ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2007 р.

Справа №  6/413/07

за позовом
ТОВ "Миколаївський глиноземний завод" м. Миколаїв,
вул. Артема, 62-а.

до відповідача
Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві, м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20.

про
Скасування повідомлень - рішень

Суддя                                                                                          Ткаченко О.В.

Секретар                                                                                       Засядівко О.О.

Представники:

Від позивача
Птичкіна В.В., Ковширин М.М.

Від відповідача
Рибальченко О.О., Комашев Ю.А.

Предмет спору: Позаплановою виїзною перевіркою (акт від 12.06.2007 року № 429/36/33133003) з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок по декларації з ПДВ за березень, квітень 2007 року, яка була проведена «на підставі пункту 1 частини 1 статті 11 та пункту 9 частини 6 статті 111 Закону України від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»(із змінами та доповненнями), підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість»(із змінами та доповненнями) та відповідно до наказів СДПІ ВПП у м. Миколаєві від 24.05.07 № 284 та від 01.06.07 № 297»встановлено, що заявлена позивачем у декларації сума бюджетного відшкодування за квітень 2007 року (15 156 469 грн.) підлягає зменшенню на 54 972,42 грн., оскільки ця сума не включена підприємством до складу податкового кредиту березня 2007 року.

За наслідками перевірки 25.06.2007 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 00010136/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2007 року 54 972,42 грн.

Позаплановою виїзною перевіркою (акт від 11.07.2007 року № 527/36/33133003) з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок по декларації з ПДВ за травень 2007 року, яка була проведена «на підставі пункту 1 частини 1 статті 11 та пункту 9 частини 6 статті 111 Закону України від 4 грудня 1990 року № 509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»(із змінами та доповненнями), підпункту 7.7.5 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість»(із змінами та доповненнями) та відповідно до наказу СДПІ ВПП у м. Миколаєві від 25.06.07 № 341»встановлено, що заявлені позивачем у декларації сума бюджетного відшкодування за травень 2007 року (17 066 810 грн.) підлягає зменшенню на 471 497 грн., оскільки ця сума не включена підприємством до складу податкового кредиту квітня 2007 року.

За наслідками цієї перевірки 17.07.2007 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 00011636/0 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за травень 2007 року на 471 497 грн.

Підприємство (з урахуванням уточнень, викладених у письмовій заяві від 23.07.2007 року, а також усних уточнень, висловлених в судовому засіданні) просило суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2007 року № 00010136/0;

визнати  протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.07.2007 року № 00011636/0;

зобов’язати відповідача надати Головному управлінню Держказначейства в Миколаївській області висновки про відшкодування з бюджету на користь ТОВ «МГЗ»ПДВ за податковою декларацією за квітень 2007 року в сумі 265 894,37 грн. та за податковою декларацією за травень 2007 року в сумі 113 988,88 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що:

- відповідно до пп.7.7.5 п.7 ст.7 Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість»відповідач повинен був надати висновки на підтверджені перевірками суми бюджетного відшкодування, проте висновки на суму 265 894,37 грн. (за квітень 2007 року) та на 113 988,88 грн. (за травень 2007 року) на час розгляду справи не надані;

- спірні суми ПДВ фактично сплачені підприємством у попередніх податкових періодах постачальникам товарів (послуг);

- позапланові перевірки проведено без рішення суду.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, вказаних в рішеннях і актах перевірок. Висновки на відшкодування надаються по мірі надходження результатів зустрічних перевірок постачальників позивача по ланцюгу до виробника з метою встановлення факту надходження сум податку до бюджету. На момент розгляду справи результатами зустрічних перевірок суми 265 894,37 грн. (відшкодування за квітень 2007 року) та 113 988,88 грн. (бюджетне відшкодування за травень 2007 року) не підтверджені. Вказав, що підставами для проведення позапланових перевірок були пункт 9 частини 6 статті 111 та стаття 112 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», а підприємству надавались направлення на перевірку та копії наказів керівника податкового органу.

Господарський суд, розглянувши матеріали справи і заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до п.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевірять, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 7.7.5 п.7.7 ст.7 Закону України від 03.04.1999 року № 169/97-ВР «Про податок на додану вартість»встановлено, що податковий орган зобов’язаний у п’ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Враховуючи, що п’ятиденний термін, вказаний у підпункті 7.7.5, сплинув, відповідач повинен надати висновок органу державного казначейства.

Заперечення відповідача щодо цих вимог судом не приймаються, оскільки законодавство не ставить обов’язок надання висновків у залежність від отримання результатів зустрічних перевірок, на які посилається податкова служба.

Згідно з пп.7.7.2 п.7.7 ст.7 Закону України від 03.04.1999 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість»якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від’ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальниками таких товарів (послуг).

Отже, зазначеною нормою платнику надається право на бюджетне відшкодування за наявності від’ємного значення податку і в сумі, що не перевищує суму фактичної сплати платником податку в попередньому періоді.

Факт сплати позивачем у березні 2007 року постачальникам товарів (послуг) ПДВ в сумі 15 156 469 грн. та у квітні 2007 року ПДВ в сумі  17 066 810 грн. підтверджений матеріалами справи, тому доводи відповідача про те, що платником були допущені порушення (зазначені в актах перевірки та у податкових повідомлення-рішеннях), безпідставні. Та обставина, що не весь сплачений постачальникам товарів (послуг) ПДВ був включений до складу податкового кредиту відповідних періодів, не спростовує факт сплати, отже твердження відповідача про те, що позивачем завищені суми бюджетного відшкодування, судом не приймаються.

Отже, податкові повідомлення-рішення прийняті в порушення вимог пп.7.7.2 п.7.7 ст.7  Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість».

Крім того, рішення суб’єкта владних повноважень не може вважатись правомірним, якщо воно прийнято з порушенням порядку, встановленого законодавством.

Частиною 8 статті 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»передбачено, що позапланова виїзна перевірки може здійснюватись лише на підставі рішення суду, а також можливість позапланової перевірки на підставі наказу керівника податкового органу.

Отже, вказана норма припускає неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків контролюючих органів.

Відповідно до пп. 4.4.1 п.4.4 ст.4 Закону України від 21.12.2000 року № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»у разі коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов’язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Виходячи з цього, суд погоджується з доводами позивача і вважає неправомірним проведення перевірки без наявності рішення суду, і, відповідно, повідомлення-рішення, що прийняті за наслідками таких перевірок.

Керуючись ст.ст. 94,161-163 КАС України,

господарський суд

П О С Т А Н О В И В  :

Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 25.06.2007 року № 00010136/0.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві від 17.07.2007 року № 00011636/0.

Зобов’язати Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Миколаєві надати Головному управлінню Держказначейства в Миколаївській області висновок про відшкодування з державного бюджету ПДВ в сумі 265 894,37 грн. по податковій декларації з ПДВ за квітень 2007 року та ПДВ в сумі 113 988,88 грн. по податковій декларації з ПДВ за травень 2007 року.

Стягнути з державного бюджету на користь ТОВ «Миколаївський глиноземний завод»6,80 грн. судових витрат.

Постанова  або ухвала суду першої інстанції,  якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано.

Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку подається заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції викладаються в апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд  першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя
О.В.Ткаченко