АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

03.10.07
Справа  № 2-964/2007

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії: головуючого-судді Городечної М.І., суддів Юркевича М.В.
та Кузя В.Л. у м.Львові, при секретарі судового засідання Чорній Н.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1б/н від 14.04.2007 року (вх. № 7 від
05.07.2007 року) на рішення Луцького міськрайонного суду від 29.03.2007 року у
справі № 2-964/2007

за позовом ОСОБА_1АДРЕСА_1), до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Пласт “МАКС” (45701, Волинська область,
Луцький район, с.Великий Омеляник, вул. Набережна, 1), про стягнення на користь
позивача грошової компенсації за належну позивачу частку в майні відповідача в
розмірі 45093,10 грн.

за участю сторін -не з'явились.

Сторонам та їх представникам права і
обов'язки передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України роз'яснено в попередніх судових
засіданнях.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від
29.03.2007 року у справі № 2-964/2007 відмовлено в позові ОСОБА_1до Товариства
з обмеженою відповідальністю “Пласт “МАКС” про стягнення на користь позивача
грошової компенсації за належну позивачу частку в майні відповідача в розмірі
45093,10 грн.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129
Конституції України, п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, п.п. 3, 5 Прикінцевих
положень Закону України “Про внесення змін до деяких актів України щодо
визначення підсудності справ з питань приватизації та корпоративних спорів” від
15.12.2006 року № 483-V, апеляційний перегляд рішення Луцького міськрайонного
суду від 29.03.2007 року у справі № 2-964/2007 здійснюється Львівським
апеляційним господарським судом.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням місцевого суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема,
в апеляційній скарзі скаржник просить дане рішення місцевого загального суду
першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким поданий ним позов
задоволити. В обгрунтування своїх вимог, посилається на те, що воно прийнято за
неповного з'ясування всіх обставин справи, з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зокрема, в обгрунтування даних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції, наводить слідуючі доводи.

Судом безпідставно не враховано той
факт, що відповідачу належить майно, що не увійшло до статутного фонду
Товариства при розпаюванні Райагропроенерго в сумі 210810 грн., що
стверджується актом експертизи Волинської торгово-промислової палати № 0-138, і
яке, як наслідок, не було враховано при визначенні часток учасників в
товаристві. Відмовивши в позові суд порушив вимоги ст. 356 ЦК України,
позбавивши учасників товариства права на спільну часткову власність на суму
210810 грн., в тому числі позивача на суму 35772 грн. Також суд безпідставно
відмовив в позові щодо стягнення з товариства 9307 грн., вирахованих
пропорційно частці ОСОБА_1. в статутному капіталі, з коштів резервного фонду,
що передбачено рішенням загальних зборів товариства від 21.05.2004 року.
Зокрема, продовжує апелянт, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що ОСОБА_1. вийшов з числа учасників товариства, що стверджується рішенням
загальних зборів товариства від 08.11.2004 року, оскільки протокол зборів № 6,
що стверджує дане рішення, є сфальсифікованим. При цьому, судом було
неправильно застосовано норму ст. 53 закону України “Про господарські
товариства” та не враховано, що ОСОБА_1. не подавав заяви про вихід з
товариства.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю “Пласт “МАКС” (відповідач у справі) вимоги апеляційної скарги
заперечив. Зокрема, посилається на те, що всі зазначені позивачем об'єкти, за
які він просить стягнути грошову компенсацію, на балансі товариства на час
оформлення договору купівлі-продажу від 29.10.2004 року не перебували. Що
перераховані об'єкти не можуть бути предметом судового спору, оскільки щодо них
відсутні правовстановлюючі документи на їх будівництво, прийняття в
експлуатацію, прийняття на баланс і використання за призначенням.  Просить апеляційний суд рішення Луцького
міськрайонного суду від 29.03.2007 року у справі № 2-964/2007 залишити без змін.

В судовому засіданні 19.09.2007 року
було оголошено перерву до 26.09.2007 року до 10 год. 30 хв., про ознайомлення з
чим сторони та їх представники надали розписки. В судовому засіданні 26.09.2007
року перерву продовжено до 03.10.2007 року до 10 год. 30 хв. Явка в дане судове
засідання не визнана обов'язковою.

В судове засідання сторони та їх
представники не з'явились.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, розглянувши доводи апеляційної скарги та заперечення
другої сторони, дослідивши наявні докази у справі, перевіривши правильність
застосування судом першої інстації норм матеріального та процесуального права,
дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

ОСОБА_1., як вбачається з статуту
“Луцьк “Енергоремонт”, правонаступником якого є ТОВ “Пласт МАКС” (ст. 1 статуту
товариства згідно державної реєстрації від 05.05.2005 року) в редакції згідно
державної реєстрації від 07.09.2000 року, з реєстрацією змін до статуту від
07.06.2004 року, є учасником Товариства і йому належить частка в статутному
капіталі (фонді), в розмірі 63569 грн., що складає 16,97% від загального
розміру статутного фонду Товариства, що складає з внесків товариства та
неподільного фонду в розмірі 54832 грн., а разом 429331 грн. (п.п. 1.2, 4.3.1).
Даний статут Товариства, в зазначеній редакції, є правомірним, оскільки
сторонами не подано суду доказів визнання його повністю чи частково недійсним
судом чи його нікчемності в силу Закону повністю чи в певній частині.

Згідно договору купівлі-продажу частки
(паю) у статутному фонді від 29.10.2004 року, посвідченого нотаріально
29.10.2004 року за № 6510, ОСОБА_1. продав свою частку (пай) у статутному
фонді, що складає 63569 грн. (16,9744% до статутного фонду), ОСОБА_2., за
50855,20 грн. (п. 2.1 Договору). Згідно п.п. 4.1-4.2 даного Договору, сторони
домовились, що з моменту укладення даного договору продавець втрачає всі права
та обов'язки по відношенню до інших учасників, які були обумовлені його
статутом як учасника товариства. До покупця при відчуженні частки (паю)
продавцем одночасно переходять усі права та обов'язки останнього, належні йому
на момент відступлення частки (паю), включаючи й право управління товариством,
отримання відповідної частки прибутку, а також активів при ліквідації
товариства, інші права відповідно до статуту та чинного законодавства України.

З аналізу ст.ст. 209, 640, 657 ЦК
України, Закону України “Про господарські товариства” від 19.09.1991 року №
1576-ХІІ, в редакції закону на час підписання даного договору, враховуючи
нотаріальне посвідчення даного договору, складеного на бланку нотаріуса,
випливає, що даний договір є укладеним з моменту його підписання сторонами,
оскільки законодавством України не встановлено обов'язковості нотаріального
посвідчення такого договору купівлі-продажу.

Статтею 5 установчого договору про
створення ТОВ “Луцьк “Енергоремонт” від 04.08.2002 року, засновниками
обумовлено, що учасники товариства мають право розпоряджатись своїми частками в
статутному фонді згідно з чинним законодавством.

Статутом Товариства передбачено, що
участь у товаристві може припинитись шляхом: виходу учасника з товариства;
виключення  учасника із товариства;
ліквідації або реорганізації юридичної особи -учасника товариства, або смерті
фізичної особи -учасника товариства (п. 13.1).

Таким чином, з аналізу положень п. 13.1
та всієї ст. 13 статуту, що регулює припинення участі в товаристві, вбачається,
що статутом не передбачено припинення участі в товаристві внаслідок відчуження
учасником товариства своєї частки в статному капіталі товариства іншому
учаснику товариства, а тому, за наведеного, до правовідносин, що випливають з
даного факту, повинні бути застосовані норми чинного законодавства, що
регулюють такі правовідносини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 148 ЦК
України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи
іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному
або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з
обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам
допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Відповідно до ст. 53 Закону України
“Про господарські товариства” учасник товариства з обмеженою відповідальністю
може за згодою решти учасників відступити свою частку (її частину) одному чи
кільком учасникам цього ж товариства, а якщо інше не передбачено установчими
документами, то і третім особам. Учасники товариства користуються переважним
правом придбання частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно
їх часткам у статутному фонді товариства або в іншому погодженому між ними
розмірі. Передача частки (її частини) третім особам можлива тільки після
повного внесення вкладу учасником, який її відступає. При передачі частки (її
частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав та обов'язків,
що належали учаснику, який відступив її повністю або частково. Частка учасника
товариства з обмеженою відповідальністю після повного внесення ним вкладу може
бути придбана самим товариством. У цьому разі воно зобов'язане передати її
іншим учасникам або третім особам у строк, що не перевищує одного року.
Протягом цього періоду розподіл прибутку, а також голосування і визначення
кворуму у вищому органі провадяться без урахування частки, придбаної
товариством.

Відповідно ст. 190 ЦК України майном як
особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові
права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються
речовими правами. Частиною 1 ст. 100 ЦК України передбачено, що право участі в
товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватись іншій
особі.

Згідно ч. 1 ст. 167 ГК України
корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь
цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої
відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та
статутними документами.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що
право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна.

Таким чином, з аналізу вищенаведених
норм чинного законодавства, можна зробити висновок про те, що право ОСОБА_1. на
частку в статутному капіталі ТОВ “Луцьк “Енергоремонт” є корпоративним правом -
майном, право власності на яке було припинено в зв'язку з його відчуженням
ОСОБА_2., і відповідно з моменту укладення договору купівлі-продажу частки
(паю) у статутному фонді від 29.10.2004 року, право участі у товаристві
вважається припиненим.

В той же час, колегія суддів давши
оцінку рішенню загальних зборів товариства від від 21.05.2004 року, оформленого
протоколом № 4, яким вирішено прийняти до складу товариства ОСОБА_2., якому 18
учасників товариства продали свої частки, та провести до 20.12.2004 року
учасникам товариства виплати з резервного фонду, що складає 54832 грн.; рішенню
загальних зборів товариства від 08.11.2004 року, оформленому протоколом № 6,
яким вирішено вивести зі складу учасників товариства ОСОБА_1. та ОСОБА_3. в
зв'язку з відчуженням ними їх часток в статутному капіталі товариства та за
наслідками цього провести відповідні зміни в статут; статуту ТОВ “Луцьк
“Енергоремонт” в редакції згідно рішення загальних зборів товариства від від 21.05.2004
року, протокол № 1, зареєстрованого 07.06.2004 року, про те, що статутний
капітал Товариства складається з внесків учасників, зокрема й ОСОБА_1. та
неподільного фонду в розмірі 54832 грн., який не врахований при відсотковому
визначенні частки кожного учасника товариства в його статутному капіталі, як
наслідок вважає, що учасник, право участі якого в товаристві припинено, в
даному випадку ОСОБА_1., має право на вартість частини даного неподільного
фонду, пропорційну його частці в статутному капіталі Товариства, оскільки вищим
органом управління товариством -загальними зборами прийнято рішення щодо
розпорядження даним фондом, і таке прямо не суперечить статуту товариства та
нормам діючого на даний час законодавства. Сторонами не подано суду доказів визнання
недійсними вищезазначених рішень загальних зборів, а отже, на час вирішення
даного спору, вони є правомірними рішенями. Суд також, виходить з того, що
оскільки статутом товариства не передбачено правових наслідків припинення права
участі учасника в товаристві внаслідок відчуження ним своєї частки в статутному
капіталі товариства, за умови, що до неї не було включено вартість майна, що
входить до неподільного фонду, та відсутність правового регулювання таких
правовідносин чинним законодавством, зокрема ст. 147 ЦК України, ст. 53 Закону
України “Про господарські товариства”, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України до
даних правовідносин слід застосувати аналогію закону, а саме норми ч. 2 ст. 148
ЦК України та ст. 54 Закону України “Про господарські товариства”, якими
врегульовано правові наслідки виходу учасника з товариства. Зокрема, даними
нормами передбачено, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою
відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його
частці у статутному капіталі товариства.

За наведеного, апеляційний суд вважає,
що ОСОБА_1. має право на отримання 9307,11 грн., що складають вартість частини
неподільного (резервного) фонду, пропорційну його частці в статутному капіталі
товариства. Слід зазначити, що як видно із заяв інших учасників товариства, які
відчужили свою частку в статутному капітаті товариства ОСОБА_2., їм була
проведена виплата коштів неподільного (резервного) фонду Товариства в сумах,
пропорційних їх часткам в статутному капіталі даного Товариства.

Відповідно до ч.ч. 2-3 п. 1 постанови
Пленому Верховного суду України “Про судове рішення” від 29.12.1976 року № 11,
рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а при їх відсутності - на підставі закону, що регулює
подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства
України. Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини,
які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Місцевий суд першої інстанції вирішуючи
спір по суті в цій частині позову, не з'ясував всіх обставин справи, зокрема,
правових наслідків відчуження ОСОБА_1. своєї частки в майні Товариства, з
врахуванням факту наявності майна Товариства, яке не було враховано при
відчуженні частки та не було розподілено серед учасників товариства згідно
рішення загальних зборів даного Товариства, як фактів, що мають юридичне
значення для правильного вирішення даного спору. При цьому, місцевим загальним
судом встановлено обставини та зроблено висновки, які грунтуються на
неправильному застосуванні ним норм ст. 10, 53 Закону “Про господарські
товариства”, ст.ст. 11, 213-215 ЦПК України щодо встановлення обставин, якими
сторони обгрунтовували свої вимоги та заперечення, тобто порядку прийняття
рішення та його змісту.

За наведеного, рішення Луцького
міськрайонного суду від 29.03.2007 року у справі № 2-964/2007 в частині відмови
в позові ОСОБА_1 до ТОВ “Пласт Макс” про стягнення 9307,11 грн. вартості
частини майна неподільного (резервного) фонду,
пропорційної його частці у статутному капіталі даного Товариства, слід
скасувати, та прийняти в цій частині позову нове рішення, яким позов
задоволити.

Щодо рішення суду першої інстанції в
частині відмови в позові про стягнення 35772 грн., що складають вартість
частини майна Товариства, яка не увійшло до статутного фонду Товариства при
його розпаюванні між працівниками підприємства “Райгропроменерго”, то суд
апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, й не
заперечується сторонами, майно, а саме: автопід'їзд з бордюрами, дворове
покриття, пожежний резервуар, каналізаційний колектор, не увійшло до вартості
майна при формуванні статутного фонду ТОВ “Луцьк “Енергоремонт” при його
створенні в процесі корпоратизації підприємства “Райгропроменерго”. В
підтвердження зазначеного, позивачем подано аудиторський висновок від
18.01.2006 року, зроблений фірмою “Волинькоопаудит”, а вартості даного майна -
акт експертизи № 0-138 від 21.12.2005 року, проведеної Волинською
торгово-промисловою палатою.

Дане майно, на час прийняття
оскаржуваного рішення, не перебувало на балансі ТОВ “Макс Пласт”.

Відповідно до ч. 1 ст. 144 ЦК України
статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається з
вартості вкладів його учасників.

Товариство є власником: майна,
переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного)
капіталу; продукції, виробленої товариством в результаті господарської
діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не
заборонених законом (ч. 1 ст. 115 ЦК України, ч. 1 ст. 85 ГК України, ст. 12
Закону України “Про господарські товариства”).

Частиною 2 ст. 54 Закону України “Про
господарські товариства” передбачено, що учасник, який виходить із товариства з
обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна,
пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

При цьому, враховуючи, що ні статутом
Товариства, ні чинним законодавством не передбачено порядку та способів
визначення вартості частини майна, що підлягає виплаті, за аналогієї закону
слід застосувати норму ч. 1 ст. 149
Закону “Про господарські товариства”, відповідно до якої обсяг коштів,
що повинні бути виплачені, визначається згідно з балансом на день виходу.

Таким чином, чинне законодавство
ставить в залежність право особи, участь якої в товаристві припиняється, на
отримання вартості частини майна, пропорційної його частці у статутному
капіталі товариства, від його перебування на балансі Товариства на час
припинення його участі в товаристві.

В той же час слід зазначити, що
встановлення фактів правомірності чи неправомірності включення чи не включення
певного майна до статутного фонду товариства при його створенні, та передачі,
чи поставлення його на баланс товариства, виходить за межі судового розгляду по
даній справі, і може бути предметом окремого судового розгляду.

За наведеного, апеляційний суд вважає,
що в суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову  в частині стягнення 35772 грн., а тому
рішення місцевого загального суду в цій частині позову слід залишити без змін
як законне та обгрунтоване.

В силу ст.ст. 49, 99, 105 ГПК України
судові витрати по розгляду справи як в суді першої інстації, так і в суді
апеляційної інстанції, покласти на сторони пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
п.п. 3, 5 Прикінцевих положень Закону України “Про внесення змін до деяких
актів України щодо визначення підсудності справ з питань приватизації та
корпоративних спорів”, ст.ст. 12, 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський
суд,-

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1частково
задоволити.

2. Рішення Луцького міськрайонного суду
від 29.03.2007 року у справі № 2-964/2007 скасувати в частині відмови в позові
про стягнення 9307 грн. 11 коп. та прийняти в цій частині нове рішення, яким
позов задоволити. В решті рішення залишити без змін.

3
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Пласт “МАКС” (45701,
Волинська область, Луцький район, с.Великий Омеляник, вул. Набережна, 1) на
користь ОСОБА_1АДРЕСА_1) 93 грн. 07 коп. в відшкодування витрат по сплаті
державного мита за подання позовної заяви, 46 грн. 54 коп. в відшкодування
витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Луцькому міськрайонному
суду видати виконавчий документ на виконання даної постанови.

5. Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

6.
Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України в
порядку та строки встановлені статтями 109-110 Господарського процесуального
кодексу України.

7. Справу повернути в Луцький
міськрайонний суд Волинської області.

Головуючий-суддя
Городечна М.І.

Судді                               Юркевич М.В.

Кузь
В.Л.