АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем
України

13.12.2007  року                                                                      Справа № 13/559

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Баннової Т.М.

суддів
Бойченка К.І.

Семендяєвої
І.В.

за присутністю секретаря

судового засідання                             Міхальчук О.А.

та за участю

представників сторін:

від позивача
ОСОБА_1, дов. від 20.08.07 № 8083

від відповідача                           Михайлюк С.М.,
паспортНОМЕР_1 виданий Кам'янобрідським

РВУМВС України в Луганській області

розглянув у
відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                             ОСОБА_2, м.
Луганськ

на рішення

господарського суду                   Луганської області

від          10.10.2007

по справі                                         №
13/559 (суддя -Яресько Б.В.)

за позовом                                       ОСОБА_2,
м. Луганськ

до
відповідача
Товариства з обмеженою відповідальністю

„Моноліткомплект”, м. Луганськ

про
стягнення 78447 грн. 59 коп.

За
результатами розгляду апеляційної скарги Луганський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів, що призначена розпорядженням голови суду від
01.11.2007

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2 (далі
-ОСОБА_2.) звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про
стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю „Моноліткомплект” (далі
-ТОВ  „Моноліткомплект”) вартості частини
майна товариства у сумі 74266 грн. 62 коп. та частини прибутку одержаного
відповідачем у 2004 році в сумі 4180 грн. 97 коп.

У запереченнях на
відзив відповідача від 24.09.2007 позивач змінив предмет позову, та просив суд
стягнути з відповідача лише вартість частини майна товариства у сумі 74266 грн.
62 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від
10.10.2007  у задоволені позову
відмовлено.

Відмова у
задоволенні позову мотивована необґрунтованістю вимог  позивача, положеннями ст. 143 Цивільного
кодексу України, ст. 54 Закону України „Про господарські товариства”, ст. 29
Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців”, п. 8.1 Статуту ТОВ
„Моноліткомплект”.

За висновком суду
першої інстанції датою виходу учасника зі складу товариства є державна
реєстрація змін до установчих документів, пов'язана зі зміною складу
засновників юридичної особи, яка відповідно до ст. 29 Закону України „Про
державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців” здійснюється
на підставі рішення товариства про внесення змін до установчих документів,
нотаріально посвідченої копії заяви фізичної особи про вихід зі складу
засновників (учасників). Позивач до теперішнього часу залишається учасником
товариства, оскільки рішення про внесення змін до статутних документів
товариством не приймалося, державна реєстрація змін, пов'язана з виходом
позивача зі складу учасників, не відбувалася. Як зазначено судом за вказаних
обставин, зобов'язань щодо виплати позивачу вартості частини майна товариства,
пропорційно його частці у статутному капіталі у порядку, передбаченому ст. 54
Закону України „Про господарські товариства”, у товариства не виникло

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення та прийняти нове  про задоволення позову.

В обґрунтування вимог за апеляційною скаргою її заявник
посилається на неповне з'ясування місцевим господарським судом всіх обставин
справи, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та
процесуального права.

Скаржник вважає
нормативно необґрунтованим висновок суду відносно того, що датою виходу
учасника зі складу товариства є державна реєстрація змін до установчих
документів, пов'язана зі зміною складу засновників. Застосування судом першої
інстанції до регулювання порядку виходу учасників з товариства положень ст. 29
Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців” скаржник вважає помилковим, оскільки вищевказана норма, за
доводами скаржника, регулює правовідносини, що складаються у сфері державної
реєстрації змін до установчих документів юридичної особи між державним
реєстратором та юридичною особою, а не правовідносини з порядку виходу учасника
з товариства, які складаються між товариством та його учасником.

За твердженням
скаржника, місцевий господарський суд не звернув увагу на протокол засідання
засновників від 14.02.2005, який є юридичною формою рішення вищого органу
управління товариства і має обов'язковий характер як для учасників товариства
відповідно до п. 5.2 статуту  та ст. 11
Закону України „Про господарські товариства”, так і для виконавчого органу
товариства. Розрахунок вартості майна товариства, пропорційно частці ОСОБА_2,
передбачений вказаним протоколом судом першої інстанції від відповідача не
витребуваний, не надана судом і оцінка доводів позивача стосовно того, що він
після виходу з товариства (15.03.2005) ніколи не брав участі у загальних зборах
учасників товариства, тобто, за твердженням скаржника, у порушення ч. 1 ст. 43
Господарського процесуального кодексу України, суд не в повному обсязі оцінив
всі докази, що мають значення для справи, що потягло за собою прийняття
неправильного рішення.

Відповідач доводи заявника скарги оспорює, просить залишити
оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Як зазначає відповідач,
позивачем порушено норми діючого законодавства та положення Статуту відповідача
стосовно оформлення заяви про вихід з товариства, яка, на думку відповідача,
повинна бути нотаріально посвідченою та вручена не директору підприємства, а
загальним зборам учасників товариства.

Відповідач стверджує про недотримання позивачем при зверненні із
заявою про вихід зі складу учасників товариства трьохмісячного строку,
встановленого ст. 148 Цивільного кодексу України та  Статутом товариства, звертає увагу на зміст
протоколу засідання засновників від 14.02.2005 щодо варіантів виходу позивача
зі складу засновників товариства. За твердженням відповідача, позивач і після
15.03.2005 продовжував бути учасником товариства, приймав участь у його роботі,
що підтверджено протоколом загальних зборів учасників від 10.03.2006. Згідно
пояснень відповідача зміни до Статуту ТОВ
„Моноліткомплект” не внесені і до теперішнього часу позивач залишається
одним із засновників товариства.

Розглянув матеріали
справи, обговорив доводи апеляційної скарги, заслухав представників сторін,
дослідив правильність застосування судом першої інстанції при винесенні рішення
норм матеріального та процесуального права, Луганський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1
ст. 79 Господарського кодексу України господарськими товариствами визнаються
підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами
та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій
діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Згідно ч. 3 ст. 80
Господарського кодексу України товариством з обмеженою
відповідальністю є господарське товариство, що має статутний фонд, поділений на
частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе
відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном. Згідно ч. 1 ст.
13 Закону України „Про господарські товариства” вкладом до статутного
(складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні
папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову
оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до
положень ч. 2 ст. 79 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України
„Про господарські товариства” засновниками та учасниками товариства можуть бути
підприємства, установи, організації, а також громадяни, крім випадків,
передбачених законодавчими актами України.

Як вбачається зі Статуту ТОВ
„Моноліткомплект” дане товариство створено за рішенням загальних зборів
засновників (протокол від 30.01.2001 № 1) шляхом об'єднання майна учасників, у
тому числі і позивача, вклад якого складає 65899 грн. (13,210%).

Право на вихід учасника зі складу ТОВ  „Моноліткомплект” передбачено ст.ст. 116, 148
Цивільного кодекс України, ст. 88 Господарського кодексу України та п.п. 5.1,
8.1 Статуту цього товариства.

Відповідно до порядку, встановленого ч. 1 ст. 148 Цивільного
кодексу України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з
товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці
до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Згідно п. 7.1 Установчого
договору будь-хто з учасників має право вийти з товариства добровільно, але не
раніше трьох місяців з дати повідомлення інших учасників про свої наміри.

Позивачем право на вихід зі складу учасників відповідача
реалізовано шляхом звернення до директора ТОВ
„Моноліткомплект” із заявою від 15.12.2004, якою він просив вивести його
зі складу засновників ТОВ „Моноліткомплект” з 01.01.2005.

Відповідно до п. 10.1 Статуту ТОВ
„Моноліткомплект”  виконавчим
органом товариства, що здійснює поточне керівництво діяльністю товариства, є
Дирекція товариства, яку очолює директор. Отже, з врахуванням вказаних положень
Статуту ТОВ  „Моноліткомплект”  доводи відповідача стосовно неправомірності
звернення позивача із заявою про вихід з товариства до директора підприємства
не можуть бути прийняті до уваги.

Заява позивача про вихід зі складу засновників ТОВ
„Моноліткомплект” розглянута на засіданні засновників товариства 14.02.2005. За
результатами розгляду вказаної заяви позивача зборами засновників було прийнято
рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 Як зазначено у протоколі зборів
засновників від 14.02.2005 датою виходу ОСОБА_2 зі складу засновників ТОВ
„Моноліткомплект” слід вважати 15.03.2005 з врахуванням положень Цивільного
кодексу України щодо можливості виходу учасника зі складу товариства не раніше
ніж за три місяця після попередження про вихід.

З огляду на викладене посилання відповідача на звернення позивача
із заявою, у якій зазначено дату його виходу зі складу засновників без
дотримання положень ст. 148 Цивільного кодексу України щодо трьохмісячного
строку, також не може бути прийнято до уваги.

Твердження відповідача про те, що позивач до теперішнього часу є
учасником товариства спростовуються заявою позивача про вихід з товариства та
протоколом загальних зборів учасників ТОВ „Моноліткомплект” від 14.02.2005,
яким вищим органом товариства задоволено заяву позивача та визначено дату
виходу ОСОБА_2 зі складу засновників -15.03.2005. Рішення засновників за цим
протоколом стосовно розрахунку вартості майна пропорційно долі ОСОБА_2 та
прийняття рішення стосовно обміну акцій ОСОБА_2 в  ТОВ „Моноліткомплект” на акції ОСОБА_3. в ТОВ
„МСС № 2”, ТОВ „Спецбуд”, ТОВ „Моноекс”, ТОВ „Аква”, на що посилається
відповідач, факту виходу позивача зі складу засновників ТОВ „Моноліткомплект”
не спростовує.

На засіданні 14.02.2005 засновниками прийнято рішення про те, що у
разі якщо обмін корпоративними правами узгоджений не буде, виплатити ОСОБА_2
вартість частини майна ТОВ „Моноліткомплект” пропорційно його долі грошима у
строки, встановлені законодавством України.

Протокол зборів засновників від 14.02.2005 ніким не оспорений та в
установленому законом порядку недійсним не визнаний.

Доводи ТОВ
„Моноліткомплект” стосовно того, що ОСОБА_2. до теперішнього часу є
учасником товариства не доведені належним чином відповідно до ст. 33
Господарського процесуального кодексу України, згідно якої кожна сторона
повинна  довести  ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв'язку з виходом позивача зі складу товариства 15.03.2005,
протокол загальних зборів засновників ТОВ „Моноліткомплект” від 10.03.2006, на
який посилається відповідач, не може бути прийнятий до уваги.

Позивач свою участь
у роботі товариства після виходу зі складу засновників, у тому числі участь у
зборах засновників 10.03.2006, оспорює.

Висновок суду першої інстанції стосовно дати виходу учасника зі
складу товариства судова колегія вважає помилковим.

Статтею 148 Цивільного кодексу України та статтею 10 Закону
України „Про господарські товариства” передбачено право учасника у
встановленому порядку в будь-який час добровільно вийти з товариства,
повідомити товариство про свій вихід не пізніше чим за три місяці до виходу.
Вказане право учасника на вихід залежить тільки від його волевиявлення і
необмежено будь-якими умовами, у тому числі і необхідністю внесення відповідних
змін до установчих документів товариства.

Відповідно до ст. 148 Цивільного кодексу України учасник повинен
повідомити товариство про свій вихід, при цьому обов'язок учасника по
нотаріальному оформленню заяви про вихід з товариства при передачі її
виконавчому органу товариства, або уповноваженому на це учаснику чи працівнику
товариства, а не тільки зборам учасників, про що стверджує відповідач,
законодавством не встановлений.

Частина 3 статті 29 Закону України „Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб підприємців”, на яку посилається відповідач та
якою обґрунтовано оскаржуване рішення суду першої інстанції, стосується
обов'язків юридичної особи з надання державному реєстратору документів,
необхідних для внесення змін до установчих документів товариства, пов'язаних зі
зміною складу засновників (учасників) та не стосується моменту виходу учасника
з товариства.

У додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу від
11.12.2007 відповідач ставить під сумнів підпис позивача на заяві про вихід зі
складу засновників товариства та зазначає про неможливість проведення з
позивачем розрахунку за відсутністю з цього питання спеціального закону.
Вказані доводи не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства. Як
вже зазначено за постановою, заява позивача про його вихід з товариства
розглянута на засіданні засновників 14.02.2005 за участю позивача.

Вихід учасника з
товариства зумовлює припинення корпоративних відносин між учасником і
товариством. Внаслідок виходу учасника у товариства виникає обов'язок щодо
здійснення з ним розрахунків відповідно до положень  ч. 1 ст. 54 Закону України „Про господарські
товариства”, якою передбачено, що при виході учасника з товариства
з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата
провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і
в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства
вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Аналогічні
положення містить і п. 8.1 Статуту ТОВ „Моноліткомплект”. Виплата позивачеві
вартості частини майна пропорційно його долі передбачено і рішенням засновників
за протоколом від 14.02.2005. Розрахунок вартості майна згідно протоколу
відповідачем не здійснений, контрозрахунок суми позову відповідачем на вимогу суду
не наданий.

Враховуючи
викладене, судова колегія вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають
задоволенню. Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних
вимог підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог
ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі
підлягають віднесенню на відповідача.

Керуючись ст. ст.
33, 43, 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у
складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення господарського суду Луганської області від 10.10.2007 по справі №
13/559 задовольнити.

2. Рішення
господарського суду Луганської області від 10.10.2007 по справі № 13/559
скасувати.

3. Позов
задовольнити в повному обсязі.

4.Стягнути з
Товариства з обмеженою відповідальністю „Моноліткомплект”, м. Луганськ, вул.
Дачна, буд.1, ідентифікаційний код 3137591, на користь ОСОБА_2, що мешкає за
адресою: м. Луганськ,АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2 вартості частини
майна товариства у сумі 74266 грн. 62 коп., витрати по сплаті держмита за
подання позову та апеляційної скарги у загальній сумі 1176 грн. 72 коп. та
витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн.

Доручити господарському суду Луганської області надати відповідний
наказ.

Відповідно ч. 3,
ч. 5 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає
законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя
Т.М.Баннова

Суддя
К.І.Бойченко

Суддя
І.В. Семендяєва