РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2007 р.
Справа № 14/53-1424

Господарський суд Тернопільської області

у складі

Розглянув матеріали справи

за позовом Управління комунальної власності Тернопільської міської ради, бульвар Т.Шевченка, 21, м. Тернопіль

до відповідача Тернопільської лінійної санітарно - епідеміологічної станції на Львівській залізниці, вул. Руська, 52, м. Тернопіль

про звільнення нежитлового приміщення комунальної власності по вул. Руській, 52, площею 210,4 кв. м.

За участю представників сторін:

позивача: Мельничук О.М., доручення № 814-у від 26.10.06 р.;

відповідача: не з'явився.

Суть справи:

Управління комунальної власності Тернопільської міської ради звернулося в господарський суд Тернопільської області з позовом до Тернопільської лінійної санітарно-епідеміологічної станції на Львівській залізниці про звільнення нежитлового приміщення комунальної власності по вул. Руській, 52, площею 210,4 кв. м.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Тернопільською міською радою не прийнято рішення про надання в безоплатне користування нежитлового приміщення комунальної власності за адресою м. Тернопіль, вул. Руська, 52, площею 210,4 кв. м. Тернопільській лінійній санепідемстанції на Львівській залізниці на 2007 р., проте відповідачем  приміщення не звільнено. В зв'язку з цим просить зобов'язати Тернопільську лінійну санепідемстанцію звільнити вищезазначене нежитлове приміщення.

Відповідач згідно пояснень в судовому засіданні уповноваженого представника та поданого відзиву на позов, позов не визнає, вважає позовні вимоги Управління комунальної власності Тернопільської міської ради необґрунтованими.

В судовому засіданні представникам сторін роз’яснено належні їм права і обов’язки, передбачені ст. 20, 22, 81-1 ГПК України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Строки вирішення спору судом продовжені в порядку передбаченому статтею 69 ГПК України.

Оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників спору у засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до ст.ст. 316, 321, 327 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про власність" правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права, обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених Законом.

Відповідно до п.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі Закон) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно статті 11 Закону  виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Згідно ст.60 Закону органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об’єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об’єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати  їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що  приватизуються  та  передаються  у  користування  і оренду.

Рішенням органу місцевого самоврядування від 07.03.2007 року №5/7/21 визначено, що питання пов'язані із передачею комунального майна безоплатно в тимчасове користування або позику є виключною компетенцією Тернопільської міської ради, а не позивача по справі який звернувся із позовом до суду.

З приводу договірних відносин що існували між контрагентами правочину суд констатує наступне.

Між Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради, а управлінням обліку і контролю за використанням комунального майна департаменту економіки Тернопільської міської ради (правонаступником якого являється позивач по справі), як уповноваженим органом по укладенню договорів оренди та Тернопільською лінійною санепідемстанцією на Львівській залізниці на підставі рішення Тернопільської міської ради від 10.02.2005 р. № 4/14/12 "Про надання в безоплатне користування майна комунальної власності міста" був укладений договір № 3185 від 09.03.2005 р. на безоплатне користування нежитловим приміщенням комунальної власності за адресою м. Тернопіль, вул. Руська ,52, площею 210,4 кв. м. Термін дії договору до 01.04.2006 р. включно.

Пунктом 8.4. даного договору передбачено, що після закінчення терміну користування майном якщо немає згоди на його подовження на новий термін або у випадку дострокового розірвання договору в 15 - ти денний термін слід здати Управлінню обліку та контролю за використанням комунального майна майно в добротному стані з отриманим обладнанням та інвентарем і зі всіма зробленими у ньому покращеннями.

Пунктом 8.6. Договору встановлено, що взаємовідносини сторін не врегульовані цим договором регламентуються чинним законодавством.

03.03.2006 р. Тернопільською міською радою було прийнято рішення № 4/18/85 "Про надання в безоплатне користування майна комунальної власності міста", яким надано відповідачу в безоплатне користування вищезазначене нежитлове приміщення терміном до 31.12.2006 р.

Аналіз положень укладеного учасниками договірних правовідносин правочину дає суду підстави стверджувати, що договір безоплатного користування приміщенням № 3185 від 09.03.2005 р. є договором позички.

Згідно до статті 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Особа, яка здійснює управління майном, може бути позичкодавцем лише за згодою власника (ст.829 ЦК України).

Відповідно ч. 3 ст. 827 ЦК України до договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу, яка регулює відносини що виникають із найму (оренди).

Статтею 764 ЦК України визначено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містяться і у статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у якій зазначено, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін, а у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

При цьому суд враховує, що претензію № 186-у з вимогою звільнити спірне приміщення, на яку посилається позивач по справі датована 21.02.2007 р. тобто поза межами термінів визначених законодавством, що регламентує спірні правовідносини.

Крім того, посилаючись на те, що Тернопільською міською радою не прийнято рішення про продовження на 2007 рік дію договору безоплатного користування нежитловим приміщенням, рішення даного уповноваженого Законом органу, яким відповідачу  відмовлено у продовженні  договору до матеріалів справи Управлінням не долучено.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, зокрема листа № 200-К від 21.03.2007 р. Управління комунальної власності Тернопільської міської ради на ім'я головного державного санітарного лікаря Тернопільської лінійної санітарно - епідеміологічної станції на Львівській залізниці питання про в безоплатне користування приміщенням комунальної власності виносилось на розгляд депутатських комісій та міської ради, однак позитивного рішення прийнято не було.

У відповідності ч. 1 ст. 47 Закону постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Згідно ч. 10, 11 ст. 47 Закону за результатами вивчення і розгляду питань постійні комісії готують висновки і рекомендації. Висновки і рекомендації постійної комісії приймаються більшістю голосів від загального складу комісії і підписуються головою комісії, а в разі його відсутності - заступником голови або секретарем комісії. Протоколи засідань комісії підписуються головою і секретарем комісії. Рекомендації постійних комісій підлягають обов'язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані. Про результати розгляду і вжиті заходи повинно бути повідомлено комісіям у встановлений ними строк.

Однак, до вищезазначеного листа № 200-К від 21.03.2007 р. та до матеріалів справи позивачем не долучено висновків, рекомендацій та протоколу з приводу відмови відповідачеві у наданні дозволу на укладення договору безоплатного користування частиною нежитлового приміщення за адресою: вул. Руська, 52, м. Тернопіль, загальною площею 210,4 м.кв., як не надано і будь-яких рішень сесії Тернопільської міської ради щодо відмови у продовженні договірних відносин із відповідачем по справі.

При цьому суд враховує, що в силу ст.ст. 32-34 ГПК України на позивача покладено обов'язок довести ті обставини, на які він посилаються як на підставу своїх вимог. Всупереч вказаних норм, Управлінням комунальної власності належних та допустимих доказів, які б підтверджували протиправні дії з боку санепідемстанції не представлено, обставини, з якими закон пов'язує настання визначених у позовних вимогах  юридичних наслідків для відповідача у встановленому порядку позивачем не доведено, а відтак в позові слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 10, 11, 26, 30, 31, 32, 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", господарський суд ,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя