третьої статті 23 ЦК України, яка вимагає значно більш ретельного дослідження судом обставин, пов’язаних з визначенням розміру відшкодування моральної шкоди. В пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” також зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно, зокрема, від характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, у тому числі ступеню зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану. Зазначені обставини попередніми судовими інстанціями не досліджені. Посилання ж апеляційної інстанції на відмову Університету від здійснення остаточних розрахунків за виконані Товариством роботи взагалі не має жодного стосунку до поширення інформації і відповідно –до моральної шкоди у зв’язку з таким поширенням.

Більш того, як зазначено в пункті 5 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов’язковому з’ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв’язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на необхідність з’ясування, зокрема, причинного зв’язку між діями Університету і моральною шкодою, що її зазнало Товариство у 2006 році, господарські суди мали вичерпно встановити (але не встановили), чи були такі дії тим чинником, який справив негативний вплив на діяльність Товариства (у вигляді скорочення чисельності працівників, зниження обсягу виробництва, прибутку тощо), а якщо й був, - то чи єдиним, або існували й інші фактори такого впливу.

Не з’ясувавши, таким чином, усього кола обставин, які входять до предмету доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися порушення вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи і частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв’язку з цим у Вищого господарського суду України відсутні підстави для висновку щодо правильності застосування названими судовими інстанціями й норм матеріального права, в тому числі ЦК України.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Водночас з огляду на наведений припис норми процесуального права Вищим господарським судом України не можуть бути взяті до уваги доводи скаржника, пов’язані з недоведеністю обставин, які, на його думку, мають значення для справи. В частині другій статті 111 ГПК України також зазначено, що в касаційній скарзі не допускається посилання на недоведеність обставин справи.

У новому розгляді справи суду першої інстанції слід врахувати викладене, встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись статтями 1117 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу державної освітньої установи вищої професійної освіти “Саратовський державний соціально-економічний університет” в особі Севастопольської філії задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Севастополя від 02.07.2007 та Севастопольського апеляційного господарського суду від 27.08.2007 зі справи № 20-4/003-12/136 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Севастополя.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              Г. Коробенко

Суддя                                                                                              Б. Львов