СУД
ПОСТАНОВА

Іменем
України

01.10.2007

Справа №2-30/8000-2007А

Господарський суд Автономної
Республіки Крим у складі :

Головуючого судді Ловягіної Ю.Ю.

Секретаря судового засідання
Золотарьової А.В.

З участю представників сторін:

Від позивача - ОСОБА_2, за дов. від
16.05.2007 р. у справі.

Від відповідача - Булат, за дов.
від 10.02.2007 р. № 1550/9/10 - 0.

розглянувши адміністративну справу

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - ОСОБА_1,АДРЕСА_1

до відповідача Державної податкової
інспекції в м. Сімферополь, м. Сімферополь, вул. М. Залкі, буд. 1/9.

Про визнання протиправними дій
відповідача по реєстрації позивача як платника ПДВ 03.06.2005 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - СПД ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду АР Крим з позовом про визнання протиправними дій ДПІ в м.
Сімферополь по реєстрації позивача як платника ПДВ 03.06.2005 р.

Свої вимоги позивач пояснює тим, що
відповідач всупереч вимогам чинного законодавства зареєстрував позивача як
платника ПДВ, що призвело до порушень його прав та інтересів. Зокрема, позивач
зазначає, що 19.04.2005 р. їм до ДПІ в м. Сімферополь була подана заява про
реєстрацію платником ПДВ. На підставі п. 9.5. ст. 9 Закону України «Про податок
на додану вартість» податковий орган зобов'язаний видати заявнику (відправити
поштою) свідоцтво про податкову реєстрацію такої особи протягом 10 днів від дня
отримання реєстраційної заяви. Однак позивач не одержав свідоцтва у вказаний
термін. 26.04.2005 р. позивач подав до ДПІ заяву про відзив своєї заяви про
реєстрацію платником ПДВ, дана заява була зареєстрована в ДПІ. Оскільки позивач
у встановлений законом строк відповіді від ДПІ не отримав, то вважав себе не
платником ПДВ.

В цей період позивач був на
спрощеній системі оподаткування, а тому вважає, що на підставі п.п. 2.3.1. п.
2.3. ст. 3 Закону України «Про податок на додану вартість» взагалі не повинен
був реєструватися як платник ПДВ незалежно від загальної суми здійснених ним
операцій  з поставки товару.

Відповідач у відзиві від 02.06.2007
р. № 11729/9/10 - 0 проти позову заперечує з підстав, що СПД ОСОБА_1 правомірно
був зареєстрований як платник ПДВ на підставі п.п. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2 Закону України
«Про податок на додану вартість», про що було видано свідоцтво від 03.06.2005
р. Крім того, відповідач зазначає, що на підставі заяви від 19.04.2005 р.
позивач був зареєстрований як платник ПДВ. Заява від 26.04.2005 р. надійшла до
ДПІ, однак не підлягала задоволенню, оскільки норма п.п. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2
Закону України «Про податок на додану вартість», яка діяла на то момент, не
давала можливості ДПІ скасувати реєстрацію позивача в якості платника ПДВ, тому
що підприємець був зобов'язаний зареєструватися як платник ПДВ.

Після того як змінилася редакція
норми п.п. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»
на підставі заяви позивача від 18.08.2005 р., він був знятий з реєстрації як
платник ПДВ.

Окремо представник ДПІ звертає
увагу, що за період з червня по серпень 2005 р. позивач подавав декларації з
податку на додану вартість.

Дослідивши представлені докази,
заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що вимоги позивача не
підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з даними звітів СПД ОСОБА_1
як платника єдиного податку за перший квартал 2004 р. обсяг виручки від
реалізації товарів за звітний квартал наростаючим підсумком з початку дії
свідоцтва про сплату єдиного податку в календарному році становив - 72061,0
грн., за четвертий квартал 2004 р. - 482672,0 грн., за перший квартал 2005 р. -
149984,0 грн. (а.с. 30, 31, 41).

Так, за останні 20 місяців загальна
сума від здійснення операцій з поставки товарів (послуг) СПД ОСОБА_1 становить
704717,0 грн.

Згідно з п.п. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2
Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції Закону на період з
31.03.2005 р. по 01.06.2005 р.) особа підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку в разі, коли загальна сума від здійснення операцій з поставки
товарів (послуг), у тому числі з використанням локальної або глобальної
комп'ютерної мережі, що підлягають оподаткуванню згідно з цим Законом,
нарахована (сплачена, надана) такій особі або в рахунок зобов'язань третім
особам, протягом останніх дванадцяти календарних місяців сукупно перевищує
30000,0 грн. (без урахування податку на додану вартість) незалежно від того,
який режим оподаткування використовує така особа згідно із законодавством.

На підставі даної норми 19.04.2005
р. позивач подав до ДПІ реєстраційну заяву платника податку на додану вартість
НОМЕР_1 (а.с. 17).

26.04.2005 р. позивач скерував на
адресу відповідача заяву, якою просив вважати недійсною раніше подану заяву про
реєстрацію як платника ПДВ (а.с. 19). Заява була зареєстрована в ДПІ за
НОМЕР_2, що підтверджується представником відповідача та вбачається з
матеріалів справи. Однак листом від 03.06.2005 р. ДПІ сповістила позивача про
те, що така заява не підлягає розгляду, оскільки не відповідає нормам
законодавства.

Згідно із свідоцтвом з 03.06.2005
р. позивач - СД ОСОБА_1 був зареєстрований як платник ПДВ (а.с. 21). Дане
свідоцтво було направлено на його адресу 06.06.2005 р. рекомендованою
кореспонденцією, однак повернулося 13.07.2005 р. у зв'язку зі спливом строку
зберігання (а.с. 20).

Посилання позивача на те, що згідно
з Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 р. № 727/98 суб'єкт
малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на
додану вартість не можуть бути прийняті до уваги, оскільки норма п.п. 2.3.1 п.
2.3. ст. 2 Закону України «Про податок на додану вартість»  в редакції на день виникнення спору на
19.04.2005 р. прямо вказує на осіб, які підлягають обов'язковій реєстрації, і
Закон, зокрема, посилається на те, що немає значення, який режим оподаткування
використовує така особа, спрощену систему оподаткування або загальний режим.

Також не приймаються до уваги
доводи позивача на п.п. 7.2.4. п. 7.2. ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» в редакції на період з 31.03.2005 р. по 01.06.2005 р., що СПД
які перейшли на спрощену систему оподаткування втрачають право на нарахування
податку, податковий кредит та складання податкової накладної, та т.інш., а тому
СПД ОСОБА_1 не може бути платником ПДВ.

Проте, позивач невірно трактує дану
норму. Дана норма вказує на право осіб, які зареєстровані як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону, на нарахування податку,
складання податкових накладних і т.інш..

Позивач - СПД ОСОБА_1 був належним
чином зареєстрований як платник ПДВ, тому дана норма розповсюджується на нього
в частині прав як для платника ПДВ.

На підтвердження цього, з
матеріалів справи вбачається, що СПД ОСОБА_1 як платник податку на додану
вартість подавав до ДПІ декларації за липень та серпень 2005 р. (а.с. 32, 33).

Законом України «Про внесення змін
до деяких законів України» від 03.06.2005 р. № 2642 були внесені зміни в п.п.
2.3.1 п. 2.3.  ст. 2 Закону України «Про
податок на додану вартість», були виключені слова «незалежно від того, який
режим оподаткування використовує така особа згідно із законодавством».

Дані зміни набрали законної сили з
30.06.2005 р.

Таким чином, з 30.06.2005 р.
незважаючи на те, який буде обсяг виручки від здійснення операцій з поставки
товарів (послуг), Закон визначив, що, СПД які знаходяться на спрощеній системі
оподаткування, не реєструються як платники ПДВ.

Оскільки в 2005 р. позивач був
зареєстрований як платник єдиного податку (а.с. 36), на підставі його заяви від
18.08.2005 р. ДПІ виключила його з реєстру платників ПДВ.

З приведених підстав, суд вважає,
що немає підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів
неправомірності дій ДПІ.

Слід звернути увагу, що доводи
позивача про те, що ДПІ зареєструвало позивача як платника ПДВ з порушенням 10
- денного строку, встановлено п. 9.5. ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» обґрунтовані. Однак таке недотримання вимог законодавства не
тягне за собою порушень прав позивача щодо реєстрації його як платника ПДВ, а
тому судом не беруться до уваги під час розгляду спору.

Крім того, слід зазначити, якщо дії
ДПІ в цілому узгоджуються з вимогами чинного законодавства і відповідно до
обставин що склалися є вірними по суті, то окремі порушення процедури
реєстрації позивача як платника ПДВ не можуть бути підставою для визнання дії
ДПІ неправомірними, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі здійснені з нею документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до п. 3 ст. 160 КАС
України, вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому
засіданні 01.10.2007 р., постанова складена та підписана суддею 08.10.2007 р.

Керуючись ст. ст. 71, 94, 158 -
161, п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1.          У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР
Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний
строк з дня її проголошення, з подальшим поданням апеляційної скарги на
постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження
та в порядку передбаченому ч. 5 ст. 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі
неподання відповідної заяви (ст. 254 КАС України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим
Ловягіна Ю.Ю.