СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02.04.07
Справа  13/079-07

позовом  Державного підприємства «Поліграфічний
комбінат «Україна»по виготовленню цінних паперів, м. Київ

до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Немішаєве

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу

Суддя   С.Ю. Наріжний

Представники:

Від
позивача: Козир А.О.-довіреність;

Від
відповідача : не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство
«Поліграфічний комбінат «Україна»по виготовленню цінних паперів звернулось з
позовом до  Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору №210 від 04.10.2006 р. з моменту його
укладення із застосуванням наслідків недійсності правочину та повернення 23400
грн. одержаних відповідачем за даним договором.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір суперечить Закону
України „Про закупівлію товарів, робіт і послуг за державні кошти” оскільки був
укладений без проведення тендеру. Крім того, ще однією підставою визнання
договору недійсним є введення відповідачем позивача в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, а саме те, що відповідач не є безпосереднім розробником
програмного забезпечення, що було предметом спірного договору.

28.02.2007 р. представник позивача
надав суду письмові пояснення по справі в яких позовні вимоги підтримав та
навів додаткові обґрунтування правомірності своїх позовних вимог.

12.03.2007 р. представник
відповідача надав суду заяву про залучення до участі у справі Тендерну палату
України на стороні позивача, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору для з'ясування питання щодо дотримання процедур
державних закупівель при укладенні сторонами договору №210 від 04.10.2006 р.
Заява залишається судом без задоволення як необґрунтована в зв'язку з тим, що
рішення по даній справі ні як не може вплинути на права Тендерної палати
України оскільки вона не є стороною спірного договору, а також на обов'язки
щодо будь-якої із сторін оскільки не приймала участь при укладанні такого
договору.

За клопотанням представника
відповідача заявленого 12.03.2007 р. судовий розгляд справи з 12.03.2007 р.
здійснювався з фіксацією судового процесу технічними засобами.

15.03.2007 р. представником
відповідача подано клопотання про призначення судово-технічної експертизи
доказів наданих позивачем, а саме -роздруківок електронного листа та інформації
з Інтернет сайту. Клопотання обгрунтовано необхідністю встановлення
достовірності зазначених доказів. Враховуючи матеріали справи, мотиви
клопотання та положення ст.ст. 32-34, 41, 43 Господарського процесуального
кодексу України  зазначене питання  відноситься до правового і оцінки доказів, що
є прерогативою суду, у зв'язку з чим клопотання залишено без задоволення. Крім
того, зазначене в клопотанні питання стосується лише однієї з підстав недійсності
договору зазначеної в позові, натомість позивачем заявлені ще й інші підстави.

Ухвалою голови господарського суду
Київської області Грєхова А.С. від 16.03.2007 р. заяву представника відповідача
про відвід судді Наріжного С.Ю. у справі №13/079-07 залишено без задоволення.

28.03.2007 р. представник
відповідача надав суду відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнає з
тих підстав, що укладення договору №10 від 04.10.2006 р. без застосування
процедур закупівлі, передбачених Законом України „Про закупівлію товарів, робіт
і послуг за державні кошти” відбулось на законних підставах оскільки сторони
домовились про виконання відповідачем не послуг, як зазначає позивач, а робіт
та крім того, спірний договір відповідає загальним положенням про підряд.

В судових засіданнях 12.03.2007 р.
оголошувалась перерва до 15.03.2007 р. на 14.30, 15.03.2007 р. оголошувалась
перерва до 28.03.2007 р. на 12.45, 28.03.2007 р. оглошувалась перерва до
02.04.2007 р. на 15.00 про що сторони були належним чином повідомлені.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників позивача та відповідача  судом встановлено наступне:

04.10.2006 р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір №210 (далі -договір). Відповідно до п. 1.1
позивач доручає, а відповідач приймає на себе роботи з розробки програмного
забезпечення -автоматичної системи „облік договорів” згідно технічного завдання
для впорядкування системи обліку договорів, чіткого контролю за їх укладенням
та спрощення виконання договірних зобов'язань між сторонами.

Відповідно до п. 2.1 договору
оплата за роботи здійснюється позивачем шляхом перерахування грошових коштів на
рахунок відповідача в наступному порядку: 50% вартості робіт в сумі 23400 грн.
протягом п'яти днів з дня підписання договору та 50% залишкової вартості робіт
в сумі 23400 грн. протягом п'яти днів з моменту підписання повноважними
представниками сторін акту приймання-передачі виконаних робіт.

На виконання умов договору позивач
згідно платіжного доручення №881 від 05.10.2006 р. перерахував відповідачу
23400 грн.

Згідно з ч. 7 ст.179 Господарського
кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими
Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України
та іншими нормативно-правовими актами.

Позивач зазначає, що договір
укладений з порушенням вимог законодавства України, що діяло на момент його
укладення.

Судом встановлено, що згідно Статут
позивача останній є державним комерційним підприємством, що діє на основі
державної власності та створений відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів
України від 20.05.1992 р. №294-р.

Відповідно до п.1 ст. 2 Закону
Україна „Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” від 22 лютого
2000 року N 1490-III  (далі -Закон) цей
закон застосовується до всіх закупівель товарів, робіт і послуг, що повністю
або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість
закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 30 тисяч
гривень, а робіт - 300 тисяч гривень.

Визначення терміну державні кошти
зазначено в ст. 1 Закону № 1490-III
згідно якої державними коштами, зокрема є кошти державних підприємств,
якими і є позивач.

Таким чином на момент укладення
сторонами спірного договору правовідносини сторін були врегульовані нормами
Закону  № 1490-III.

Оскільки предметом договору є
розробка програмного забезпечення та як кінцевий результат закупівля позивачем
програмного забезпечення відповідача, то суд приходить до висновку, що предмет
договору підпадає під поняття „послуги” визначене у ст. 1 Закону № 1490-III.
Твердження відповідача про те, що в договорі сторони визначили, що відповідачем
надавались позивачу роботи не приймаються судом до уваги оскільки в контексті
абз. 9 ст. 1 Закону № 1490-III вони підпадають під поняття „послуги”.  Суд також звертає увагу відповідача, що
роботи згідно вказаного вище Закону це- проектування, будівництво нових,
розширення, реконструкція, капітальний ремонт та реставрація об'єктів і споруд
виробничого і невиробничого призначення, технічне переоснащення діючих
підприємств, а також супровідні роботам послуги, у тому числі геодезичні
роботи, буріння, сейсмічні дослідження, аеро-та супутникова фотозйомка та інші
послуги, які включаються до кошторисної вартості робіт, якщо вартість виконання
цих послуг не перевищує вартості самих робіт. Тобто визначення робіт по
договору ніяк не ототожнюється з таким визначенням у Законі № 1490-III.

Відповідно до п. 4 ст. 2 Закону №
1490-III забороняється укладання договорів, які передбачають витрачання державних
коштів, та/або оплата розпорядником державних коштів товарів, робіт і послуг
до/без проведення процедур, передбачених цим Законом.

Проаналізувавши вищезазначене
законодавство суд вважає, що укладення договору на суму 46800 грн. без
проведення відповідних процедур (тендеру) передбачених Законом № 1490-III є
неправомірним оскільки суперечить п.п 1, 4 ст. 2 Закону.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного
законодавства.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину
стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Укладений між позивачем та
відповідачем договір №210 від 04.10.2006 р. суперечить вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК
України, а тому враховуючи вищенаведене, вимога позивача про визнання недійсним
такого договору є  правомірною і
обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ЦК України
у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість
того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оскільки як зазначено вище договір
згідно якого позивач перерахував відповідачу передоплату в сумі 23400 грн.
визнаний судом недійсним з підстав наведених вище, то і вимога позивача про
застосування реституції, а саме зобов'язання відповідача повернути одержані
23400 грн. в рамках договору №210 від 04.10.2006 р. є обґрунтованою та підлягає
задоволенню повністю. Беручи до уваги той факт, що  акт приймання-передачі виконаних робіт по
договору сторонами не підписувався, а отже програмне забезпечення позивачу не
передавалось, то наслідки недійсності правочину до позивача не застосовуються.

Витрати по сплаті державного мита
відповідно до ст.49 ГПК України та витрати по сплаті послуг за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу відповідно до ст. 44 ГПК
України покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 44,49, 82-85 ГПК України,  -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Визнати недійсним договір №210 від
04.10.2006 р. з моменту його укладення.

3.          Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (07853, Київська область, Бородянський р-н, смт. Немішаєве, АДРЕСА_1;
код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства Поліграфічний комбінат
„Україна” по виготовленню цінних паперів (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська
38-44; код  16286441) 23400 (двадцять три
тисячі чотириста) грн.. передоплати, державне мито у сумі 319 (триста
дев'ятнадцять) грн. та 118 (сто вісімнадцять)
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Суддя
Наріжний С.Ю.