ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2007 р.                                                           Справа № 1/310-АП-07

Господарський суд Херсонської області у складі судді  Губіної І.В. при секретарі О.С.Бєловій, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  фірма "Паритет"

до Херсонського обласного відділення Фонду  соціального захисту інвалідів

про  визнання нечинним акту перевірки

за участю представників сторін:

від позивача:  Савчук Н.Н. - юрист, дор. № 04/05-01 від 04.05.07р.

від  відповідача - Саплєва О.В. - гол. спец. дор. № 01-12/5 від 10.01.07р.

Сутність спору.  ТОВ  фірми "Паритет" м. Херсон звернулось до суду з позовом про визнання нечинним акту перевірки  Херсонського обласного відділення ФСЗІ від 20.07.2007 р., яким йому визначено  штрафна санкція за нестворення в 2004 році робочого місця для працевлаштування   інваліда.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що  відповідно до ст. 18 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"  у редакції 2004 року працевлаштуванням інвалідів повинно було здійснюватися шляхом їх безпосереднього звернення до роботодавців або до державної служби зайнятості, центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого  самоврядування, громадських організацій інвалідів. Цими органами інваліди для працевлаштування у товаристві не були направлені.   Безпосередньо в  інваліди про їх працевлаштування  до товариства не зверталися. Товариство надавало до центру звіт про наявність вільних робочих місць  ( вакантних посад та потребу в працівниках)  станом на 28.03.20004 р.                     Товариство не мало можливості створити робоче місце для інваліда, так як воно повинно створюватися при наявності особи відповідної категорії, з встановленням індивідуальної  програми реабілітації  для конкретного інваліда.

За таких обставин позивач вважає, що акт у частині визначення  3882,86 грн. штрафу за нестворення в 2004 році робочого місця для працевлаштування   інваліда, слід визнати нечинним.

Відповідач проти позову заперечує. Ним пояснено, що  в 2004 році позивачем не приймалося будь-яких засобів щодо працевлаштування одного інваліда.  У звіті за формою № 3-ПН за 2004 рік, надісланому позивачем до центру  зайнятості, відсутні були данні про необхідність працевлаштування інвалідів, тобто не заповнено було у гр. 2  кількість громадян –інвалідів для працевлаштування у 2004 році. Не звертався позивач з проханням про  необхідність працевлаштування інваліда і до інших органів, що зазначені у ст. 18 вказаного вище Закону. Порядок створення робочого місця для працевлаштування інвалідів та порядок їх працевлаштування, передбачений Положенням про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, який затверджено постановою КМУ від 03.05.19995 року №314, ( долі Положення № 314 від 03.05.95р.) відповідно до п. 5 якого підприємства зобов'язані розробляти заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включати їх до колективного договору, інформувати центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів  про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів. До цих органів позивач з питанням про направлення інвалідів не звертався, а тому у цих органів не виникло обов'язку   направлення до позивача інваліда для працевлаштування. Штраф у акті перевірки розрахований та визначений у відповідності до ст. 20 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У липні 2007 року  Херсонським обласним  відділенням Фонду соціального захисту інвалідів була проведена перевірка  ТОВ фірми "Паритет" щодо дотримання товариством вимог ст. 19 та 20  Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Перевірка проводилась за період 2004-2006 роки.

По результатах перевірки складений акт  від 20.07.2007 року. З цього акту випливає наступне.

У  2004 році на ТОВ фірми "Паритет" середньооблікова чисельність працюючих у еквіваленті повної зайнятості, згідно звіту  №Ф4-ФСС з ТВП, складала 37 осіб, з них - 2 у декретної відпустці. Тобто середньооблікова чисельність штатних працівників  складала фактично 35 осіб. Згідно з вимогами вказаного вище Закону товариство зобов'язано було працевлаштувати у себе одного    інваліда ( 35х4% =1,48 =1 ), що ним не було зроблено.

З врахуванням того, що  фонд оплати праці у 2004 році складав 135,9 тис. грн., то  середньорічна заробітна плата одного працюючого складала 3882,86 грн. Цей штраф у добровільному порядку, як зазначено в акті перевірки, не був перерахований до  Держбюджету, а тому він був перевіряючими нарахований вказаним вище чином та його сума визначена в акті, з висновком про необхідність його перерахування до бюджету. Але, будь-якого рішення за цим актом не приймалося. До суду про його  стягнення відповідач не звертався.

Суд вважає, що акт перевірки  не є правовим  актом  індивідуальної дії, так як не є обов'язковим для виконання особою, яка перевіряється. Відповідно до діючого законодавства про соціальну захищеність інвалідів в Україні, Відділенням Фонду соціальної захищеності інвалідів не надано право прийняття правових актів  індивідуальної дії щодо нарахування та примусового стягнення нарахованого штрафу. Штрафні санкції за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів за позовами  відділень вказаного Фонду стягуються, у разі їх добровільної несплати,  виключно  у судовому порядку.

Доводи позивача по суті позовних вимог є безпідставними.

Дійсно ст. 18 Закону "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що працевлаштування інвалідів здійснюється державної службою зайнятості, центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого  самоврядування, громадських організації інвалідів.

Це також передбачено і п.10 Положення № 314 від 03.05.95р.. В той же час п.5 цього Положення визначено, що підприємства  розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включаючи їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту інвалідів та відділення Фонду соціального захисту інвалідів шляхом визначення кількості інвалідів, що можуть бути працевлаштовані.

Крім того, п.12 Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів  встановлено, що державна служба  зайнятості веде облік робочих місць підприємств, на які можуть бути працевлаштовані інваліди.  Але, обов'язок вишезазначених органів, щодо працевлаштування інваліді, виникає лише після виконання підприємствами обов'язку надання інформації про наявні робочі місця для інвалідів. В матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ фірми "Паритет"  зверталося до відповідних органів стосовно наявності вільних робочих місць та потреби  товариства саме в такій категорії працівників, як інваліди і не повідомило вказані органи про вакантні місця, яки можуть бути зайняті такою групою населення, як інваліди.

Навпаки у судовому засіданні представник позивача пояснив, що він це не зобов'язаний робити, так як на нього не покладений обов'язок працевлаштування інвалідів у разі, коли вони не направлялися вказаним у ст. 18 зазначеного вище Закону органами і інваліди безпосередньо до  товариства, з питанням про працевлаштування, не зверталися.

З викладеного, слід прийти до висновку, що відповідачем правильно визначено в акті перевірки сума штрафу, яку він запропонував позивачу перерахувати до Держбюджету.

З вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись  статтями 163-165, 167 КАС України, суд

постановив:

1.У задоволенні позову товариству з обмеженою відповідальністю фірмі "Паритет" відмовити.

.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                  І.В. Губіна

Повний текст

постанови підписаний 04.10.07р.