КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.07.2007                                                                                           № 31/98

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Турчанов О.В. - представник, дов. б/н від 06.09.2006;

від відповідача - Хоменко А.О. - юр. консультант, дов. б/н від 02.07.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроінтер-2003"

на рішення Господарського суду м.Києва від 07.05.2007

у справі № 31/98 (Качан Н.І.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроінтер-2003"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Асстра Україна"

про                                                  стягнення 40700,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.05.2007 у справі №31/98 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що наявні в справі матеріали є недостатніми для покладення на відповідача відповідальності за пошкодження вантажу, позивач не надав доказів, які б підтверджували вину відповідача у пошкодженні вантажу, позов є недоведеним, оскільки крім копії договору купівлі-продажу № 284/15 від 18.07.2005, позивачем не надано суду доказів, які підтверджували б справний стан товару на момент завантаження та погіршення стану вантажу в момент розвантаження; в договорі надання послуг по збиранню малини від 31.07.2005 не визначено строк, з якого позивач повинен приступити до виконання свого обов’язку по збиранню врожаю; за спірним договором транспортно-експедиторського обслуговування додаткових послуг щодо перевірки кількості та стану вантажу, його завантаження та розвантаження не передбачено.

Позивач в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2007 у справі № 31/98 скасувати повністю з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник не згоден із висновком суду про неможливість однозначно вирішити стан справності або несправності вантажу на момент його завантаження і розвантаження та стверджує, що матеріали справи містять такі докази, оскільки договором № 284/15 від 18.07.2005, укладеного між позивачем та ОХВО International Corporation, п.п. 1.2, 1.3.2, визначений стан комбайна на момент його завантаження, зазначено, що це є новий комбайн, який не був в експлуатації і придатний до експлуатації; документом, яким визначено стан комбайна на момент його розвантаження є експертний висновок Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № В-1162 від 17.08.2005.

Таким чином, на думку заявника, недоліки комбайна виникли під час транспортування відповідачем.

Заявник стверджує, що відповідач порушив прийняте на себе господарське зобов’язання, обумовлене у п. 3.9 договору від 05.08.2005 і передав позивачеві вантаж, який було пошкоджено при транспортуванні.

Заявник вважає, що оскільки відповідач не висловив своєї відмови від перевезення вантажу відповідно до ч. 3 ст. 917 ЦК України, або інших заперечень відносно стану товару, прийнятого до перевезення, то це свідчить про справний стан комбайну на момент завантаження та закріплення комбайну належним чином.

Заявник посилається на пред’явлення вимоги про стягнення непрямих збитків – упущеної вигоди, а не прямих збитків, як зазначено в оскаржуваному рішенні.

На думку заявника, суд першої інстанції порушив норми ст.ст. 224, 225, 314 ГК України.

На виконання ухвали апеляційного господарського суду від 13.06.007 позивачем надані документи.

У письмовому поясненні відповідач стверджує про безпідставність доводів позивача, посилаючись, зокрема на те, що при прийнятті вантажу до перевезення на перевізникові лежить обов’язок перевірити лише зовнішній стан вантажу, а не проводити детальний та скрупульозний огляд деталей та частин вантажу, тому перевізник, оглянувши зовнішній стан комбайну, прийняв його до перевезення; в порушення п. 3.3 договору позивач не здійснив достатнє закріплення вантажу, що видно з висновку акту експертизи № В-1162; у зв’язку із невиконанням позивачем свого обов’язку по закріпленню вантажу, відповідач не міг забезпечити цілісності вантажу (п. 3.9 договору), а тому вини відповідача у пошкодженні вантажу немає; крім того позивачем без поважної причини пропущений строк позовної давності.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи письмового пояснення відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем пред’явлено позов з позовними вимогами до відповідача про стягнення 40 700 грн. збитків, спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов’язань по перевезенню вантажу за договором від 05.08.2005, які складаються із сум 13 500 грн. вартості пошкодженого майна та 27 200 грн. неодержаного прибутку.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.08.2005 сторонами укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування, за яким відповідач, за договором виконавець, зобов’язався від свого імені та за рахунок позивача, за договором замовника, укласти один або декілька договорів перевезень в міжнародному автомобільному сполученні, тим самим організувавши та забезпечивши транспортування вантажів позивача відповідно до його письмових вказівок, а позивач зобов’язався сплатити відповідачу винагороду за виконання доручення.

Розділом 2 договору від 05.08.2005 передбачено, що кожне перевезення здійснюється відповідно до транспортного замовлення, умови про порядок погодження якого та зміст сторонами погоджено у зазначеному розділі договору.

Позивачем передано, а відповідачем прийнято до виконання замовлення № 508-14-002 від 05.08.2005 на перевезення вантажу – ягіднозбирального комбайну "Корван-930" за маршрутом: Республіка Польща – Україна.

Замовлене міжнародне автомобільне вантажне перевезення здійснено за CMR № 0954144.

Згідно із експертним висновком Кіровоградської регіональної торгово-промислової палати № В-1162 від 17.08.2005 при огляді комбайна "Корван-930" виявлено, що на правому опірному колесі шина має дві тріщини розміром 12 та 35 мм, правий конвеєр, виготовлений із пластмасових ланок, має пошкодження та відсутність п’яти ланок; всі гребінці конвеєра мають задири; на кріпленні кожухів лівого і правого вентиляторів відсутні по два крепіжних болти із шайбою та гайкою; у верхній частині на обох валах ворушителів сталось руйнування компенсаційних пружин; вали ворушителів під час транспортування комбайну на автомобілі не були зафіксовані від переміщення по вертикальній площині по відношенню до комбайна, що було видно при невеликому коливанні платформи автомобіля; зруйновані витки компенсаційних пружин під час транспортування з висоти упали на правий конвеєр та здійснили пошкодження ланок конвеєра; на траверсі на центральному болті гайка має пошкодження граней.

Статтею 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов’язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб’єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно із ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов’язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Зі змісту експертного висновку №В-1162 від 17.08.2005 вбачається, що частина пошкоджень комбайну сталася через те, що його рухомі частини не були зафіксовані від переміщення перед здійсненням транспортування комбайну; самостійний висновок експерта про причини пошкоджень відсутній.

Однак, ані умовами договору від 05.08.2005, ані умовами заявки від 23.08.2005 сторонами не передбачено умову про обов’язок відповідача здійснювати ув’язку, кріплення, фіксування частин вантажу, який приймається для перевезення, а пунктом 3.3 договору від 05.08.2005 встановлено, що позивач зобов’язаний під час завантажувальних робіт забезпечити пакування та кріплення вантажу, щоб гарантувати його цілісність під час транспортування.

Безпосередньо сам вантаж на автомобілі був закріплений ременями,   про що вказано у експертному висновку № В-1162.

Із матеріалів справи не вбачається того, що мало місце пошкодження автомобіля, яким було здійснене перевезення за CMR № 0954144 або в процесі транспортування сталася дорожньо-транспортна пригода.

Також обов’язок здійснення належного навантаження вантажу згідно із ч. 3 ст. 308 ГК України покладено на вантажовідправника.

Ст. 314 ГК України та ст. 924 ЦК України передбачено, що перевізник несе відповідальність за пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що пошкодження сталося не з його вини; внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Враховуючи вищевикладене, матеріалами справи підтверджено наявність обставин, які звільняють перевізника від відповідальності за пошкодження вантажу, який перевозився за CMR № 0954144.

Отже позивачем не доведено порушення відповідачем зобов’язань за договором транспортного експедирування, яким є договір від 05.08.2005, що є підставою для покладення відповідальності за збитки відповідно до ст.ст. 218, 224 ГК України, ст. 623 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зазначені позивачем збитки у розмірі 13 500 грн., як вбачається із договору № 49 про надання послуг від 26.08.2005, укладеного позивачем із ДП "Донбаспостач-запчастини" ТОВ "Донбаспостач", становлять вартість послуг по ремонту комбайну.

Відповідно до п. 2.2 договору № 49 за надані послуги позивач розраховується шляхом перерахування коштів на рахунок ДП "Донбаспостач-запчастини" протягом 10-ти днів з дня підписання акту виконаних робіт.

Акт виконаних робіт сторонами за договором № 49 підписаний 09.09.2005.

Позивачем не надано доказів перерахування грошових коштів у розмірі 13 500 грн., як це вимагалось ухвалою апеляційного господарського суду від 13.06.2007.

Також позивачем не надано детального розрахунку суми неодержаного прибутку у розмірі 27 200 грн. та документів, підтверджуючих суми розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків включається неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов’язання другою стороною.

Позивачем у позовній заяві зазначено неодержаний прибуток у розмірі 27 200 грн., що становить орієнтовну суму договору надання послуг по збиранню малини від 31.07.2005, укладеного позивачем із Закритим акціонерним товариством "АгроДар".

Згідно з п.п. 1.1, 9.1 договору від 31.07.2005 позивач зобов’язався провести роботи по збиранню врожаю малини, проводити техобслуговування та ремонт техніки за свій рахунок, забезпечити ПММ по договору за свій рахунок.

Таким чином частина коштів із суми 27 200 грн. повинна була б бути віднесена на покриття витрат позивача, які останній мав понести якби комбайн було б одержано у справному стані та позивачем були виконані свої зобов’язання за договором від 31.07.2005.

Отже твердження позивача про неодержаний прибуток у розмірі 27 200 грн. є необґрунтованим.

У зв’язку з викладеним позивачем не доведено матеріалами справи спричинення збитків.

Із доводами апеляційної скарги немає підстав погодитись, зважаючи на викладене та враховуючи таке.

Як вбачається зі змісту договору № 284/15 від 18.07.2005 купівлі-продажу, укладеного позивачем із ОХВО "International Corporation", пункти 1.2, 1.3.2 складають зміст предмету цього договору купівлі-продажу, тобто є частиною зобов’язань продавця за договором № 284/15 щодо продажу комбайну, отже цей документ має силу доказу лише щодо наявності зобов’язань сторін за договором № 284/15 і не є доказом виконання зобов’язань за договором № 284/15, в тому числі доказом того, що комбайн завантажений на автомобіль, що прямував за CMR № 0954144, у стані, що відповідав зазначеному в п.п. 1.2, 1.3.2 договору № 284/15.

Із матеріалів справи не вбачається наявності вини перевізника у пошкодженні вантажу, також відсутні докази того, що перевізник міг, але не вжив заходів щодо усунення пошкодження вантажу, отже немає підстав стверджувати, що відповідач винен у незабезпеченні доставки вантажу в цілісності згідно із п. 3.9 договору від 05.08.2005.

Посилання заявника на умови ч. 3 ст. 917 ЦК України є безпідставним, оскільки згідно із умовами заявки від 05.08.2005 вантаж підлягав транспортуванню без упаковки, а умови щодо маркування вантажу були відсутніми, крім того, зазначена норма передбачає право, а не обов’язок перевізника.

Законодавством не закріплено залежність між наявністю чи відсутністю відмови перевізника від прийняття вантажу до перевезення та настанням відповідальності за пошкодження вантажу.

Крім викладеного слід зазначити про таке.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності, встановленої Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, вчинену 19.05.1956 в м. Женеві.

Однак, оскільки зазначена Конвенція набрала чинності для України 17.05.2007, тобто  після прийняття оскаржуваного рішення, то відповідно до ст. 4 ГПК України немає підстав керуватись її положеннями.

Згідно із ч.1 ст. 223 ГК України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлені цим Кодексом.

ГК України не встановлені строки позовної давності для пред’явлення позовів, що випливають з договору транспортного експедирування.

ЦК України не передбачено спеціальної позовної давності для вимог, що стосуються порушення умов договору транспортного експедирування, отже до вимог у даній справі підлягає застосуванню загальна позовна давність, тривалість якої не спливла на час пред’явлення позову.

Крім того, матеріалами справи не доведено порушення права позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.05.2007 у справі №31/98 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2. Справу № 31/98 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.