ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.07                                                                                        Справа №  20/421/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Відкритого акціонерного товариства “Дрогобицький долотний завод”, Львівська область, м.Дрогобич

до Товариства з обмеженою відповідальністю “Малх”, м.Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю  “САТ”, м.Київ

про стягнення суми 21483,37 грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача   –Цюх І.Т. (дов. №14/458 від 22.03.2007р.);

Від відповідача  –не з’явився;

Від третьої особи –не з’явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 19089 грн., суму пені у розмірі 671,93 грн., суму 536 грн. 40 коп. втрат від інфляції, суму 1186 грн. 04 коп. –3 % річних,  всього суму 21483,37 грн.

Ухвалою господарського суду від 06.08.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/421/07,  судове засідання  призначено на 31.08.2007р.  Ухвалою в.о. голови  господарського суду Запорізької області від 31.08.2007р. в порядку ст.69 ГПК України строк вирішення спору у справі продовжений на один місяць –до  01.11.2007р. Ухвалою суду від 31.08.2007р. на підставі ст.77 ГПК України розгляд справи підкладено на 25.10.2007р. Ухвалою від 25.10.2007р. задоволено клопотання позивача - до участі у справі залучено тертю особу, яка не заявляє самостійних  вимог на предмет спору на стороні позивача –ТОВ “САТ”, м.Київ, цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на 01.11.2007р.

У судовому засіданні 01.11.2007р. за згодою представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві з урахуванням додаткових пояснень, які мотивовані наступними обставинами. На виконання умов Контракту №1/111п від 28.03.2007р., укладеного між позивачем та відповідачем, згідно з рахунком №84 від 29.03.2007р. позивач передав у власність відповідачу 0,35 тонни сталі марки Р9 ф32 по ціні 45450,00 грн. за 1 тонну (без ПДВ) на суму 19089,00 грн., що підтверджується накладною №167 від 29.03.2007р. та довіреністю ЯFУ №530834 від 29.03.2007р. Відповідно до пункту 3.1 Контракту відповідач повинен був  оплатити поставлений товар протягом одного місяця з дати отримання товарів. Однак, свої зобов’язання щодо оплати товару відповідач не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 19089,00 грн. За прострочення грошового зобов’язання позивач на підставі ст.625 ЦК України просить також стягнути з відповідача інфляційні витрати за весь час прострочення за період з 30.04.2007р. по 26.07.2007р. у розмірі 536,40 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1186,04 грн. Крім того, згідно з  частинами 1, 3 ст.549 ЦК України та пункту 6.4 Контракту №1/111п  позивачем нарахована пеня в розмірі 0,04% від суми отриманої, але не оплаченої продукції, за період з 30.04.2007р. по 26.07.2007р. у розмірі 671,93 грн.  Всього позивач просить стягнути з відповідача суму 21483 грн. 37 коп. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 193, 198, 218, 223 ГК України, ст.ст. 526, 530, ч.ч. 1,3 ст.549, ст.ст. 610, 622, ч.2 ст.625 ЦК України.

У додаткових поясненнях  позивач, зокрема, зазначив, що доставку  товару відповідачеві, у відповідності до умов договору перевезення вантажів №1623 від 01.02.2007р., здійснював ТОВ “САТ”, яким при отриманні вантажу –сталі  марки Р9 ф32 в кількості 0,35 тонни оформлена вантажна декларація ДР 2426 від 29.03.2007р. Згідно цієї декларації, крім вантажу перевізнику були надані документи: оригінал контракту №1/111П від 29.03.2007р. в 2-х примірниках, оригінал накладної в 2-х примірниках і вантажна декларація, які були відіслані для підпису із боку керівника  ТОВ “Малх” Мідаєва В.К. і повернення на адресу “ДДЗ”, а також оригінал накладної №167 від 29.03.2007р. Відповіддю ТОВ “САТ” вих.№1540 від 07.09.2007р. на письмовий запит “ДДЗ” підтверджується, що  вантаж та документи доставлені і отримані ТОВ “Малх” 31.03.2007р. Отримувачем вантажу сплачена вартість перевезення.   Згідно з пунктом 9.5 Контракту №1/111 від 28.03.2007р.  контракт, переданий по факсу має юридичну силу., що дає право  ВАТ “ДДЗ” користуватися факсимільною копією до отримання оригіналу примірника. Проте, станом на день подання позову відповідачем примірник оригіналу Контракту позивачу не повернутий.  Крім того, позивач зазначив, що    при оформлені довіреності серія  ЯFУ №530834 від 29.03.2007р., відповідно до якої ТОВ “Малх” було отримано товар згідно з умовами Контракту №1/111п,  відповідачем була допущена описка, а саме:  замість дати контракту 28.03.2007р. вказано дату 22.03.2007р.  Оригінал зазначеної довіреності у позивача відсутній.  Стосовно виконання умов договору №1623 від 01.02.2007р., укладеного між “ДДЗ” та ТОВ “САТ” позивач також пояснив наступне. Належним чином оформленої вантажної декларації, яка б підтверджувала виконання умов зазначеного договору перевізником  не надано, у зв’язку з чим позивач вважає, що умови договору по перевезенню вантажу –сталі марки Р9 ф32 в кількості 0,35 тонн  не виконані. Сплата вартості перевезення отримувачем товару ТОВ “Малх” суперечить вимогам ст.909 ЦК України і є порушенням умов договору №1623 від 01.02.2007р. Рахунків на адресу ВАТ “ДДЗ” за виконані послуги перевезення не надходило.

Відповідач у судові засідання не з’являвся, письмовий відзив та витребувані судом документи не надав, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином: ухвали суду направлені за адресою, зазначеною в позовній заяві та довідці Головного управління статистики у Запорізькій області: м.Запоріжжя, проспект Маяковського, 11, кв.218,  та до господарського суду не повертались.

Представник третьої особи у судове засідання також не з’явився, письмове пояснення по суті заявлених позовних вимог на представив.

Суд визнав наявні матеріали достатніми для розгляду справи на підставі ст.75 ГПК України у відсутність відповідача та третьої особи. При цьому суд також бере до уваги, що термін розгляду справи закінчився.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача,  суд

ВСТАНОВИВ:

28.03.2007р. між Відкритим акціонерним товариством “Дрогобицький долотний завод” (Подавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Малх” (Покупець, відповідач у справі) укладено Контракт №1/111П, відповідно до умов якого продавець зобов’язався поставляти та передавати у власність Покупцю визначений товар, а покупець –приймати цей товар  і вчасно здійснювати його оплату на умовах даного Контракту.

Згідно з пунктами  2.1, 2.2 Контракту встановлено, що ціна на товар є договірною і визначається за домовленістю сторін;   асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна сума Контракту визначається у специфікації (додатку), яка є невід’ємною частиною Контракту.

Відповідно до п.3.1 Контракту розрахунки за поставлений товар здійснюються на умовах післяоплати на протязі одного місяця з дати отримання товарів, вказаних у специфікаціях до Контракту.

Факт передачі товару від Продавця Покупцю, згідно з п.4.3 Контракту, завіряється довіреністю встановленого зразку, або оформленням акту здачі-приймання товару.

Із матеріалів справи слідує, що сторони згідно з Специфікацією №1 від 28.03.2007р. до Контракту №1/111П від 28.03.2007р., оформленої за допомогою факсимільного зв’язку,  узгодили поставку товару –сталі марки Р9 ф32 у кількості 0,35 тонни на суму 19089,00 грн.

Як  на підставу позовних вимог позивач посилається на довіреність серії ЯFУ №530834 від 29.03.2007р., видану  ТОВ “Малх” на ім’я  Мідаєва В.К., відповідно до якої, як зазначає позивач, ТОВ “Дрогобицький долотний завод” передало ТОВ “Малх” товар.  У зазначеній довіреності підставою на отримання цінностей вказано Контракт 1/111П від 22.03.2007р., на зворотній стороні  в графі “Найменування цінностей” вказано: Круг Р9, кількість –1 (одна) тонна. Позивачем суду надано факсимільну  копію цієї довіреності, оригінал у позивача відсутній.

Позивачем надано також копію накладної на відпуск матеріалів замовникам №167 від 29.03.2007р., в якій зазначено: підстава –договір 1/111П від 28.03.2007р., кому –ТОВ “Малх”, через кого –а/м Гівчак Я. У  накладній вказано найменування (сорт, розмір, марка)  матеріалу: Р9 ф32 у кількості 0,35 тн, ціна без ПДВ –45000 грн., сума –15750. На зворотній стороні графи “Всього відпущено ________ найменування”, “на суму _____ грн.” не заповнені.  Маються підписи фізичних осіб у графі “Відпустив”, “Отримав”.

21.06.2007р. позивач направив відповідачеві претензію №14/999 з вимогою сплатити борг в сумі 19089,00 грн. за передану у власність на підставі Контракту №1/111п від 28.03.2007р.  сталь марки Р9 Ф32 в кількості 0,35 тонни по ціні 45450,00 грн. за тонну (без ПДВ), факт передачі якої засвідчений довіреністю №530834 серії ЯFУ. 10.07.2007р. позивачем було направлено лист-нагадування №14/1120 про необхідність сплатити борг за поставлену продукцію.

Оцінивши представлені докази, проаналізувавши законодавство, суд вважає вимоги позивача такими, що   задоволенню не підлягають на наступних  підставах.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч.1 ст.13, ч.1,2 ст.14 Цивільного кодексу України цивільні права особа  здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов’язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов’язковим для неї.

Статтями 15,16 цього Кодексу встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду  за  захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Із змісту позовних вимог та наведених позивачем в обґрунтування цих вимог підстав слідує, що позивач просить стягнути борг, інфляційні витрати, 3% річних  та пеню на підставі Контракту №1/111П від 28.03.2007р., і підтверджує факт отримання товару на підставі цього Контракту, як то передбачено п.4.3, довіреністю серія ЯFУ №530834 від 29.03.2007р.

Статтею 509 ЦК України визначено поняття зобов’язання та підстави його виникнення:  зобов’язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України  зобов’язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших  актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містить ст.193 ГК України.

Приписами ст. ст. 33, 34  ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.  Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доведення.

Суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем  права або охоронюваного законом інтересу позивача за Контрактом №1/111П від 28.03.2007р., а саме: не доведено, що вказаний у довіреності ЯFУ №530834 від 29.03.2007р. товар поставлено саме на підставі цього Контракту (у довіреності є посилання на Контракт №1/111П від 22.03.2007р.); не доведено, що за вказаною довіреністю відповідачем отримано саме  той товар та у тій кількості, що було узгоджено сторонами у відповідності до Специфікації №1, що є невід’ємною частиною Контракту №1/111п від 28.03.2007р.

Крім того, як пояснив позивач,  у нього відсутні  оригінал  Контракту №1/111п від 28.03.2007р.  та довіреності ЯFУ №530834 від 29.03.2007р.  Разом з тим, згідно з ст.ст.33, 34, 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Подання доказів для підтвердження підстави вимог є обов’язком позивача.

Вирішуючи спір, суд враховує також наступне. Згідно з ст.11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов’язки.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до п.2 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. № 99, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.06.1996р. за №293/1318 (із змінами, внесеними наказом №1176 від 11.12.2006р.), зокрема, сировина, матеріали, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів. Згідно з п.13 зазначеної Інструкції довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. У разі відпуску цінностей частинами на кожний частковий відпуск складається накладна (акт приймання-здачі або інший аналогічний документ) з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі. У цих випадках один примірник накладної (або документа, що її замінює) передається одержувачу цінностей, а другий –додається до залишеної у постачальника довіреності і використовується для спостереження і контролю за відпуском цінностей згідно з довіреністю, а також для проведення розрахунків з одержувачем. При централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності, якщо одержувач цінностей за підписом  керівника і головного бухгалтера підприємства або інших осіб, які уповноважені  підписувати довіреності, повідомив постачальника про зразок печатки (штампу), якою матеріально відповідальна особа, що буде приймати цінності, завіряє на супровідних документах (накладній, акті, ордері тощо) свій підпис про одержання цінностей. Приписами п.15 цієї Інструкції  встановлено, що відповідальність за дотримання постачальником встановленого порядку відпуску за довіреністю цінностей покладається на посадових осіб підприємства –постачальника, які мають право підписувати первинні документи на відпуск цінностей.

Позивачем не надано оригіналу довіреності відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей, чи інших первинних документів, які б підтверджували отримання останнім  товару. У накладній №167 на відпуск матеріалів замовником 29.03.2007р. відсутній підпис відповідача та печатка, а мається підпис в графі “Отримав” та прізвище Гівчак.  Як вбачається із наданого позивачем Типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, Гівчак Я.М. є водієм ВАТ “Дрогобицький долотний завод”.

Таким чином, позивач не надав належних доказів поставки товарів відповідачу саме за Контрактом №1/111П від 28.03.2007р. та отримання відповідачем цієї продукції.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.549,610,611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання) є порушенням  зобов’язання, у разі якого настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штраф, пеня). У зв’язку з тим, що позивач не доказав факт порушення грошового зобов’язання відповідачем за Контрактом №1/111П від 28.03.2007р.,  не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені.

На зазначених підставах суд не бере до уваги інші пояснення позивача та письмові докази. Зокрема, позивачем під час розгляду справи надано договір перевезення вантажів №1623 від 01.02.2007р., укладений з ТОВ “САТ” (третя особа, перевізник), відповідно до якого перевізник зобов’язується доставити надані клієнтом вантажі до пункту призначення в установлений договором строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі –вантажоодержувачу, а клієнт  зобов’язується  вчасно сплатити за перевезення вантажу встановлену плату, відповідно до умов договору та на підставі наданих перевізником рахунків за перевезення. Перевезення здійснюється на підставі вантажної декларації, належним чином оформленої за формою, встановленою перевізником (п.п.1.2,2.1.). Згідно з п.2.11 договору перевезення відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення, що засвідчується підписом уповноваженої особи перевізника на вантажній декларації і дії до моменту фактичної видачі вантажу вантажоодержувачу, що підтверджується підписом вантажоодержувача на вантажній декларації.   Відповідно до п.п. 6.3,7.1.1 цього договору вантажоодержувачу вантажі видаються після оплати послуг, за умови пред’явлення належним чином оформлених документів –паспорту та довіреності на отримання товарно - матеріальних цінностей, якщо вантажоодержувач юридична особа. Належним чином оформлена вантажна декларація є підставою для одержання представником перевізника вантажу для перевезення з його матеріальною відповідальністю. Враховуючи умови договору перевезення, лист ТОВ “САТ” вих.№1540 від 07.09.2007р. про те, що вантаж отриманий ТОВ “Малх” 31.03.2007р., а також надана суду копія вантажної декларації не можуть бути належним доказом отримання товару відповідачем, оскільки у вантажній декларації відсутні будь-які підписи вантажоодержувача, належних доказів сплати (первинні платіжні документи) ТОВ “Малх” за це перевезення також не надано.

На підставі викладеного, суд вважає, що  вимоги позивача з підстав, які заявлено у вибраний ним спосіб захисту прав є необґрунтованими та недоведеними, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Позивач  не позбавлений права вибрати інший предмет або підстави позову для захисту свого права.

Згідно з ст.49 ГПК України судові витрати  покладаються на позивача.

Ухвалами суду від 31.08.2007р.,25.10.2007р., зокрема,  у зв’язку  з неявкою представника відповідача, неподанням витребуваних судом документів розгляд справи відкладався. Крім того, ухвалами від 06.08.2007р., 25.10.2007р. суд попередив сторони, що згідно з ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право стягувати в доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону. Незважаючи на це,  уповноважений представник відповідача тричі не з”явився у судові засідання, відповідач не надав витребувані ухвалами суду документи.  Оскільки відповідачем у справі є юридична особа, яка попереджена належним чином про відповідальність і без поважних причин не виконала вимоги суду, суд  визнає відповідача винним в ухиленні від вчинення дій, покладених судом на сторону і на підставі п.5 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України стягує з  ТОВ “Малх” штраф у доход Державного бюджету України у розмірі 1000 грн.

Керуючись  ст.ст. 49, 75, 82–85, п.5 ч.1 ст.83  Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Малх” (69035, м.Запоріжжя, пр.Маяковського,11 к.218, ) штраф у розмірі 1000 грн. у доход Державного бюджету України за ухилення від вчинення дій, покладених судом на сторону. Видати наказ.

Суддя                                                             Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду  набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення оформлено і підписано у повному обсязі  10.12. 2007р.