ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.
№ 27/267

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Коробенко Г.П. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Постульга та партнери”, м. Київ (далі –Товариство)

на рішення господарського суду міста Києва від 15.08.2007

зі справи  № 27/267

за позовом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, м. Київ (далі –виконавча дирекція Фонду)

до Товариства

про стягнення 29 500 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача – Дмитрука С.Л., Хоменка А.В.,

відповідача –Волкової Н.М., Однорал І.В.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов було подано про стягнення збитків, завданих неналежним виконанням договору, в сумі 23 600 грн. та штрафу в сумі 5 900 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.08.2007 (суддя Дідиченко М.А.) позов задоволено частково: з Товариства стягнуто на користь виконавчої дирекції Фонду 8 850 грн. збитків та 5 900 грн. штрафу; в іншій частині позову відмовлено. У прийнятті зазначеного рішення суд з посиланням на статті 525, 526, 611, 901 Цивільного кодексу України (далі –ЦК України), статті 224, 225, 231 Господарського кодексу України (далі –ГК України) виходив з обґрунтованості позовних вимог саме у зазначених сумах.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Товариство просить скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу на новий розгляд до господарського суду першої інстанції. Скаргу мотивовано порушенням господарським судом у розгляді даної справи норм матеріального права, в тому числі статей 231, 232 ГК України, та неповним дослідженням ним фактів, що суттєво впливають на розгляд справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції у справі встановлено, що:

- 24.01.2006 сторонами укладено договір № 3-ВД-06 (далі –Договір), за умовами якого Товариство зобов’язувалося надати виконавчій дирекції Фонду юридичні послуги, а останнє –прийняти та оплатити такі послуги;

- відповідно до Договору:

·          Товариство надає юридичні послуги згідно з письмовими заявками виконавчої дирекції Фонду (пункт 2.1);

·          Товариство зобов’язується надавати послуги особисто та у строк, встановлений Договором (пункт 3.1);

·          Договір діє до 31.12.2006 (пункт 8.1);

- 24.01.2006 сторони підписали протокол погодження договірної ціни, який є додатком до Договору і згідно з яким Товариство зобов’язалося надати виконавчій дирекції Фонду юридичні послуги із захисту в Подільському районному суді міста Києва прав названої дирекції у справі           № 2-4989 за позовом Ревеля Ю.М. до виконавчої дирекції Фонду; в цьому протоколі сторони зазначили, зокрема, що:

·          вартість послуг становить 29 500 грн., що підлягають попередній оплаті;

·          акти приймання-передачі робіт підписуються протягом двох робочих днів з моменту отримання рішення названого суду зі справи                      № 2-4989;

- на виконання умов Договору виконавча дирекція Фонду перерахувала Товариству суму попередньої оплати 29 500 грн.;

- згідно з довідкою про перевірку цільового використання коштів від 03.10.2006, підписаною повноважними представниками сторін, документально підтверджено надання Товариством виконавчій дирекції Фонду послуг із складання та подання Подільському районному суду міста Києва: письмового заперечення проти позову у справі № 2-4989/05; письмового клопотання з процесуальних питань;

- ухвалою названого загального суду від 30.05.2006 провадження у зазначеній справі закрито у зв’язку з тим, що вона не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства;

- ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13.07.2006 скасовано ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 30.05.2006, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції;

- ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 29.08.2006 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Ревеля Ю.М. до виконавчої дирекції Фонду;

- з протоколів судових засідань Подільського районного суду міста Києва вбачається, що Товариство представляло інтереси виконавчої дирекції Фонду лише в деяких з них, а саме: в попередньому судовому засіданні 27.01.2006, у судових засіданнях 21.02.2006 і 24.05.2006. У судовому засіданні Апеляційного суду міста Києва інтереси виконавчої дирекції Фонду Товариство не представляло;

- згідно з довідкою управління статистики від 19.07.2001 № 5911/01 виконавча дирекція Фонду є юридичною особою, яка заснована на державній власності;

- розмір штрафу, нарахованого на підставі частини другої статті 232 ГК України, становить 5 900 грн. (20% від суми 29 500 грн.).

У частковому задоволенні позовних вимог господарський суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що:

- позов подано про стягнення збитків у сумі 23 600 грн. у зв’язку з неналежним  виконанням Товариством своїх зобов’язань за Договором;

- оскільки Товариство все ж надало виконавчій дирекції Фонду частину послуг за Договором, “суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача збитки завдані неналежним виконанням договору у розмірі 14 750, 00 грн.”;

- з урахуванням суми штрафу 5 900 грн. та згідно з приписом частини першої статті 232 ГК України про відшкодування збитків лише у частині, не покритій сумою штрафу, розмір належних до стягнення збитків становить          8 850 грн. з розрахунку 14 750 грн. за мінусом 5 900 грн.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання про наявність або відсутність для стягнення з відповідача на користь позивача сум збитків та штрафу у зв’язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем своїх зобов’язань за Договором.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною першою статті 906 названого Кодексу збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

За визначенням частини другої статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв’язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов’язковому з’ясуванню у вирішенні спору про відшкодування збитків підлягають: наявність таких збитків, протиправність діяння їх заподіювача, наявність причинного зв’язку між збитками і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

У розгляді даної справи господарський суд наявності відповідних умов належним чином не з’ясував.

Так, з установленого місцевим господарським судом змісту Договору (пункт 2.1) вбачається, що Товариство зобов’язувалося надавати юридичні послуги виконавчій дирекції Фонду згідно з письмовими заявками останнього, що кореспондується з наведеним приписом статті 901 ЦК України стосовно надання виконавцем послуг за завданням замовника. Проте суд у розгляді справи не перевірив належними доказами, чи подавала виконавча дирекція Фонду письмові заявки Товариству на представництво своїх інтересів у тих судових засіданнях зі справи № 2-4989/05, в яких Товариство не брало участі, в тому числі в засіданні Апеляційного суду міста Києва з цієї справи та в її новому розгляді в місцевому загальному суді, та чи було надано названою дирекцією відповідні повноваження Товариству.

Саме по собі закриття Подільським районним судом міста Києва провадження в зазначеній справі згідно з ухвалою від 30.05.2006 не дає підстав для висновку про неналежне виконання Товариством умов Договору.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, яким чином і з яких підстав позивач визначив суму своїх збитків у 23 600 грн., а місцевий господарський суд –у 14 750 грн. Відповідні обставини господарським судом у прийнятті рішення не з’ясовані і в останньому не відображені.

У вирішенні даного спору господарський суд виходив, як вже зазначалося, з положень, зокрема, статей 224, 225, 231 ГК України.

Згідно з статтею 1 ГК України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб’єктами господарювання, а також між цими суб’єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

За приписом статті 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб’єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб’єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до статті 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Судом першої інстанції не з’ясовано і не наведено обставин, які свідчили б про належність відносин між сторонами справи до господарських, а самих сторін –до учасників відносин у сфері господарювання, й відтак застосування судом до цих відносин норм ГК України не ґрунтується на результатах дослідження і обговорення усіх обставин справи.

Таким чином, суд першої інстанції у розгляді даної справи припустився неправильного застосування припису частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

У зв’язку з цим у Вищого господарського суду України відсутні підстави для висновку про правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права, в тому числі ЦК України і ГК України.

Касаційна ж інстанція згідно з частиною другою статті 1117 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

У новому розгляді суду першої інстанції необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку і вирішити спір відповідно до закону.

Керуючись статтями 1117 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Юридична компанія “Постульга та партнери” задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 15.08.2007 зі справи           № 27/267 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              Г. Коробенко

Суддя                                                                                              Б. Львов