СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20.11.07
Справа №  20/322/07

Суддя

м.Запоріжжя

За позовом  Прокурора Ленінського району
м.Запоріжжя, м.Запоріжжя, в інтересах держави в особі органу, уповноваженого
державою виконувати відповідні функції у спірних відносинах -Управління
житлового господарства Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

до:
Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Комунальне
підприємство “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання №9”,
м.Запоріжжя

про
стягнення суми 1856,48 грн. заборгованості з орендної плати, розірвання договору
нежитлового приміщення та зобов'язання повернути нежитлове приміщення шляхом
виселення

За зустрічним позовом
Приватного підприємця ОСОБА_1, м.Запоріжжя

до
Управління житлового господарства Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунальне
підприємство “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання №9”,
м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Виконавчий
комітет Запорізької міської ради, м.Запоріжжя

про
визнання договору оренди нежитлового приміщення дійсним, діючим та продовженим
на три роки

Суддя  Гандюкова
Л.П.

Представники сторін:

Від прокурора  -Коноваленко Ю.К. ( посвідчення №233);

Від УЖГ Запорізької міськради   -Шкаран Л.А.. (дов.№15-03/9 від 10.01.2007р);

Від ПП ОСОБА_1  -ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (приватний
підприємець,

паспорт НОМЕР_1 виданий 13.06.1999);

ОСОБА_2(дов. ВЕТ №772735 від
11.08.2007р.);

Від “ВРЕЖО №9”  -  Шкаран
Л.А. (довіреність б/н від 19.01.2007р.);

Від виконавчого комітету
Запорізької міськради -

Шкаран
Л.А. (довіреність б/н від 19.01.2007р.);

СУТНІСТЬ
СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з
відповідача заборгованості з орендної плати нежитлового приміщення в розмірі
1856,48 грн., розірвання договору оренди нежитлового приміщення №863/9 від
17.07.2004р., укладеного між управлінням житлового господарства Запорізької
міської ради, КП “ВРЕЖО №9 та ПП ОСОБА_1 та зобов'язання повернути нежитлове
приміщення шляхом виселення.

Ухвалою господарського суду від
11.07.2006р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі №
20/322/07,  судове засідання  призначено на 13.08.2007р. Ухвалою суду від
13.08.2007р. розгляд справи відкладено на 04.09.2007р. Ухвалою від 04.09.2007р.
для спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву ПП
ОСОБА_1 до Управління житлового господарства Запорізької міської ради про
визнання договору оренди нежитлового приміщення №863/9 від 17.07.2004р.
діючим,  цією ж ухвалою строк вирішення
спору у справі в порядку ст.69 ГПК України за клопотанням сторін продовжений,
розгляд справи відкладено на 24.10.2007р. Ухвалою від 24.10.2007р. до участі у
справі  залучено третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за зустрічним
позовом -Виконавчий комітет Запорізької міської ради, розгляд справи відкладено
на 19.11.2007р. У судовому засіданні 19.11.2007р. оголошувалась перерва до
20.11.2007р.

За згодою сторін 20.11.2007р.
оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач за первісним позовом в
процесі розгляду справи неодноразово уточнював позовні вимоги. Остаточними
є  вимоги, викладені в заяві, наданій
суду 20.11.2007р., якою фактично змінено підставу позову. В порядку ст.22 ГПК
України заява прийнята судом до розгляду. Таким чином, предметом розгляду за
первісним позовом є вимога про зобов'язання ПП ОСОБА_1 повернути нежитлове
приміщення загальною площею 77,6 кв.м., розташоване по вул..Кремлівська, 65а у
м.Запоріжжя на користь Управління житлового господарства Запорізької міської
ради шляхом виселення. Позовні вимоги обґрунтовані ч.2 ст.215, ч.2 п.1 ст.216,
п.1 ст.220, п.2 ст.793 ЦК України та мотивовані тим, що договір оренди
зазначеного нежитлового приміщення №863/9 від 17.06.2004р. між Управлінням
житлового господарства Запорізької міської ради, КП  “ВРЕЖО №9” та ПП ОСОБА_1 який, згідно пункту
11.1 цього договору, був укладений на строк з 17.07.2004р. по 16.07.2007р.,
тобто на три роки, в порушення вимог ч.2 ст.793 Цивільного кодексу України не
посвідчений нотаріально та в силу п.1 ст.220 ЦК України є нікчемним. Внаслідок
нікчемності договору відповідач зобов'язаний повернути нежитлове приміщення
загальною площею 77,66 кв.м, розташоване по вул.Кремлівській, 65а позивачеві
шляхом виселення.

Третя особа КП “ВРЕЖО №9” первісний
позов підтримала.

Відповідач за первісним позовом проти
задоволення позовних вимог заперечив. Заперечення викладені в заяві, наданій у
судовому засіданні 20.11.2007р., яка одночасно є доповненням зустрічних
позовних вимог. В порядку ст.22 ГПК України заява прийнята судом до розгляду.
ПП ОСОБА_1, зокрема, зазначила про
наявність волевиявлення орендодавця та балансоутримувача на укладення та
вчинення правочину щодо орендних відносин з ПП ОСОБА_1, спрямованого на реальне
настання правових наслідків. Договір оренди №863/9 від 17.07.2004р., укладений
в простій письмовій формі, містить всі істотні умови договору оренди
комунального майна, які передбачені Законом України “Про оренду державного та
комунального майна”, відбулося виконання договору сторонами: сплачувалась
орендна плата та інші платежі, на виконання умов договору оренди укладені
окремі договори на постачання електричної енергії, водопостачання, опалення,
договір на утримання прибудинкової території, власником майна надано дозвіл на
проведення капітального ремонту. Недотримання форми щодо нотаріального
посвідчення  сталося з причини
відсутності коштів у бюджеті. Крім того, у попередніх запереченнях на первісний
позов та первісній зустрічній позовній заяві ПП ОСОБА_1 також зазначала, що
11.07.2007р. на підставі її заяви комісією з розгляду заяв про передачу в
оренду нежитлових приміщень прийнято позитивне рішення, яке оформлено
протоколом комісії №10 від 11.07.2007р., про продовження терміну дії договору
оренди №863/9 строком на три роки та надано згоду на проведення капітального
ремонту приміщення. Відповідачеві було видано лист узгодження, який підписаний
галузевим управлінням міськвиконкому, що є уповноваженим власником.
23.08.2007р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення
№348/13 “Про надання дозволу Приватному підприємцю ОСОБА_1 на проведення
капітального ремонту нежитлового приміщення в будинку №65а по
вул.Кремлівській”. На підставі рішення Запорізької міської ради №31 від
28.04.2007р. було підвищено розмір орендної плати та в червні 2007р. ПП ОСОБА_1
та балансоутримувачем була підписана додаткова угода до договору оренди
стосовно підвищення орендної плати, яка була складена у трьох примірниках.
Проте, орендарю підписаною зазначену додаткову
угоду не повернули. Предметом зустрічних позовних вимог, з урахуванням
доповнення, є визнання договору оренди
нежитлового приміщення №863/9 від 17.07.2004р. дійсним, діючим до
теперішнього часу та продовженим на три роки, які обґрунтовано ч.2 ст.220,
ст.ст. 764, 777 ЦК України. Просить відмовити у задоволенні первісного позову
та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Відповідач за зустрічним позовом
-Управління житлового господарства Запорізької міської ради  проти задоволення зустрічних позовних вимог
заперечив, обґрунтовуючи наступним.
Посилання ПП ОСОБА_1 на згоду міськвиконкому протоколом №10 від
11.07.2007р.  на продовження договору
оренди не відповідає дійсності, так як лист узгодження виданий їй на підставі
заяв, але не підписаний. При цьому в листі зазначено, що у випадку не
повернення цього листа протягом 15 днів він втрачає чинність. Виконавчий
комітет не є стороною договору, тому факт його згоди на проведення ремонту
приміщення не є підставою для визнання його дійсним. Додаткова угода про
підвищення орендної плати згідно з рішенням міської ради від 28.04.2007р. не
укладалась. Факт нарахування орендної плати за приміщення свідчить тільки про
те, що воно не передано орендодавцеві і відповідає п.3.7 договору оренди. Тому
нарахування орендної плати також не є підтвердженням дійсності договору.
Просить у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Третя особа -КП “ВРЕЖ №9” письмових
пояснень по суті заявлених позовних вимог не представила. У судових засіданнях
представник пояснив, що підтримує позицію відповідача за зустрічним позовом.

Третя особа -Виконавчий комітет
Запорізької міської ради підтримав первісні позовні вимоги, проти задоволення
зустрічних заперечив, пояснивши, що міськвиконком не є стороною договору оренди
№863/9 від 17.07.2004р., внаслідок чого йому не було відомо про те, що договір
не посвідчений нотаріально. Через це комісіями виконкому приймались заяви ПП
ОСОБА_1 щодо продовження терміну договору та проведення капітального ремонту
приміщення.

У судовому засіданні ПП ОСОБА_1
заявлялось клопотання про  витребування
письмових документів, відкладення розгляду справу. Ухвалою суду клопотання
задоволено частково.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення прокурора, представників сторін та третіх осіб, суд

ВСТАНОВИВ:

17.07.2004р. між Управлінням
житлового господарства Запорізької міської ради (Орендодавець), КП “Виробниче
ремонтно-експлуатаційне житлове об'єднання №9” (Балансоутримувач) та Приватним
підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) в простій письмовій формі підписано договір
оренди нежитлового приміщення №863/9, відповідно до якого на підставі рішення
виконавчого комітету Запорізької міської ради від 30.06.2004р. №239/65
Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування
нежитлове приміщення загальною площею 77,6 кв.м за адресою: вул. Кремлівська,
буд.65-А, яке знаходиться на балансі ДП “ВРЕЖО № 9”. Дане нежитлове приміщення
вбудоване в перший поверх 9- поверхового
житлового будинку (п.1.1).

Приміщення передавалося  в оренду для розміщення перукарні та відділу
з продажу косметичних товарів (п. 1.2 договору).

Пунктом 11.1  визначено, що договір діє з 17.07.2004р. до
16.07.2007р.,  тобто строком на три роки.

06.07.2007р. прокурор Ленінського
району звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в
особі органу, уповноваженого державою виконувати відповідні функції у спірних
відносинах -Управління житлового господарства Запорізької міської ради про
стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати нежитлового приміщення
в розмірі 1856,48 грн., розірвання договору оренди нежитлового приміщення
№863/9 від 17.07.2004р. у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору
щодо сплати орендних платежів та зобов'язання повернути нежитлове приміщення
шляхом виселення.

У процесі розгляду справи позивачем
за первісним позовом надано заяву, в якій останній зазначив, що  сума
1856,84 грн. заборгованості за період січень-березень 2007р. була сплачена
відповідачем у травні 2007р., тобто до
звернення до суду з позовною заявою. У зв'язку з цим позивач на підставі
ст.78, п.4, п.1 ст.80 ГПК України
відмовився від позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної
плати та розірвання договору оренди. Прокурор заяву позивача підтримав.

Оскільки відмова позивача за
первісним позовом від позовних вимог в частині стягнення суми та розірвання
договору не суперечить законодавству і фактичним обставинам справи, не порушує
чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, враховуючи, що  наслідки відмови від позову позивачу та
прокурору відомі, як то вбачається із самої заяви, та судом роз'яснені, суд
вважає за необхідне прийняти відмову Управління житлового господарства
Запорізької міської ради та прокурора від позовних вимог в цій частині,  провадження у справі № 20/322/07 за первісним
позовом  на підставі п.4 ч.1  ст. 80 ГПК України в цій частині припинити.

Таким чином, предметом розгляду
первісних позовних вимог є зобов'язання ПП ОСОБА_1 повернути нежитлове
приміщення загальною площею 77,6 кв.м., розташованого по вул.Кремлівська, 65а у
м.Запоріжжя шляхом виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані ч.2
ст.215, ч.2 п.1 ст.216, п.1 ст.220, п.2 ст.793 ЦК України

Відповідно до п.п.1,4 ст.203 ЦК
України зміст  правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій
законом.

Правовідносини сторін урегульовано
договором оренди нежитлового приміщення житлового будинку, який укладено у
простій письмовій формі на строк 3 роки.

Відповідно до приписів частини 2
статті 793 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 17.07.2004р.)
договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої споруди) строком
на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню, а згідно зі статтею
794 цього кодексу договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх
окремої частини), укладений на строк не менше одного року, підлягає державній
реєстрації.

У порушення наведених вимог закону
Управління житлового господарства Запорізької міської ради, КП “ВРЕЖО №9” та ПП
ОСОБА_1 уклали договір оренди нерухомого майна, відповідно до якого  передано в оренду нежитлове приміщення, яке
вбудоване  в перший поверх житлового
будинку строком  на 3 роки у простій
письмовій формі.

Судом встановлено, що ніяких дій
щодо нотаріального посвідчення договору оренди сторони не вчиняли.

Наслідком вказаних дій сторін є
нікчемність даного договору, оскільки відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у
разі  недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний.

Оскільки сторонами договору оренди
нежитлового приміщення №863/9 від 17.07.2004р. не було додержано в момент
вчинення правочину вимог, які встановлені законом про нотаріальне посвідчення
договору, то в силу ч.1 ст.220 ЦК України такий договір є нікчемний.

Частиною 2 ст.215 ЦК України
передбачено, що недійсним є правочин,
якщо його  недійсність  встановлена законом (нікчемний  правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ст.216 цього Кодексу
недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з
його недійсністю. У разі  недійсності  правочину
кожна із сторін зобов'язана повернути другій  стороні у
натурі  все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді,  коли одержане
полягає  у  користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які
існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків  недійсності
нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Будь-які докази, що були б
правовими підставами для знаходження відповідача у спірному приміщенні на
момент розгляду справи, суду не надані.

На підставі викладеного, суд
знаходить позовну вимогу про зобов'язання ПП ОСОБА_1 повернути нежитлове
приміщення загальною площею 77,6 кв.м., розташоване по вул.Кремлівська, 65а у
м.Запоріжжя шляхом її виселення обґрунтованою, правомірною  і
такою, що підлягає задоволенню.

Предметом зустрічного позову є
вимоги про визнання договору оренди нежитлового приміщення №863/9 від
17.07.2004р., укладеного між Управлінням житлового господарства Запорізької
міської ради, КП “ВРЕЖО №9 та ПП ОСОБА_1
дійсним, діючим до теперішнього часу та продовженим на три роки.

Частиною 2 ст.220 ЦК України, на
яку посилається позивач за зустрічним позовом, передбачено якщо сторони
домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими
доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін
ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір
дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не
вимагається.

Із змісту зазначеної норми слідує, що визнання
дійсною угоди (договору) у зв'язку з недодержанням  нотаріальної форми  можливо при наявності умов, зокрема: сторони
домовились щодо усіх істотних умов договору, спірний договір повинен бути
виконаний повністю або частково; виконаний договір підлягав обов'язковому
нотаріальному посвідченню у порядку, встановленому Законом України, у тому
числі “Про нотаріат”; обов'язковість нотаріальної форми повинна бути  указана в законі;  визнати дійсним договір з цих підстав можливо
за вимогою сторони, яка виконала договір; суд повинен перевірити, чому договір
не був нотаріально посвідчений, тобто встановити факт ухилення однієї із сторін
від нотаріального посвідчення.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978р. “Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними” та п. 7 Роз'яснення Вищого Арбітражного суду України  від 12.03.1999р. № 02-5/111 “Про деякі питання
практики визнання спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними” в разі
недодержання нотаріальної форми,  угода
визнається дійсною, якщо така угода виконана повністю, або частково однією із
сторін, а друга  сторона ухиляється від
її нотаріального посвідчення.

Позивач за зустрічним позовом
зазначає, що  нотаріальне посвідчення
договору оренди не було здійснено з вини відповідача, оскільки останній
посилався на відсутність бюджетних коштів для цієї мети. Разом з тим, суд вважає
за необхідне зазначити, що зацікавленою стороною щодо здійснення нотаріального
посвідчення договору найму у даному випадку є позивач за зустрічним позовом, у
зв'язку з цим він не був позбавлений можливості самостійно оплатити послуги
нотаріуса, і доказів  посилання
відповідача на такі обставини суду не надано.

Приписами ст.ст. 33,34 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд
вважає, що в позовних вимогах про визнання дійсним договору  оренди нежитлового приміщення №863/9 від
17.07.2004р. позивачем за зустрічним позовом не доведено належними засобами
доказування підстави для визнання зазначеного договору дійсним, факт ухилення
відповідача від нотаріального посвідчення договору, оскільки позивачем не
надано доказів звернення до відповідача щодо нотаріального посвідчення договору
та його відмови, тому у задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити. Відсутні
законні підстави для визнання договору дійсним.

Також заявлено вимоги про визнання
договору діючим та продовженим на три роки.

Згідно з ст.764 ЦУ України, на яку посилається позивач за зустрічним
позовом, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку
договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного
місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений
договором.

Позивач за зустрічним позовом
обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що ані орендодавець, ані
балансоутримувач  жодних дій згідно з
п.п.2.4, 11.8 договору оренди  не
вчинили, не зверталися до орендаря щодо повернення  орендованого майна після закінчення строку
оренди.

Відповідно до п.2.4 договору оренди,
після закінчення строку дії договору оренди, якщо немає у встановленому порядку
угоди сторін про його продовження на новий строк, або у випадку дострокового
його розірвання орендар зобов'язаний у 10-добовий термін здати
балансоутримувачу приміщення за актом прийому-передачі.  Пунктом 11.8 договору встановлено випадки
припинення дії договору, зокрема: закінчення строку, на який його було
укладено, дострокове його розірвання.

Матеріали справи свідчать, що згідно
з протоколом №10 від 11.07.2007р. засідання комісії з розгляду заяв про здачу в
оренду нежитлових приміщень за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 надано згоду
на надання дозволу на проведення капітального ремонту нежитлового приміщення по
вул.Кремлівській, 65а. 12.07.2007р. на підставі цього протоколу ПП ОСОБА_1 було
видано лист узгодження на оренду нежитлового приміщення, який погоджений з
галузевим управлінням міськвиконкому. У зазначеному листі узгодження є
застереження, що він повертається підписаним на протязі 15 календарних днів, в
іншому випадку вважається таким, що втратив чинність. Дата здачі цього листа
відсутня.

Листом №15-03/4296 від 20.08.2007р.
Управління житлового господарства Запорізької міської ради не заперечило проти
проведення капітального ремонту.
Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради  №348/13 від 23.08.2007р. ПП ОСОБА_1, яка
орендує нежитлове приміщення в буд.№65а по вул.Кремлівській за договором оренди
від 17.07.2004р. №863/9, дозволено провести капітальний ремонт зазначеного
приміщення.

ПП ОСОБА_1 також надано суду копію
змін до договору №863/9 від 17.07.2004р. оренди нежитлового приміщення від
12.02.2007р., відповідно до якої внесено зміни до пункту 3.2 договору щодо
порядку та строку перерахування орендної плати. Дані зміни до договору
підписані лише Орендарем  (ПП ОСОБА_1)
та  Балансоутримувачем (КП “ВРЕЖО
№9”),  Орендодавцем дані зміни не
підписані.

У зв'язку з наявністю вищезазначених
документів позивач зазначає, що не має підстав вважати договір оренди
розірваним чи таким, що припинив свою дію внаслідок закінчення його терміну.
Враховуючи положення ст. 764 ЦК України, а також ст.777 цього кодексу щодо
переважного права наймача після спливу строку договору перед іншими особами на
укладення договору найму на новий строк, договір оренди №863/9 від 17.07.2004р.
вважається продовженим на той самий термін, тобто на три роки.

Крім того, позивач за зустрічним
позовом вказує, що на підставі рішення Запорізької міської ради №31 від
28.04.2004р. було підвищено розмір орендної плати та в червні 2007р. ПП ОСОБА_1
та балансоутримувачем була підписана додаткова угода до договору оренди стосовно
підвищення орендної плати. При цьому зазначає, що підписаний орендодавцем
примірник даної додаткової угоди орендарю повернутий не був. Усі ці обставини
позивач за зустрічним позовом вважає достатньою підставою для визнання договору
діючим та продовженим на вказаний ним термін.

Управлінням житлового господарства
Запорізької міської ради та КП “ВРЕЖО №9” наявність  додаткової угоди заперечено та надано суду
довідку від 03.09.2007р., яка підписана уповноваженими особами про те, що
додаткові угоди до договору №863/9 від 17.07.2004р. оренди нежитлового
приміщення за адресою вул..Кремлівська, 65а,
з ПП ОСОБА_1, не укладались.

Із змісту ст.ст.15,16 ЦК України,
ст.20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду  за
захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлений
договором або законом.  Статтею 1
Господарського процесуального  кодексу
України встановлено право підприємств та організацій звертатися до
господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом
інтересів.

Із змісту ст.12 ГПК України слідує, що
господарський суд розглядає спори.

Наведені позивачем обґрунтування
зустрічного позову з посиланням на норми права (ст.ст.764, 777 ЦК України) та
письмові докази не можуть бути підставою для задоволення позову в цій частині,
оскільки заявлені позивачем вимоги про визнання договору діючим та
продовженим на три роки, є за своєю суттю вимогами про встановлення факту,
що має юридичне значення. Цей факт може встановлюватися господарським судом
лише при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне.
Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та
обгрунтованості вимог у разі виникнення спору між сторонами і не може
самостійно розглядатися в окремій справі.

Вимога про визнання факту, як спосіб
захисту права, чинним законодавством не передбачена.

Таким чином, обраний позивачем за
зустрічним позовом спосіб захисту прав не відповідає способам, встановленим
чинним законодавством, і, як наслідок, не призводить до поновлення його
порушеного права, якщо таке порушення має місце. Зазначені позивачем норми
права, письмові документи можуть бути доказами при вирішенні між сторонами
спору, та не спростовують висновки суду, наведені вище.

На підставі викладеного, у
задоволенні зустрічних позовних вимог відмовляється у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судові витрати за первісним позовом покладаються на відповідача за первісним
позовом, судові витрати за зустрічним позовом
- на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись  ст.ст. 22, 49, п.4 ч.1 ст.80, 82-85
Господарського процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Первісні позовні вимоги
задовольнити частково.

Зобов'язати  Приватного підприємця ОСОБА_1 (НОМЕР_2,
м.Запоріжжя, АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_3)  повернути
нежитлове  приміщення загальною
площею 77,6 кв.м., розташоване по вул.Кремлівська, 65-А у Ленінському районі
м.Запоріжжя, шляхом виселення на користь Управління житлового господарства
Запорізької міської ради (69037, м.Запоріжжя, пр.Леніна, 214, ).

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (НОМЕР_2, м.Запоріжжя, АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_3)  на користь Державного бюджету України
(отримувач: Державний бюджет Орджонікідзевського району, банк отримувача:
Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області, р/р
0007, МФО 813015, , код бюджетної класифікації
22090200, символ банку 095) суму  85  грн. державного мита.

Стягнути з Приватного підприємця
ОСОБА_1 (НОМЕР_2, м.Запоріжжя, АДРЕСА_1, ідентифікаційний НОМЕР_3)  на користь Державного бюджету України
(отримувач: Державний бюджет Орджонікідзевського району, банк отримувач:
Головне управління Державного казначейства України у Запорізькій області,
р/р0007, МФО 813015, , код бюджетної класифікації
22050000, символ звітності банку 259) суму 118
грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Прийняти відмову від первісного
позову в частині стягнення суми 1856,48 грн. заборгованості з орендної плати та
розірвання договору оренди нежитлового приміщення.

Провадження у справі №20/322/07 за
первісним  позовом в цій частині
припинити.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог відмовити повністю.

Суддя                                                   Л.П.
Гандюкова

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення десятиденного строку із дня його підписання.
Рішення  підписано у повному обсязі
11.12.2007р.