КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2007                                                                                           № 23/227б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Коваленка В.М.

суддів:            Вербицької О.В.

Гарник Л.Л.

при секретарі:           Семеняк Т.В.

За участю представників:

від ініціюючого кредитора – не з’явились;

від боржника – не з’явились;

від Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва – Куракін Ю.В. (довіреність № 12206/9/10-009 від 19.09.2006 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м.Києва

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 08.08.2007

у справі № 23/227б (Демидова А.М.)

за заявою                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Андрос"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Тріонікс"

про                                                  визнання банкрутом

Суть ухвали і скарги:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08 серпня 2007 року, яка прийнята у справі № 23/227-б (суддя – Демидова А.М.), за заявою товариства з обмеженою відповідальністю “АНДРОС” (надалі – Кредитор, Товариство №1) до товариства з обмеженою відповідальністю “ТРІОНІКС” (надалі – Боржник, Товариство №2) про визнання останнього банкрутом, затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Боржника. При цьому, Боржник ліквідований, а провадження у справі припинено. Також, органи державної реєстрації та податкові органи зобов’язані відповідно провести державну реєстрацію припинення Товариства №2 та зняти останнє з податкового обліку (а. с. 42-43).

Державна податкова інспекція у Печерському районі м. Києва (надалі - Інспекція), не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та доповненнями до неї, в яких просить скасувати зазначену ухвалу, а справу направити до господарського суду м. Києва для розгляду в новому складі суду (а.с. 46-48, 57-59).

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення Кредитора та Боржника про дату і час судового засідання по розгляду апеляційної скарги Інспекції, що підтверджується ухвалою від 10.12.2007 року (а.с. 76-77) з відміткою (на зворотному боці) про направлення копій даної ухвали сторонам та скаржнику у справі, копією зазначеної ухвали з поштовим конвертом, яка була направлена Товариству №1 та повернулась на адресу суду (а.с. 78-80), а причини неявки уповноважених представників Кредитора та Боржника суду невідомі, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Інспекції без участі представників вищезгаданих осіб.

Заслухавши усні пояснення представника Інспекції у судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29 травня 2007 року було порушено провадження у справі № 23/227-б про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю “ТРІОНІКС” за заявою товариства з обмеженою відповідальністю “АНДРОС” в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с. 1-2).

Постановою господарського суду м. Києва від 12 червня 2007 року Товариство №2 визнано банкрутом, припинено процедуру розпорядження майном, відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено Ініціюючого кредитора, якого зобов’язано протягом п’яти днів подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання Товариства №2 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури і надати суду докази такої публікації, письмово повідомити про визнання Боржника банкрутом усіх відомих йому кредиторів Товариства №2, а також надати суду звіт та ліквідаційний баланс Боржника. При цьому, підприємницька діяльність Боржника завершена, строк виконання всіх його грошових зобов’язань визнано таким, що настав, припинено нарахування неустойки, процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості Товариства №2, припинено повноваження органів управління Боржника щодо управління ним та розпорядження його майном (а.с. 28-30).

До господарського суду м. Києва 30.07.2007 року надійшов ліквідаційний баланс Боржника та звіт ліквідатора, в якому ліквідатор просить затвердити ліквідаційний баланс, а Боржника ліквідувати як юридичну особу (а.с. 34-35, 36).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08 серпня 2007 року затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс Боржника. При цьому, Боржник ліквідований, а провадження у справі припинено. Також, органи державної реєстрації та податкові органи зобов’язані відповідно провести державну реєстрацію припинення Товариства №2 та зняти останнє з податкового обліку (а. с. 42-43).

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що майнових активів для задоволення вимог Кредитора не виявлено, до суду надійшли звіт та ліквідаційний баланс Товариства №2, на стадії ліквідації банкрута виконані всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством про банкрутство, у зв’язку з чим є всі підстави для ліквідації Товариства №2. При цьому, місцевий господарський суд керувався нормами ст.ст. 12, 31, 32, 40 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі – Закон) та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) (а.с. 42-43).

Між тим, наведений висновок суду першої інстанції слід визнати таким, що зроблений з неповним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи (п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України).

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає повному скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню. Поряд з цим, керуючись, зокрема, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 101, 103, 104, 106 ГПК України та ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", апеляційний господарський суд вважає за необхідне припинити провадження у справі за відсутністю предмету спору.

До вказаних висновків апеляційна інстанція дійшла враховуючи наступне:

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює  сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частиною 1 ст. 4-7 ГПК України передбачено, що судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально – більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 ст. 99 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Частиною 2 ст. 101 ГПК України визначено, що апеляційний суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Згідно ч. 2 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

З системного аналізу ст.ст. 22, 24, 25, 32, 52 Закону випливає, що з моменту прийняття господарським судом постанови про визнання відсутнього боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури ліквідатор виконує дії передбачені чинним законодавством про банкрутство, здійснюючи свої повноваження відповідно до ст. 25 Закону, які (дії) спрямовані на виявлення кредиторів відсутнього боржника, виявлення майна останнього, а у випадку наявності такого майна - на погашення вимог, заявлених до банкрута. За результатами проведених у відповідності до чинного законодавства заходів ліквідатор згідно ч. 1 ст. 32 Закону зобов’язаний подати до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: показники виявленої ліквідаційної маси (дані її інвентаризації); відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання - передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів. Положеннями наведеної норми Закону передбачено, що господарський суд виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів (ч. 1 ст. 32 Закону) та виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи – банкрута, якщо за результатами ліквідаційного балансу після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна (ч. 2 ст. 32 Закону). При цьому, у відповідності до ст.ст. 4-3, 4-7, 22, 32-34, 43 ГПК України обставини, на які посилається ліквідатор у звіті, повинні бути підтверджені належними доказами у справі, а дії ліквідатора, спрямовані на встановлення таких обставин, повинні бути здійснені в порядку передбаченому чинним законодавствам та в межах його повноважень.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюється, зокрема, письмовими доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України визначено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування. не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов’язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

В порушення вищенаведених норм суд першої інстанції виніс оскаржувану у даній справі ухвалу, затвердив звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс та ліквідував Товариство №2 за відсутністю належних доказів, що підтверджують вчинення ліквідатором всіх необхідних дій у ліквідаційній процедурі щодо Боржника та проведення її у відповідності до вимог чинного законодавства. До зазначеного висновку суд апеляційної інстанції дійшов у зв’язку з наступним.

Як вже було зазначено вище, ліквідатором Боржника відповідно до постанови про визнання останнього банкрутом було призначено ініціюючого кредитора – товариство з обмеженою відповідальністю “АНДРОС”. При цьому, наявні у матеріалах справи звіт ліквідатора (Вх. № 06-20/11418 від 30.11.2007 року) та ліквідаційний баланс Боржника на 30.07.2007 року підписані як ліквідатором Товариства №2 Савіновим В.С. (а.с. 34-35, 36). Відповідно до наявної у матеріалах справи довіреності № 39 від 22.05.2007 року, виданої Савінову В.С. Кредитором, Савінову В.С. надано право представляти інтереси товариства з обмеженою відповідальністю “АНДРОС” в усіх державних органах, підприємствах, установах, організаціях, у тому числі в судах (а.с. 26). З аналізу тексту зазначеної довіреності можна зробити висновок, що вона видана Савінову В.С. на представництво інтересів Кредитора як юридичної особи в державних органах та підприємствах, проте повноважень на представництво інтересів Кредитора саме як ліквідатора Товариства №2 даною довіреністю Савінову В.С. не надано. При цьому, як в оскаржуваній ухвалі, так і в протоколі судового засідання від 08.08.2007 року, за результатами проведення якого дана ухвала була винесена (а.с. 41), Савінов В.С. визначений як представник заявника (ліквідатора), а не як ліквідатор.

Крім того, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що Головним управлінням земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, надано лист-відповідь № 07-05/21036 від 17.07.2007 року, відповідно до якого за Товариством №2 не зареєстровано земельної ділянки в межах міста Києва, на запит ліквідатора Ковінько Н.С., тобто особи, яка відповідно до матеріалів справи жодного процесуального статусу у даній справі про банкрутство не має.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд констатує, що дії у процедурі ліквідації Боржника виконувалися, а ліквідаційний баланс Товариства №2 та звіт ліквідатора у даній справі були складені та підписані особами, які відповідно до чинного законодавства про банкрутство не мали на це повноважень.

Окремої уваги при наданні оцінки проведеній ліквідаційній процедурі заслуговують питання виявлення при її проведенні всіх можливих кредиторів боржника та виявлення майна останнього. Так, у звіті ліквідатора зазначено, що довідка Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва підтверджує факт відсутності у банкрута заборгованості із сплати податків, зборів (обов’язкових платежів). Проте у матеріалах справи така довідка відсутня.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 52 Закону ліквідатор письмово повідомляє про визнання господарським судом відсутнього боржника банкрутом усіх відомих йому кредиторів відсутнього боржника, які в місячний строк з дня одержання повідомлення можуть направити ліквідатору заяви з вимогами до банкрута. Аналогічний обов’язок ліквідатора встановлений резолютивною частиною постанови, якою Боржника у даній справі було визнано банкрутом. У матеріалах справи міститься копія договору про співробітництво 07/06/С/пр від 07.11.2006 року, укладеного між Товариством №2 та товариством з обмеженою відповідальністю “Консалтингова Компанія “Бізнес-Новація”, відповідно до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю “Консалтингова Компанія “Бізнес-Новація” зобов’язується надавати послуги, зокрема, з розміщення керівного органу Товариства №2 та надавати останньому послуги секретаря. При цьому, відповідно до умов даного договору Товариство №2 зобов’язано сплачувати за вищевказані послуги щоквартально 80,00 без ПДВ. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю “Консалтингова Компанія “Бізнес-Новація” є одним з можливих кредиторів Боржника, про якого ліквідатору останнього мало бути відомо, проте у матеріалах справи на момент прийняття оскаржуваної ухвали відсутні жодні докази на підтвердження того, що ліквідатором були вчинені будь-які дії, спрямовані на з’ясування даної обставини.

Щодо вчинення ліквідатором дій, спрямованих на виявлення майна Боржника, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що у звіті ліквідатора зазначено про направлення запитів, зокрема, про направлення запиту до Управління державної автомобільної інспекції. Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні як відповідний запит до даного державного органу, так і відповідь на нього. Отже, посилання ліквідатора у звіті на відсутність у банкрута будь-яких активів, а також відповідний висновок, якого дійшов суд першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, є необґрунтованими належними доказами.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційна інстанція констатує, що при здійсненні ліквідаційної процедури не було проведено всіх необхідних дій щодо виявлення майна та можливих кредиторів Боржника, а ліквідаційна процедура у даній справі про банкрутство Товариства №2 була здійснена з порушенням чинного законодавства.

Таким чином, вимоги Інспекції щодо скасування оскаржуваної ухвали про ліквідацію Товариства №2, що викладені в апеляційній скарзі, є обґрунтованими, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та відповідають вимогам чинного законодавства.

Поряд з цим, апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника. Відповідно до пункту 2 цієї ж статті господарський суд у двотижневий строк з дня винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство відсутнього боржника виносить постанову про визнання відсутнього боржника банкрутом, відкриває ліквідаційну процедуру і призначає ліквідатором ініціюючого кредитора за згодою останнього.

З аналізу наведених вище положень ст. 52 Закону вбачається, що для визначення відсутнього боржника та визнання його банкрутом, окрім обов’язкового підтвердження наявності кредиторських вимог до боржника, достатнім є підтвердженість хоча б однієї із відповідних ознак: відсутність керівних органів боржника за місцем знаходження або ненадання протягом року до податкових органів податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, або інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника. Відповідно до ст.ст. 4-3, 4-7, 22, 32-34, 43 ГПК України зазначені обставини повинні бути підтверджені належними доказами, на підставі яких суд першої інстанції встановлює наявність та підтвердженність згаданих обставин у справі про банкрутство.

Згідно ч. 5 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Враховуючи положення ст. 34 ГПК України, апеляційний господарський суд зазначає, що така ознака, як відсутність керівних органів боржника за місцем знаходження, необхідна для продовження провадження у справі про банкрутство та визнання боржника банкрутом в порядку ст. 52 Закону, може бути підтверджена відповідно до ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який містить відомості про відсутність юридичної особи-боржника за її місцезнаходженням.

Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 271572 станом на 11.06.2007 року, який міститься у матеріалах справи (а.с. 23-25) та на який місцевий господарський суд посилається в мотивувальній частині постанови про визнання Боржника банкрутом у даній справі, не може вважатися допустимим, у розумінні ст. 34 ГПК України, доказом не підтвердження відомостей про Товариство №2. Так, згідно відмітки на першій сторінці даного витягу, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 271572 станом на 11.06.2007 року залучений суддею до матеріалів справи 13.06.2007 року, у той час як постанова про визнання Товариства №2 банкрутом у даній справі прийнята 12.06.2007 року. Тобто на момент прийняття постанови про визнання Боржника банкрутом даний доказ у матеріалах справи був відсутній, а тому не міг підтверджувати або спростовувати обставини, на які посилався суд першої інстанції, визнаючи Товариство №2 банкрутом як відсутнього боржника.

Крім того, з огляду на положення ст. 34 ГПК України та ч. 5 ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців”, апеляційний господарський суд не приймає акт від 23.04.2007 року за підписами представників товариства з обмеженою відповідальністю “Консалтингова Компанія “Бізнес-Новація” та Кредитора (а.с. 19) в якості належного доказу на підтвердження ознаки відсутності керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням у розумінні ст. 52 Закону.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи докази, подані Кредитором, не підтверджують наявність у Товариства №2 ознак відсутнього боржника, визначених ч. 1 ст. 52 Закону, зокрема такої ознаки, як відсутності керівних органів боржника - юридичної особи за її місцезнаходженням. Таким чином, суд першої інстанції при здійсненні провадження у даній справі необґрунтовано дійшов висновку про підтвердженість ознак, необхідних для визнання Боржника відсутнім, та наявність підстав у зв’язку з цим для визнання останнього банкрутом в порядку ст. 52 Закону, а також його ліквідації.

Пунктом 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно пункту 3 ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково.

Враховуючи, що ознаки, необхідні для порушення та здійснення провадження у даній справі про банкрутство в порядку ст. 52 Закону, не підтверджені належними доказами, наявними у її матеріалах, апеляційний господарський суд робить висновок про відсутність у даній справі предмету спору між Кредитором і Боржником (п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України), що має наслідком припинення провадження у справі про банкрутство останнього відповідно до положень зазначеної норми.

Поряд з цим, апеляційна інстанція вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційних вимог Інспекції в частині направлення справи до місцевого господарського суду для розгляду в новому складі суду, оскільки норми ГПК України  та Закону, у разі припинення провадження у справі про банкрутство за результатами апеляційного провадження за відсутністю предмету спору, унеможливлюють подальший її розгляд та направлення справи суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 22, 24, 25, 32, 52 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, ст. 17 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” та ст.ст. 4-1, 4-3, 4-7, 22, 32, 33, 34, 38, 43, 38, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 91, 94, 99, 101 – 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, ---

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва задовольнити частково.

2.Ухвалу господарського суду м. Києва від 08 серпня 2007 року у справі № 23/227-б скасувати повністю.

3.Провадження у справі № 23/227-б припинити.

4.В іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення.

5.Справу № 23/227-б повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Гарник Л.Л.

28.12.07 (відправлено)