ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

"14" березня 2007 р.
Справа №  4/18

Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Хилька Ю.І.,розглянув справу  від  № 4/18

за позовом: відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в  особі Маловисківського центру електрозв'язку №5 Кіровоградської  філії ВАТ „Укртелеком” м.Мала Виска Кіровоградської області

до приватного  сільськогосподарського підприємства   “Любомирівське” с.Кіровка  Маловисківського  району  Кіровоградської  області

про стягнення   1374 грн. 53  коп.

Представники:

від позивача - Наконечна О.І. , довіреність № 163498  від 17.05.06;

відповідача: участі не брали. В судовому  засіданні  05.03.2007  року   Солдатенко  П.О.  довіреність  б/н  від  15.09. 2006  року.

Позивач  звернувся з позовом до відповідача про стягнення  заборгованості за  надані послуги   електрозв'язку,  3% річних та пені  на  загальну   суму  1374  грн. 53  коп.   за період з квітня 2000 року  по   грудень  2006 року включно.

Відповідач відзив на позов  подав, позовні  вимоги  заперечив  повністю, посилаючись  на  те, що  підприємства-відповідача фактично ніколи не  існувало як і відповідних  бланків  штампів  та  печаток у цього  підприємства,  тому  вважає, що    відповідач не міг  вступати  в  будь-які  правовідносини  з  іншими  суб'єктами   господарювання, в  тому  числі  і з   позивачем  по  даній  справі.

Справа розглядається на підставі ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи,   дослідивши  фактичні  обставини та  відповідні  до них  правовідносини,  господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Між учасниками  спору   01.09. 2000  року  у  встановленому  законом порядку  було укладено  договір №1192  ( в  подальшому  договір) про  надання  послуг  електрозв'язку  з терміном  дії  5  років та  передбачено   визнання   терміну  дії  вказаного  договору   на  той же  термін, тобто  п'ять  років, якщо за місяць  до  закінчення  терміну  дії  договору  жодна із  сторін  не повідомить  про його  припинення.  На виконання  умов  вказаного  договору  позивач  надавав  відповідачу  послуги  електрозв'язку, перераховані в  додатку 2  до  договору.  Відповідач   шляхом  перерахування  коштів  на розрахунковий  рахунок   позивача   проводив  часткове  погашення заборгованості   в  квітні  2000 року- 1636 грн. 20  коп.,   в  червні  2001  року  230  грн. в січні  2002 року  3 грн. 94  коп., в  червні  2002  року  3760  грн.  на  загальну  суму  5630  грн. 14 коп. З  листопада  2002  року   проведення  нарахувань за послуги електозв'язку  не  проводилось  через їх  відсутність, однак  станом на   жовтень  2002  року  виникла  заборгованість в  розмірі   898  грн.  10  коп., яка   залишилась  непогашеною до  часу  звернення  позивача  до  суду. Вимога  позивача   про  проведення  оплати №418  від  30.10. 2006 року  залишена відповідачем  без  розгляду  та  відповідного  реагування.

Згідно до п.108  Правил надання та  отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 9.08.2005 року №720 абонентна  плата за користування  телефоном, почасова  оплата  за міжміські та  міжнародні телефонні розмови, вноситься абонентом в  десятиденний термін після  одержання  рахунків, але не  пізніше 20 числа місяця, що настає після  розрахункового періоду.  Розрахунковим періодом вважається календарний  місяць, у  межах якого надавались послуги.

Відповідно до п.1 ст.33 Закону України „Про телекомунікації” споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані дотримуватись  Правил  надання та  отримання  телекомунікаційних послуг, що  затверджує Кабінет Міністрів України, зокрема: виконувати умови  договору про надання  телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у  тому   числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Станом на 29.12.2006  року  за період з квітня  2000 року по   жовтень 2002 року   відповідач  не в повному  обсязі  розрахувався  за надані  йому  послуги електрозв'язку  та має заборгованість в сумі 898  грн. 10   коп., яка фактично виникла у  вказаний  період та  продовжувала існувати до часу  звернення  з позовними вимогами до суду.

Проаналізувавши матеріали  справи та правовідносини, що виникли між учасниками  спору, господарський  суд вважає, що позовні вимоги  підлягають до  повного   задоволення, виходячи  з наступного.

Відповідності до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторонам (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В частині 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В статті 257 Цивільного кодексу України зазначено, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено,  що  позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Разом з тим, суд застосовує ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України де зазначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність.

Однак,  судом  при вирішенні спору  не може застосувати  строк позовної  давності стосовно  вимог  про  стягнення   суми основного  боргу,  оскільки  сторона  у  спорі, зокрема   відповідач не звертався до суду  із  заявою про застосування  строку  позовної давності. Крім  того, господарський суд  вважає, що строк  позовної давності не   сплив виходячи  з наступного. Правовідносини  між сторонами спору виникли в період, коли діяв    Цивільний кодекс  Української  РСР   в  редакції  1963 року,  за приписом  ст.71 якого загальний  строк позовної давності  було визначено  3  роки.   Причому,  згідно до ст. 75  ЦК УРСР позовна давність  застосовувалась судом незалежно  від заяв  сторін.  Однак, на  час  введення в дію  Цивільного  кодексу  України  (ЦК України),  тобто  на 01.01.2004  року   трирічний  строк  позовної давності  за   зобов'язанням  відповідача, яке виникло в   серпні  2002  року    не    сплив.  Після набрання чинності    цивільним  кодексом  України з  01.01.2004  року , статтею   267 якого визначено,  що  позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення,  фактично  змінено  умови  застосування  строку  позовної  давності  і  відбулось  його  переривання , а після  переривання  перебіг  позовної давності  починається заново.

Враховуючи вище викладене та пред'явлення позивачем позову 29.12.2006 року   про стягнення  суми  основного  боргу в сумі  898  грн. 10 коп.,  який виник за період з  квітня 2000 року по  жовтень 2002  року та  продовжував  існувати  незмінним  до  грудня  20006  року   суд  вважає за  необхідне   вимоги в цій частині  задовольнити повністю.

Однак,  позовні вимоги в частині стягнення  втрат від  інфляції та 3 % річних  підлягають до часткового задоволення  лише в межах  3 річного  строку  позовної давності в розмірі  відповідно   85 грн. 24 коп.  та  323  грн. 29 коп.  . Господарським судом приймається до уваги, що  від  відповідача не надійшло  заяви  про застосування  строку позовної давності  у  відповідності  до  частини 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України.

Поряд з цим, господарський  суд вважає  необґрунтованими та  безпідставними   позовні вимоги  в частині  стягнення  з відповідача   пені в  розмірі 67  грн.90 коп.  за   період з  січня   по грудень 2006  року, оскільки     у  відповідності  до ст. 232 Господарського кодексу України   нарахування штрафних  санкцій за  прострочення виконання зобов'язань  припиняється  через шість місяців від  дня, коли зобов'язання мало  бути  виконано.

Зобов'язання  щодо  сплати   заборгованості  в  розмірі 898  грн.10  коп.  виникло у відповідача  в  жовтні 2002 року,   а  не в  січні 2006  року як визначено позивачем  при  проведенні  розрахунку (а.с. 20-21).  При  прийнятті  такого  рішення  господарський суд також  враховує  положення  ч. 2 ст. 5 Цивільного кодексу України де зазначено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність. За   приписом   ст.258 Цивільного кодексу України   до вимог  про стягнення  пені  застосовується  спеціальна позовна давність в один рік.

За вказаних обставин позовні вимоги  позивача  є обґрунтованими і підлягають задоволенню  частково   в сумі  1306 грн. 63 коп., з яких   основна  заборгованість  за послуги зв'язку   898 грн.10  коп.,  втрати  від  інфляції в розмірі  323 грн. 29  коп.  та 3 % річних в  розмірі  85  грн. 24  коп. В стягненні   суми нарахованої  пені   суд  відмовляє  повністю.  Господарським  судом   не  приймається  до уваги та розцінюється як  необґрунтоване  пояснення    представника відповідача про   відсутність  господарської діяльності у   відповідача, оскільки   не  було виготовлено   печаток, штампів  та  бланків  підприємства, а  підприємство  було  створено  для забезпечення я  умов  для  розкрадання майна бувшого КСП  “Пам'ять Леніна”(а.с.32-33), оскільки   ці обставини не відносяться  до  предмету спору. Крім  того, згідно  до  Довідки  головного управління статистики у Кіровоградській області  №15-653  від  24.01.2007  року  станом  на   вказану  дату   підприємство відповідача  значиться зареєстрованим Маловисківською  районною державною  адміністрацією та керівником  підприємства значиться   Вербовський  В.П.,  який  укладав  договір  про надання послуг електрозв'язку №1192 від  01.09.2000 року та за  довіреністю якого для участі  в судове засідання  05.03.2006  року  було  допущено  представника відповідача  Солдатенка  П.О. (а.с.34).

Однак  суд вважав за  необхідне в  порядку ст.90 ГПК України  направити повідомлення  прокурору  Маловисківського району  про  можливу  наявність  в  діях посадових  осіб    ознак  кримінальних  діянь ( фіктивне  підприємництво, зловживання   владою  або  службовим  становищем).

З відповідача підлягає також стягненню державне мито та витрати по інформаційно-технічному забезпеченню  судового процесу  відповідно до  ст. 49 ГПК України.

Керуючись  ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 116, 117  ГПК України, господарський суд  –

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити  частково.

Стягнути з приватного  сільськогосподарського підприємства   “Любомирівське” с.Кіровка  Маловисківського  району  Кіровоградської  області, код 30898920 на користь Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” в  особі Маловисківського центру електрозв”язку №5 Кіровоградської  філії ВАТ „Укртелеком” м.Мала Виска Кіровоградської області  вул.. Жовтнева 55 р/р 260064663 в Маловисківському  ТВ ВБ АППБ „Аваль” МФО-323538 код 22211233 заборгованість за послуги  електрозв'язку в розмірі  1306 грн. 63 коп., з яких   основна  заборгованість  за послуги зв'язку   898 грн.10  коп.,  втрати  від  інфляції в розмірі  323 грн. 29  коп.  та 3 % річних в  розмірі  85  грн. 24  коп.,  суму сплаченого   державного мита в  розмірі  102 грн та  118 грн. послуг за  інформаційно-технічне забезпечення  судового процесу.

Наказ видати.

В  решті позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 3 ст. 85 ГПК України рішення господарського  суду  набирає  законної  сили   після закінчення  десятиденного  строку з дня його прийняття,  а у разі, якщо  у  судовому  засіданні  було  оголошено  лише   вступну   та резолютивну  частини  рішення,  воно  набирає  законної сили після закінчення  десятиденного  строку  з   дня   підписання   рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя

Ю. І. Хилько