ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2007 р.
№ 05-6-25/223

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого
Добролюбової Т.В.

суддів
Гоголь Т.Г.,  Швеця В.О.

за участю представників сторін
позивача

відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу

Куцький С.С. дов. від 03.04.07 № 52
Шкоропард О.В. дов. від 30.05.07 №77
Калусенко В.В. дов.від 14.03.07№20/5-4-117

Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва

на постанову
Київського апеляційного господарського суду

від
11.07.2007 року

у справі
господарського суду
№ 05-6-25/223
міста Києва

за позовом
Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва

до
Міністерства промислової політики України

про стягнення
бюджетної заборгованості у сумі 62580913грн.

Державна податкова інспекція у Солом'янському районі міста Києва  звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства промислової політики України про стягнення 62580913 грн. заборгованості перед державним бюджетом.

Господарський суд  міста Києва ухвалою від 29.03.2007 року ( суддя Морозов С.М.) відмовив у прийнятті позовної заяви на підставі пункту 1 частини 1   статті   62   Господарського   процесуального   кодексу  України  з

Доповідач Гоголь Т.Г.

посиланням на те, що позовна заява не підлягає розгляду в господарських

судах України. Суд зазначив, що Державна податкова  інспекція у Солом'янському районі міста Києва, як суб’єкт владних повноважень, має звертатись з даним позовом до окружного адміністративного суду у встановленому  Кодексом адміністративного судочинства України порядку.

Київський апеляційний господарський суд постановою від 11.07.2007  року   ( судді Мартюк А.І., Зубець Л.П., Лосєв А.М.) ухвалу господарського суду від 29.03.2007 року залишив без змін, з тих самих підстав.

Державна податкова інспекція у Солом'янському районі міста Києва  звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва  від 29.03.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від  11.07.2007  року, зобов'язати господарський суд  міста Києва  прийняти позовну заяву та розглянути справу по суті, посилаючись на те, що оскаржувані судові акти прийняті з порушенням норм процесуального права, а саме статей 1, 2, 62  Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв’язку з наданням відповідачу кредиту на підставі кредитних угод № 3-09-505/958 та №1 від 10.04.1995 року та, відповідно, носять господарський характер, отже спір повинен розглядатись в господарському суді.

Міністерство промислової політики України не скористалося своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування норм процесуального права, касаційна інстанція вважає, що касаційна скарга не підлягає   задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України  суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо  заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи  (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють  підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб’єкта підприємницької діяльності (далі –підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, громадяни, що не є суб’єктами підприємницької діяльності.

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України визначена підвідомчість справ господарським судам.

з 1 вересня 2005 року набрав чинності Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб’єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту З частини І  статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів.

Пункт 14 статті З Кодексу адміністративного судочинства України дає визначення адміністративного договору, згідно з яким це - дво- або багатостороння угода, зміст якої складають права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди.

3 лютого 1995 року між Міністерством фінансів України та Міністерством промисловості України ( правонаступником якого, відповідно до Указу Президента України від 25.07.1997 року № 701/97  є Міністерством промислової політики України)  укладено договір про надання Міністерству промисловості України фінансової допомоги на кредитній основі в розмірі 6000млрд. крб. для погашення заборгованості за вугілля та енергоносії.

Договір № 3-09-505/95, між двома суб'єктами владних повноважень - Міністерством фінансів України та Міністерством промислової політики України —укладено на виконання Урядової телеграми від 03.02.1995 року № 09-407/003-02/95.

Дана телеграма уряду направлена на вирішення суспільних (загальнодержавних) потреб.

Тому спір, який виник з приводу виконання даного договору, відноситься до компетенції адміністративних судів.

Зважаючи на викладене,  судова колегія погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що даний спір  підлягає вирішенню в Київському окружному адміністративному суді, утвореному за Указом Президента України від 16.11.2004 року № 1417 "Про утворення місцевих та апеляційних адміністративних судів, затвердження їх мережі та кількісного складу суддів"  (із змінами і доповненнями, внесеними Указом Президента України від 16 травня 2007 року N 417/2007), а позовна заява –поверненню на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України  як така, що не підлягає розгляду в господарських судах України

Наведене спростовує доводи, викладені в касаційній скарзі Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва.

Попередні судові інстанції  вірно застосували приписи чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а відтак у касаційної інстанції відсутні підстави для зміни чи скасування ухвалених у справі судових актів.

З  огляду  на  зазначене, керуючись статтями  108,    1115 ,  1117 , 1119,  11111 Господарського процесуального кодексу  України, Вищий  господарський суд  України

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду міста Києва від 29.03.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2007 року  у справі  № 05-6-25/223 залишити без змін, а касаційну скаргу  Державної податкової інспекції у Солом'янському районі міста Києва –без задоволення.

Головуючий        суддя                                                   Т. Добролюбова

Судді                                                                                 Т.Гоголь

В.Швець