ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.11.2007
Справа №2-23/15854-2006А

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал«АБС», (98320, АР Крим, м. Керч, вул. Свердлова, 49, ком.421),

до відповідача Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим, (98300, АР Крим, м. Керч, вул. Борзенко, 40),

про скасування  податкового повідомлення-рішення,

суддя Г.М.Іщенко

при секретарі  судового засідання Лауман Ю.С.,

представники:

від позивача – Воробйова М.В. - представник, дов. від 22.05.2007р. б/н., Мартиненко М.М.- представник, дов. від  22.05.2007р. б/н.,

від відповідача – Базілєвич Н.В.- головний державний податковий інспектор юридичного відділу, дов. від 11.06.2007р. №8476/10/10-0, Миронюк Т.І.- головний державний податковий  ревізор-інспектор сектору взаємодії із правоохоронними органами відділу КПР, дов. від 19.11.2007р. №16597/10/10-0,

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АБС» звернулось до господарського суду АР Крим з позовом до Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим про скасування податкового повідомлення-рішення №/0 від 10.07.2006р. про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість  в сумі  85577,00грн. (основний платіж – 57051,00грн., штрафні санкції-28526,00грн.). Також позивач просить суд  стягнути на користь позивача судові витрати в  розмірі  13000,00грн., (аркуші справи 6, 100).

Відповідач, заперечуючи проти висновку експерту та проти позову, пояснив, що спірне податкове повідомлення-рішення обґрунтовано, в порядку і розмірах, встановлених чинним законодавством,(аркуш справи 64).

Ухвалою господарського суду АР Крим від 26.10.2006р. провадження у  справі зупинено у зв’язку з призначенням судово-бухгалтерської експертизи, (аркуш справи 76).

Згідно резолюції від 15.01.2007р. Першого заступника Голови господарського суду Автономній Республіки Крим Ковтун Л.О. у зв’язку з переходом судді господарського суду АР Крим Маргарітова М.В. до іншого суду, справа №2-25/15854-2006А передано  25.01.2007р. на розгляд судді господарського суду АР Крим Іщенко Г.М., (аркуш справи 80).

Ухвалою господарського суду АР Крим від 25.01.2007р. справу прийнято до свого провадження суддею Іщенко Г.М. з привласненням справі №2-23/15854-2006А, (аркуш справи 81).

Ухвалою господарського суду АР Крим від  28.09.2007р. провадження у справі поновлено, оскільки до господарського суду АР Крим надійшов висновок  експерту, (аркуш справи 99).

Згідно пункту 6 Закону України «Про внесення змін до Кодексу адміністративного судочинства України» №2953-1У від 06.10.2005р., що набрав чинність 01.11.2005р., до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України судочинство здійснюється відповідно до  Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на  обов’язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження по адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, що діє на час здійснення окремої процесуальної  дії, розгляду справи.

Розглянув матеріали справи, заслухав представників сторін, дослідив надані сторонами докази, суд

встановив:

Державною податковою інспекцією в м. Керчі АР Крим  проведено виїзну планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АБС» з питань  дотримання вимог податкового, валютного та  іншого законодавства за період з 01.01.2005р. по 31.12.2005р., про що був складений акт  перевірки від  27.06.2006р. №39/23-1/32316183, (аркуш справи 7).

На підставі акту перевірки відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення від 10.07.2006р. №/0 про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість в сумі  85577,00грн., у тому числі: основний платіж – 57051,00грн., штрафні санкції – 28526,00грн., (аркуш справи 6).

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи  бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підставою для донарахування податку на додану вартість в сумі 57051,00грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 28526,00грн. стали наступні обставини.

Відповідач вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерновой термінал «АБС» необґрунтовано здійснило коригування податкових  зобов’язань за травень 2005р., що привело до заниження суми податкових  зобов’язань за травень 2005р. в розмірі  13417,00грн.

Однак, Державною податковою інспекцією в м.Керчі АР Крим не прийнято до уваги, що позивач  зменшив  податкові зобов’язання за травень 2005р. в сумі 40000,00грн. з операцій повернення раніше отриманої передоплати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Баргейн» за сільськогосподарську продукцію. У квітні 2005р.Товариство з обмеженою відповідальністю «Баргейн» сплатило  позивачу 240000,00грн., у тому числі податок на додану вартість  40000,00грн., оплата  проведена відповідно до договору поставки від  24.03.2004р. №014/4, податок на додану вартість в розмірі 40000,00грн.  включений у податкові зобов’язання  позивача у квітні 2005р.  Оскільки  17.05.2005р. позивач повернув контрагенту раніше отримані грошові кошти в сумі 240000,00грн., отже, відсутній об’єкт оподаткування, тому зменшені податкові зобов’язання за травень  2005р. Таким чином,  донарахування податкового зобов’язання за травень 2005р. неправомірне.

Відповідно до статей 43, 44 Господарського кодексу України підприємство - це самостійна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, здійснювана суб’єктами  господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів  в одержання прибутку. Підприємство здійснюється на основі вільного  вибору видів підприємницької діяльності, комерційного розрахунку і власного комерційного ризику.

Суб’єкти підприємницької діяльності мають право без обмеження здійснювати господарську діяльність, що не  суперечить законодавству. Незаконне втручання й перешкоджання господарської  діяльності суб’єктів господарювання з боку органів державної влади, їхніх посадових осіб при здійснені ними державного контролю і нагляду забороняються (стаття 19 Цивільного кодексу України). Одним із предметов господарської діяльності позивача є торгівля сільськогосподарською продукцією.

Як свідчать матеріали справи, позивач   11.01.2005р. уклав договір №001/05 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Поле-Порт», предметом якого  є передача позивачем у власність  Товариства з обмеженою відповідальністю «Поле-Порт»  сільськогосподарської продукції. Протягом березня  2005р. позивачем була отримана  передоплата  за цім договором в сумі 1950500,00грн., податок на додану вартість по отриманої передоплаті  був включений в податкові зобов’язання позивача відповідного періоду. 05.03.2005р. сторонами був підписаний протокол узгодження №01 в частині поставки  пшениці. Додатковою угодою  №1 від 04.04.2005р. протокол узгодження був  розірваний, частина  раніше отриманої передоплати  в розмірі 10000,00грн., у тому числі податок на додану  вартість 1667,00грн., повернена покупцю у червні 2005р. Позивачем передоплата  з поставки пшениці в розмірі  1950500,00грн. отримана в березні 2005р., а покупець відмовився від поставки пшениці, то отримана передоплата позивачем покупцю Товариству з обмеженою відповідальністю «Поле-Порт» підлягала поверненню. Отже,  у позивача відсутній об’єкт оподаткування по раніше отриманої, а потім повернутої  передоплати від  Товариства з обмеженою відповідальністю «Поле-Порт», у зв’язку з чим позивач  скорегував  податкове зобов’язання  червня 2005р. на суму  повернення  передоплати, де податок на додану вартість складає 1667,00грн.

Більш того,  правомірність  скорегованих  податкових зобов’язань із поверненої передоплати  у вересні 2005р., а також необхідність складення розрахунку корегування з  включенням отриманої суми податку на додану вартість в строку 8.3 податкової декларації підтверджується листом Державної податкової адміністрації України від 02.12.2005р.№24078/7/16-1117. Ці роз’яснення Державної податкової адміністрація України розцінюються судом відповідно до вимог підпункту 4.4.2 пункту 4.4 статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» як податкове  роз’яснення. В силу вимог підпункту «д» підпункту 4.4.2 пункту 4.4 статті 4 Закону не може бути притягнутий до відповідальності платник податків, який діяв відповідно до наданого йому податкового роз’яснення.

Податкове зобов’язання позивача червня 2005р. збільшено з операцій поставки кукурудзи  за договором №001/05 від 11.01.2005р. на суму 117711,00грн. згідно накладної №Д-00000014 від 29.06.2005р., податок на  додану вартість 91618,50грн. Дане донарахування  безпідставно, оскільки  податок на додану  вартість позивач включив до складу податкового зобов’язання у березні 2005р. в момент отримання  передоплати за даним договором поставки, отже, донарахування податкових зобов’язань за червень 2005р. у розмірі 19619,00грн. необґрунтовано.

Відповідач прийшов до висновку про  збільшення у  грудні 2005р. податкового зобов’язання з операцій корегування повернення грошових коштів за договором поставки будівельних матеріалів за договором №1 від 14.04.2003р. на суму 23333,00грн. Однак, Державна податкова інспекція в м.Керчі АР Крим не прийняла до уваги, що позивач у грудні 2005р. повернув раніше отримані кошти, зокрема, у листопаді  контрагенту, а товар  не був поставлений. Податок на додану вартість з отриманої передоплаті був включений до складу податкових зобов’язань листопада 2005р.

Відповідно  до статей 1,3 Закону України «Про податок на додану вартість» об’єктом оподаткування є операції платників податку по поставці товарів, робіт, послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України. Поставка товарів – будь-які операції, які здійснюються відповідно до договорів купівлі-продажу, міни, поставки і іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання.

Отже, у грудні був відсутній об’єкт оподаткування, позивач обґрунтовано скорегував  податкові зобов’язання в сторону зменшення в розмірі 23333,00грн.

Таким чином, Державна податкова інспекція в м.Керчі АР Крим неправомірно донарахувала податкове зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 85577,00грн.

Неправомірність донарахування позивачу  податкових зобов’язань з податку на додану вартість  встановлена також і у висновку експертизи №76 від 26.09.2006р. по даній справі, (аркуш справи 83).

Крім того, як на основу незаконності прийняття відповідачем спірного податкового  повідомлення-рішення в частині визначення штрафних санкцій з податку на додану вартість в сумі  28526,00грн. суд  зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», податкове зобов’язання платника податку, нараховане контролюючим органом відповідно до пункту 4.2 і пункту 4.3 статті 4 Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податку податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2, то фактично підпункт 17.1.3 встановлює необхідність погодження податкового зобов’язання, з якого сплачуються штрафні санкції. На момент винесення рішень про застосування штрафних санкцій у зазначених сумах, податкові зобов’язання не були узгодженими. Таким чином, застосування відповідачем штрафних санкцій у спірних податкових повідомленнях-рішеннях є неправомірним.

Відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві  є будь-які фактичні  дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Однак, відповідач не прийняв до уваги, що для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки,  у якому  згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб’єктами  підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005р. №327 зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об’єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту  виявлених порушень є підстави  для визначення платнику податкових зобов’язань.

Відповідно до вказаного наказу податкові повідомлення-рішення приймаються протягом трьох робочих днів від дня підписання акту документальної перевірки.

Проте, як вбачається з копії акту перевірки від 27.06.2006р. №39/23-1/32316183  він не був підписаний позивачем, (аркуш справи 57).

У зв’язку з чим суд дійшов висновку, що акт перевірки від 27.06.2006р. №39/23-1/32316183, як доказ у справі, одержано з порушенням закону.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

На підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69,70,86 Кодексу адміністративного судочинства України судом не приймається акт перевірки від 27.06.2006р. №39/23-1/32316183, як доказ встановлення фактів порушення позивачем Закону України «Про податок на додану вартість».

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд виходить з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушень, тому повинен містити вичерпні елементи його складу і підтверджуватись первинними документами. Інші докази, окрім акту перевірки, що підтверджували б факти вчинення позивачем зазначених порушень, відповідачем суду не надані через їх відсутність.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначена норма кореспондується із приписами частини 2 статті 19 Конституції України.

Статтею 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та  охоронюваних  законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової  служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно частині 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається  на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і законності обґрунтованості спірного податкового  повідомлення-рішення про визначення податкового зобов’язання з  податку на  додану вартість відповідачем суду не надано. Висновки перевіряючих, що викладені у акті перевірки від 27.06.2006р. №39/23-1/32316183, не підкріплені жодними доказами і носять характер суб’єктивних припущень.

За таких умов факти вказаних порушень слід вважати неналежно встановленими, отже, визначення позивачу податкових зобов’язань з податку на додану вартість в сумі 85577,00грн. згідно спірному податковому  повідомленню-рішенню неправомірно.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з  метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АБС» в повному обсязі.

Судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню на його користь у розмірі 3,40грн. з Державного бюджету України на підставі частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як свідчать матеріали справи, позивач поніс витрати, пов’язані із проведенням експертизи в сумі 10000,00грн.(рахунок-фактура№СФ-0000029 від 14.03.2007р. на суму 5000,00грн., рахунок –фактура №СФ-000796 від 27.09.2007р.), що підтверджується платіжними дорученнями  від 21.03.2007р. №6 та від  21.03.2007р. №371, (аркуші справи 106,107). Також позивач поніс витрати, які зв’язані з  наданням  юридичних послуг  в розмірі 3000,00грн. згідно договору доручення від 04.09.2006р. (акт №ОУ-0000048 здачі-прийняття робіт(надання послуг), що підтверджується платіжним дорученням від 14.09.2006р. №2017. Отже, суд присуджує здійснені позивачем документально підтверджені витрати  у розмірі 13000,00грн.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні  20 листопада 2007року.

У повному обсязі постанову складено 23 листопада 2007року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7,8,9,11,12,70,79,82,86,  пунктом 4 статті 92,  статтями 94, 98, 122, 158–163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.     Позов задовольнити повністю.

2.          Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Керчі АР Крим  №/0 від 10.07.2006р. про визначення податкового зобов’язання з податку на додану вартість  в сумі 85577,00грн., у тому числі: основний платіж – 57051,00грн., штрафні санкції – 28526,00грн.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий термінал «АБС» (98320, АР Крим, м. Керч, вул.Свердлова,49, ком.421,ідентифікаційний код 32316183) витрати, пов’язані з проведенням судово-бухгалтерської експертизи, у розмірі 10000,00грн., витрати, пов’язані з надання юридичних послуг у сумі 3000,00грн. та 3,40грн. державного мита.

Постанова може бути оскаржена до Севастопольського апеляційного господарського суду через господарський суд АР Крим шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження постанови в десятиденний строк з дня складення постанови у повному обсязі, з подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку, передбаченому частиною 5 статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі неподання відповідної заяви (стаття 254 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Іщенко Г.М.