ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 р.
№ 32/487

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

головуючого
Козир Т.П.

суддів :
Мележик Н.І.,
Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

ВАТ “Автотранспортне
підприємство №7”

на ухвалу
від 14.09.2007 р. господарського суду міста Києва

у справі
№ 32/487

за позовом
АТХК “Київміськбуд”

до
ВАТ “Автотранспортне
підприємство №7”

про
визнання недійсними рішень

за участю представників:

від позивача
-  не з’явились

від відповідача
-  Парицька Н.О., Сторожук Ю.В.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.09.2007 р. (суддя Хрипун О.О.) з посиланням на ст. ст. 66, 67, 86 ГПК України вжито заходи до забезпечення позову: накладено арешт на приміщення загальною площею 3992,5 м2, що знаходяться за адресою: 01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 43, та належить ВАТ “Автотранспортне підприємство №7” на праві власності згідно Свідоцтва від 13.03.1998 р., виданого Головним управлінням житлового господарства та майна міста (КМДА); заборонено Печерській районній у м. Києві державній адміністрації, її державним реєстраторам та посадовим особам проводити держану реєстрацію змін до установчих документів, зокрема, нової редакції Статуту ВАТ “Автотранспортне підприємство №7” та вносити будь-які зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо ВАТ “Автотранспортне підприємство №7” та реєстраційної справи цього товариства; заборонено ВАТ “Автотранспортне підприємство №7”, його виконавчому органу та органам управління, посадовим, службовим, уповноваженим особам передавати систему реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ “Автотранспортне підприємство №7” будь-яким реєстраторам чи реєстроутримувачам, укладати з будь-якими реєстраторами договори на ведення реєстру власників іменних цінних паперів, а також передавати будь-яким особам реєстр власників іменних цінних паперів ВАТ “Автотранспортне підприємство №7”, складений на певну дату, видавати будь-яку інформацію з реєстру, зокрема виписки, та вносити будь-які зміни до системи реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ “Автотранспортне підприємство №7”, у тому числі зміни у зв'язку з переходом права власності на іменні цінні папери, обтяженням цінних паперів зобов'язаннями, переведенням цінних паперів на рахунки та з рахунків номінальних утримувачів, на особові рахунки чи з особових рахунків власників або емітента.

Не погоджуючись із ухвалою, ВАТ “Автотранспортне підприємство №7” звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а справу передати місцевому господарському суду для розгляду в іншому складі суду, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. ст. 66, 67, 86 ГПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суддя дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Таким чином, в ухвалі про вжиття заходів до забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Ухвала місцевого господарського суду про вжиття заходів до забезпечення позову наведеним вимогам не відповідає.

Виносячи ухвалу про вжиття заходів до забезпечення позову місцевий господарський суд не обґрунтував яким чином невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі за позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів ВАТ “Автотранспортне підприємство №7” від 04.09.2007 р., що є порушенням ст. ст. 66, 86 ГПК України.

Судом також не враховано відсутність в матеріалах справи оспорюваного рішення загальних зборів акціонерів та відсутність будь-яких доказів, якими би позивач обґрунтовував свої вимоги і заперечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ГК України суб’єкти  господарювання, інші учасники відносин у сфері господарювання мають здійснювати свою діяльність у межах встановленого господарського правопорядку, додержуючись визначених законодавством вимог.

Заборона незаконного втручання органів державної влади, їх посадових осіб у господарські відносини за змістом ст. 6 ГК України є одним із загальних принципів господарювання в Україні і обмеження цивільних прав та обов’язків юридичної особи в силу вимог ст. 91 ЦК України можливе виключно на підставі судового акта, яким є рішення суду.

Відповідно до статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов’язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Отже, дії органів юридичної особи слід розглядати як дії самої юридичної особи, які створюють права та обов’язки безпосередньо для самої юридичної особи.

Вживаючи заходи до забезпечення позову суд, зокрема, наклав арешт на майно ВАТ “Автотранспортне підприємство №7” у відсутності майнового спору, а також вирішив питання, які стосуються внутрішньої діяльності товариства і не пов’язані з розглядом справи за заявленим позовом та виконанням можливого рішення суду.

З урахуванням викладеного, ухвала господарського суду міста Києва від 14.09.2007 р. не може залишатись в силі та підлягає скасуванню, а справа –передачі до господарського суду першої інстанції для розгляду.

Поряд з цим, вимога оскаржувача про передачу справи іншому складу суду не ґрунтується на законі, а тому не може бути задоволена.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11113 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ВАТ “Автотранспортне підприємство №7” задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 14.09.2007 р. у справі № 32/487 скасувати.

Справу передати для розгляду господарському суду міста Києва.

Головуючий, суддя                                                                      Т. Козир

С у д д і:                                                                                          Н. Мележик

О. Подоляк