Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2007 року                                                         Справа №13/295-07

Судова колегія у складі:

головуючого судді Карбань І.С.,

судді-доповідача Бабакової Л.М., судді Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.

за участю представників сторін:

позивача –Мар'їна-Кравець І.О. –дов. № 133/35 від 02.07.2007р.

відповідача – Глазунов Д.В. –дов. № 37/101 від 20.12.2006р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (вх. № 3143 С/2-4) Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" на рішення господарського суду Сумської області від 12.07.2007 р.  по справі № 13/295-07

за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ

до ВАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз", м. Суми

про стягнення 1 800 811,52 грн.

встановила:

Рішенням господарського суду Сумської області від 12.07.2007 р. (суддя Лиховід Б.І.) позов було задоволено частково, стягнуто з ВАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз" на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 1264127,34  грн. інфляційних збитків, 485164,25 грн. 3% річних, 17492,92 грн. витрат по сплаті держмита та 114,62 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, ВАТ по газопостачанню та газифікації "Сумигаз", з рішенням господарського суду Сумської області від 12.07.07 р. не згоден, надіслав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким в позові відмовити та стягнути з позивача сплачене за апеляційною скаргою державне мито у сумі 8746,46 грн., посилаючись на  порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Свої  вимоги апелянт обґрунтовує тим, що: по –перше, імперативною нормою права – Законом України “Про виконавче провадження” було накладено мораторій на виконання всіх дій, в тому числі виконання рішення суду, яке стало предметом спору в першій інстанції. По-друге, виконання рішення господарського суду зупинено державною виконавчою службою. По–третє, господарська процесуальна правоздатність, напряму пов'язана з матеріально –правовою правоздатністю і з матеріальним правом. На думку апелянта, позовні вимоги позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, так як сторонами грошового зобов'язання  (застосована позивачем ст. 625 Цивільного кодексу України) є суб'єкти цивільного матеріального права, а сторонами судового процесу є суб'єкти процесуального права, тобто позивач, як вважає відповідач, помилково ототожнює сторони виконавчого провадження  (стягувач і боржник), які є суб'єктами процесуального  права, з сторонами зобов'язання (в т.ч. грошового), як виду цивільних правовідносин (кредитор і боржник), які є суб'єктами матеріального права. Крім того, апелянт вважає, що розрахунок штрафних санкцій необґрунтований, неправильний і не відповідає чинному законодавству.

Позивач, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ВАТ по газопостачанню та газифікації “Сумигаз” залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 12.07.07 р. у справі № 13/295-07 залишити без змін. При цьому, позивач не погоджується з твердженням апелянта стосовно того, що предметом даного позову є невиконання відповідачем рішення суду. На думку позивача, підставою для звернення до господарського суду з даним позовом стало неналежне виконання ВАТ “Сумигаз” умов договору на постачання природного газу стосовно проведення розрахунків за поставлений природний газ. Крім того, позивач вважає, що зупинення виконавчого провадження на підставі Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємства паливно–енергетичного комплексу” ніяким чином не звільнює  відповідача від обов'язку виконання зобов'язання з оплати за поставлений природний газ, так як даний закон не забороняє відповідачу проводити розрахунки в добровільному порядку. Отже, як вважає позивач, ДК “Газ України” правомірно та обґрунтовано здійснила нарахування 3% річних та інфляційних збитків.

У судовому засіданні 26.11.2007р. було оголошено перерву до 28.11.2007р. об 11:30 год.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, рішенням господарського суду Сумської області від 02.03.2006р. по справі № 17/698-05 було стягнуто з ВАТ по газопостачанню та газифікації “Сумигаз” на користь ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 13032240,64 грн. основного боргу, 2753400,04 грн. інфляційних нарахувань, 744967,69 грн. 3 % річних, 25500,00 грн. витрат по державному миту, 98, 38 грн. витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу (а.с.16-18). Вказане рішення на момент подачі позову не виконано та заборгованість відповідачем не погашена.

28.12.2002 року між ДК "Газ України" та ВАТ "Сумигаз" було укладено договір на постачання природного газу №06/02-2145, згідно якого позивач зобов'язався передати відповідачу протягом січня-грудня 2003 року природний газ, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах визначених договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання незалежно від того, виникла така неможливість з його вини чи випадково.

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків. Єдиною умовою для застосування вказаної статті є прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 5.1. Договору №06/02-2145 від 28.12.2002 року оплата за фактично спожитий газ здійснюється Покупцем до 20 числа місяця, наступного за звітним. Оскільки ВАТ "Сумигаз" продовжує не сплачувати за поставлений природний газ, то відповідно вважається таким, що прострочило виконання зобов'язання, а на боржника, який прострочив виконання зобов'язання перед кредитором, покладається відповідальність за вказане прострочення, тому ДК "Газ України" було правомірно та обґрунтовано здійснено нарахування 3% річних та інфляційних збитків.

Згідно ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Обставини, які б свідчили про припинення грошового зобов'язання відповідача на підставі договору чи глави 50 ЦК України, у матеріалах справи відсутні і це не оспорюється відповідачем, як і обсяг боргу, а тому, при такому положенні, господарський суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що прийняття рішення суду щодо суми боргу, відкриття виконавчого провадження та зупинення його згідно п. 15 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" на період участі боржника у процедурі погашення заборгованості, відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", не припиняє грошових зобов'язань відповідача та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, обґрунтовано постановив про відшкодування позивачу втрат від знецінення коштів внаслідок інфляції і відсотків за час користування його коштами.

Крім того, наявність рішення господарського суду Сумської області від 02.03.2006 року у справі №17/698-05 ніяким чином не впливає і не змінює правовідносини, що існують між сторонами внаслідок укладення договору на постачання природного газу №06/02-2145 від 28.12.2002 року, оскільки рішення господарського суду Сумської області від 02.03.2006 року у справі №17/698-05 підтверджує неналежне виконання ВАТ "Сумигаз" свого зобов'язання по оплаті вартості поставленого природного газу, суму заборгованості відповідача за даним договором та відповідно зобов'язання її сплатити.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія вважає, що за таких обставин оскаржуване відповідачем рішення першої інстанції прийняте при повному з’ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного законодавства, а тому рішення господарського суду Сумської області від 12.07.2007р. підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача –без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись 99, 101, 102,  п. 1 ст. 103, ст. 105  Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача, ВАТ по газопостачанню та газифікації “Сумигаз”, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 12.07.2007 року по справі 13/295-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                            Карбань І.С.

Судді                                                            Бабакова Л.М.

Шутенко І.А.