ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" липня 2007 р.
14:15
Справа №  8/387/07

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області,

у складі судді Гриньової Т.В.,

при секретарі Сербіні К.Л.,

за участю представників:

позивача –Загороднюк Є.В. по дов. № 9776/9/10-011 від 12.03.2007р.;

відповідача –1 –Михайлюк М.А. по дов. від 19.06.2007р.,

представник відповідача - 2 у судове засідання не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Державної податкової інспекції (ДПІ) у Центральному районі м. Миколаєва,

54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 24,

до товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “Техноконтракт”,

54000, пр. Леніна, 101,

та товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) “Руна-Трейд”,

54018, м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 51а, кв. 3,

про застосування наслідків нікчемності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою № 20332/9/10-011 від 29.05.2007р. про застосування наслідків нікчемності правочину, зокрема договору про надання консалтингових послуг № 01-06/05 укладеного 27.06.2005р. між ТОВ “Техноконтракт” (далі –відповідач - 1) та ТОВ “Руна -Трейд” (далі –відповідач - 2), при цьому позивач просить суд застосувати наслідки нікчемності правочинів, передбачені ст. 208 ГК України: стягнути з відповідача –2 вартість всього отриманого з відповідача –1 за договором № 01-06/05 від 27.06.2005р. в сумі 840600 грн. на користь відповідача –1, а також стягнути з відповідача –1 вартість всього отриманого з відповідача –2 за договором № 01-06/05 від 27.06.2005р. в сумі 840600 грн. в доход держави.

Про час і місце судового засідання сторони повідомлені належним чином.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач –1 проти позову заперечує, при цьому зазначає, що зміст  договору № 01-06/05 від 27.06.2005р. не протирічить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, тому його не можна вважати нікчемним. Крім цього, відповідач –1 зазначає, що при виконанні вказаного договору він не знав і не міг знати про те, що відповідач –2 за вересень та листопад 2005 року звітував з нульовими показниками і відповідно не сплачував свої податкові зобов’язання. Також відповідач - 1 посилається на те, що він є сумлінним платником податків, своєчасно звітує за результатами своєї господарської діяльності, не має заборгованості з податків та інших передбачених законодавством обов’язкових бюджетних платежів та зборів, отже з його боку відсутні жодні ознаки умислу на здійснення правочину з метою, завідомо суперечній інтересам держави і суспільства, а саме ухилення від оподаткування. Крім того, сума 840600 грн. є сумою фактично понесених витрат відповідачем –1 у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснених як компенсація вартості послуг, які придбано для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. Дана сума була відповідно до ст. 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” віднесена до валових витрат підприємства. Також відповідачем –1 у повній відповідності до вимог Закону України “Про податок на додану вартість” було сформовано податковий кредит та податкові зобов’язання з податку на додану вартість згідно податкових накладних, виданих на виконання договорів № 01-06/05 від 27.06.2005р.

Відповідач - 2  правом участі у судовому засіданні не скористався, позов не заперечив і не спростував.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача –1,  господарський суд дійшов висновку про відмову в позові. Висновок суду ґрунтується на такому:

31.05.2006р. ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва було складено акт № 85/23-600/30083772 про результати виїзної планової перевірки ТОВ “Техноконтракт”, в якому встановлено таке: 27.06.2005р. між відповідачами укладено договір № 01-06/05 про надання консалтингових послуг, на виконання умов якого ТОВ “Руна-Трейд” надано послуги, що підтверджено актами виконаних робіт від 30.09.2005р. на суму 435600 грн., від 30.11.2005р. на суму 171000 грн., від 30.12.2005р. на суму 234000 грн.

ТОВ “Руна-Трейд” на адресу ТОВ “Техноконтракт” були виписані податкові накладні: № 30/9/1 від 30.09.2005р. на суму 435600 грн.; № 30/11-05 від 30.11.2005р. на суму 171000 грн.; № 31/12-05 від 30.12.2005р. на суму 234000 грн. Розрахунки між підприємствами проведено в безготівковій формі на суму 606600 грн.

Позивач вважає укладену між відповідачами угоду нікчемною і просить застосувати наслідки її недійсності згідно ч.1 ст.208 ГК України.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається таке.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 11.12.2006р. по справі № 16/515/06 було визнано недійсними установчі документи ТОВ “Руна-Трейд” з дати реєстрації та свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ з дня його видачі.

В постанові суду зазначено, що підприємство відсутнє за місцем реєстрації,  установчі документи зареєстровані на підставну особу, що підтверджується поясненнями  громадянки Рукавиці Н.О., яка згідно установчих документів є керівником ТОВ “Руна -Трейд”.

Вказані обставини,  на думку позивача, вказують на те, що вчинення правочинів з боку ТОВ “Руна-Трейд” без подання податкової звітності та сплати податків свідчить про наявність наміру приховування прибутків від оподаткування, тобто про діяльність, що суперечить інтересам держави.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тому позивач звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Стаття 215 ЦК України розрізняє нікчемні та оспорювані правочини. Так, нікчемним визнається правочин, якщо його недійсність встановлена законом. Оскільки недійсність таких правочинів визначена безпосередньо у правовій нормі, то вони вважаються недійсними з моменту їхнього укладання, незалежно від пред’явлення позову та рішення суду. Тобто в цьому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Іншим видом недійсних правочинів є оспорювані правочини. Їх відмінність від нікчемних полягає в тому, що оспорювані правочини припускаються дійсними, проте їх дійсність може бути оспорена стороною правочину або іншою зацікавленою особою.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на те, що укладена між відповідачами угода, вчинена з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства, тобто підпадає під дію ч. 1 ст. 207 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить  інтересам держави  і  суспільства,  або  укладено  учасниками  господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб’єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу  державної  влади  визнано  судом недійсним повністю або в частині.

Вказана норма закону не тільки не містить прямої вказівки на нікчемність правочину укладеного з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави, а навпаки, вказує на його оспорюваність.

За таких обстави, суд вважає безпідставними твердження позивача про нікчемність угоди укладеної між відповідачами.

Що стосується наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 1 ст. 208 ГК України, то їх застосування  передбачено у разі визнання  господарського зобов’язання недійсним.

Оскільки такі вимоги позивачем у позові не ставились, доказів визнання у судовому порядку недійсною, укладеної між відповідачами угоди, позивачем не надано, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 87, 94, 98, 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В позові відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанову може бути оскаржено в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя
Т.В.Гриньова