ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.07                                                                                        Справа №  20/432д/07

Суддя

м. Запоріжжя

За позовом Приватної науково-виробничої фірми “ЕОМсервіс”, м. Запоріжжя

До відповідача 1:Управління житлового господарства Запорізької міської ради”,

м. Запоріжжя

2: Комунального  підприємства “Виробниче ремонтно-експлуатаційне

житлове об’єднання №13”, м. Запоріжжя

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління у справах приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

Про  визнання  договору дійсним

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача   –Кисленко В.В.  (директор); Петрова Л.І. (дов.№4 від 03.09.2007р.)

Від відповідача 1 –Фролов В.В. (довіреність №15-01/648 від 05.07.2007р.)

Від відповідача 2 -  Фролов В.В. (довіреність №1704 від 03.07.2007р.)

Від третьої особи: - Корепін Д.О. (довіреність №11/1 –12 від 10.01.2007р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

У серпні 2007р. Приватною науково-виробничою фірмою “ЕОМсервіс” заявлений  позов  про  визнання  дійсним договору оренди нежитлового приміщення №66/14 від 25.04.2001р., укладеного між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, комунальним підприємством “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №13” та позивачем щодо строкового платного користування нежитловим приміщенням загальною площею 111,87 кв.м. у будинку №170-Г по пр.Леніна у м.Запоріжжя, що значиться на балансі КП “ВРЕЖО №13”, для розташування офісу на 38,61 кв.м. та майстерні з ремонту електронного обладнання на 73,26 кв.м. з виконанням робіт по благоустрію прилеглої території в обсягах, визначених договором оренди строком на 8 років до 25.04.2009р.

Ухвалою господарського суду від 10.08.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі № 20/432д/07,  судове засідання  призначено на 04.09.2007р. На підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні 04.09.2007р. оголошено перерву до 18.09.2007р. Ухвалою в.о. голови господарського суду від 18.09.2007р. в порядку ст.69 ГПК України строк вирішення спору продовжений на один місяць – до 07.11.2007р. Ухвалою суду від 18.09.2007р. розгляд справи відкладено на 01.11.2007р., потім на 07.11.2007р. Ухвалою від 01.11.2007р. в порядку ст.27 ГПК України до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління у справах приватизації Запорізької міської ради.

У судовому засіданні 07.11.2007р. за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримує позовні вимоги, викладені у позові, та на підставі  ст.ст.220, 648,654 ЦК України, ст.10 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” просить позов задовольнити. Позовні вимоги мотивовані наступним. Спірний договір укладений відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №128/43 від 27.03.2001р. “Про передачу в оренду нежитлового приміщення, розташованого в будинку №170-Г по пр.Леніна, приватній науково-виробничій фірмі “ЕОМсервіс” строком на 5 років до 25.04.2006р. На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №76/102 від 28.02.2006р. “Про продовження строку дії договору оренди від 25.04.2001р. №66/14” сторони уклали додаткову угоду до вказаного договору про продовження строку дії на три роки для використання під розміщення майстерні з ремонту електронного обладнання площею 72,26 кв.м. та офісу площею 38.61 кв.м. При укладанні договору оренди сторони досягли згоди з усіх істотних умов та підписали текст договору. На підставі п.10 договору та додаткової угоди №1 до нього умови договору зберігають силу протягом усього терміну дії договору з 25.04.2001р. до 04.05.2009р. На виконання умов договору сторонами підписаний акт прийому-передачі від 25.04.2001р., яким зафіксовано факт передачі орендодавцем та прийняття орендарем нежитлового приміщення у будинку №170-Г по пр.Леніна у м.Запоріжжя. Договір  №66/14 від 25.04.2001р. та додаткові угоди відповідають вимогам ст.ст.648,654 ЦК України стосовно їх відповідності акту органу місцевого самоврядування за формою укладення, містять усі суттєві умови, передбачені для договорів такого виду, усі зобов’язання  за договором сторони виконують сумлінно. На теперішній час відповідачі відмовляються приймати договір оренди як дійсний, посилаючись на відсутність його нотаріального посвідчення. Посилаючись на ст.ст.648,220 ЦК України, позивач просить позов задовольнити. Крім того, у судових засіданнях 04.09.2007р., 18.09.2007р., 07.11.2007р. позивач надав письмове доповнення нормативного обгрунтування позовних вимог, уточнення позовних вимог, відповідно до якого також посилається на ст.ст.203,654,759,793,794,795 ЦК України, ст.ст.34,36 Закону України “Про нотаріат”, Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вказує, що ЦК України від 18.07.1963р., який був чинний на момент укладення договору у 2001р., не було передбачено нотаріальне посвідчення договорів оренди такого типу. У 2007р. Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради розпочато приватизацію способом викупу нежитлового приміщення по пр.Леніна,170-Г у м.Запоріжжя. Для закінчення зазначеної процедури приватизації позивачу необхідно надати Управлінню нотаріально посвідчений договір оренди. Так як строк дії договору оренди від 25.04.2007р. №66/14 продовжений на три роки додатковою угодою від 04.05.2006р., яка підпадає під дію діючого на даний час Цивільного кодексу просить визнати договір оренди №66/14 від 25.04.2007р. строком на 8 років до 25.04.2009року, що укладений між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, КП “ВРЕЖО №13” та ПНВФ “ЕОМсервіс” щодо строкового платного користування не житловим приміщенням загальною площею 111,87 кв.м. у будинку №170-Г по пр.Леніна у м.Запоріжжі, що значиться на балансі КП “ВРЕЖО №13”, для розташування офісу на 38,61 кв.м. та майстерні з ремонту електронного обладнання на 73,26 кв.м. з виконанням робіт по благоустрою прилеглої території у обсягах, визначених договором оренди,  дійсним.

Відповідачі у  письмовому відзиві зазначили, що договір №66/14 від 25.04.2001р. укладено на виконання рішення міськвиконкому №128/43 від 27.03.2001р. та між сторонами підписано акт приймання - передачі. Обов’язки  орендаря ПНВФ “ЕОМсервіс” виконує своєчасно та у повному обсязі. Орендна плата сплачується до місцевого бюджету, тобто усі умови договору оренди №66/14 сторонами виконуються. Кошторисом Управління житлового господарства міської ради, яке фінансується за рахунок бюджету міста Запоріжжя, на 2007 рік не передбачено видатків на нотаріальне посвідчення договорів оренди нежитлових приміщень. За таких обставин Управління житлового господарства не має правових підстав для здійснення видатків на нотаріальне посвідчення договору оренди №66/14 від 25.04.2001р. нежитлового приміщення по пр.Леніна,17-Г. Управління не зверталось до ПНВФ “ЕОМсервіс” з листами про розірвання або не продовження договору оренди №66/14 від 25.04.2001р., таким чином, договір оренди є дійсним на весь період його дії. Проти заявленого позову  не заперечують.

Третя особа підтримала позовні вимоги та пояснила, що ст.654 ЦК України встановлює, що зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом. Саме інше передбачено ч.9 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, яка встановлює, що до договорів, які були укладені до 1 січня 2004р. і продовжують діяти після набрання чинності діючим ЦК України, застосовуються правила та норми цього Кодексу щодо підстав, порядку та наслідків зміни або розірвання договорів незалежно від дати їх укладення. Тобто, третя особа вважає, що якщо до договору найму будівлі (споруди), що укладався до набрання чинності діючим ЦК України і не підлягав нотаріальному посвідченню, зараз укладається додаткова угода про пролонгацію більш як на 1 рік відповідного договору найму, то на підставі ст.ст.793,794 а також ч.9 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України додаткова угода підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. З даного приводу Управління отримало відповідь Міністерства юстиції України, відповідно до якої сторони мають укласти додатковий договір, який підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням №128/43 від 27.03.2001р. виконавчого комітету Запорізької міської ради передано в оренду приватній науково-виробничій фірмі “ЕОМсервіс” нежитлове підвальне приміщення в будинку №170г по пр.Леніна площею 111,87 кв.м., що значиться на балансі комунального підприємства “Виробниче ремонтно - експлуатаційне житлове об’єднання  №14”, строком на 5 років під офіс, площею 38,61 кв.м. і майстерню з ремонту електрообладнання, площею 73,26 кв.м. відповідно, з виконанням робіт по благоустрою прилеглої території.

25.04.2001р. між державним комунальним підприємством “Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об’єднання №14”, правонаступником якого є відповідач –2 (орендодавець) та приватною науково-виробничою фірмою “ЕОМсервіс” (орендар, позивач) укладено у простій письмовій формі договір №66/14 оренди нежитлового примішення, згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування під офіс –38,61 кв.м., майстерню з ремонту електрообладнання –73,26 кв.м. нежитлове приміщення, загальною площею 111,87 кв.м. за адресою пр.Леніна,170г. (з протоколом розбіжностей).

Відповідно до п.10.1 договору цей договір діє з 25.04.2001-25.04.2006р. терміном на п’ять  років.

Згідно з п.10.7 договору  у разі відсутності заяви однієї із сторін про розірвання або зміну договору після закінчення його строку протягом 1-го місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

25.04.2001р. за актом  прийому-передачі орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення по пр.Леніна, 170г площею 111,87 кв.м.

У подальшому до договору укладались додаткові угоди. Зокрема, додатковою угодою 2002р. змінено орендодавця на Управління житлового господарства міської ради, КП “ВРЕЖО №13” визначено балансоутримувачем.

Рішенням №67/102 від 28.02.2006р.виконавчого комітету Запорізької міської ради продовжено строк дії договору оренди від 25.04.2001р. №66/14 строком на 3 роки під майстерню з ремонту обладнання площею 73,26 кв.м. і офіс площею 38,61 кв.м. з виконанням робіт по благоустрою прилеглої території в обсягах, визначених договором оренди.

04.05.2006р. між сторонами укладено додаткову угоду до договору №66/14, згідно з якою, зокрема, продовжено строк дії договору оренди від 25.04.2001р. №66/14 строком на три роки.

Приватна науково-виробнича фірма “ЕОМсервіс” звернулася  до господарського суду з позовною вимогою  визнати дійсним договір оренди нежитлового приміщення №66/14 від 25.04.2001р. строком на 8 років до 25.04.2009р.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає, що позовні вимоги  задоволенню не підлягають на наступних підставах.

Статтею 15 Цивільного кодексу України  закріплено право  кожної  особи  на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті  1  Господарського  процесуального  кодексу України   підприємства,  установи,  організації,  інші юридичні   особи,   громадяни,   які   здійснюють   підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької  діяльності,  мають  право звертатися   до   господарського   суду   згідно   з  встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених  або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною першою статті  16  Цивільного  кодексу  України  передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Предметом позову позивач обрав визнання дійсним договору оренди нежитлового приміщення №66/14 від 25.04.2001р. строком на 8 років до 25.04.2009р., згідно з яким позивач є орендарем нежитлового приміщення загальною площею 111,87 кв.м за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 170-Г.

Законом встановлені конкретні випадки, коли суд може визнати дійсним правочин. Так, Цивільним кодексом України встановлені випадки, коли дійсним може бути визнаний нікчемний правочин (ч.2 ст.215 ЦК України). Зокрема, у разі спору може бути визнаний судом дійсним правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, нотаріального посвідчення (ст.ст.218, 219,220 ЦК України).

Відповідно до приписів, встановлених ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом’якшує або скасував цивільну відповідальність особи.

Таким чином, відповідність чи невідповідність договору закону повинна визначатися на підставі законодавства, яке було чинним на момент  укладення.

На момент укладення договору 25.04.2001р. був чинний Цивільний кодекс УРСР. Статтею 47 зазначеного Кодексу була встановлена обов’язковість  нотаріальної форми у випадках, зазначених у законі, і наслідки її недодержання. Так, передбачалось:  якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Із змісту зазначеної норми слідує, що визнання дійсною угоди у зв’язку з недодержанням  нотаріальної форми угоди можливо при наявності умов, зокрема: спірна угода повинна бути виконана; виконана угода підлягала обов’язковому нотаріальному посвідченню у порядку, встановленому Законом України “Про нотаріат”; обов’язковість нотаріальної форми повинна бути  указана в законі;  визнати дійсною угоду з цих підстав можливо за вимогою сторони, яка виконала угоду; суд повинен перевірити, чому угода не була нотаріально посвідчена.

Відповідно до ст.256 ЦК УРСР, чинного на момент укладення зазначеного договору, за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату. Законодавство, яке діяло на момент укладення договору оренди № 66/14 від 25.04.2001р., не встановлювало обов’язкової нотаріальної форми щодо договору оренди нежитлового приміщення. В самому договорі також відсутня умова про те, що він підлягає нотаріальному посвідченню.

Приписами ст.ст. 33,34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено належними засобами доказування і нормативно не обґрунтовано підстави для визнання зазначеного договору  дійсним, а саме: не наведена норма законодавства, яка встановлювала необхідність нотаріального посвідчення договору оренди станом на 25.04.2001р.

Вказані  позивачем ст.ст.220, 648,654,759,793,794,795  ЦК України не були чинними на момент укладення договору, тому не можуть бути підставою для задоволення позову.

Судом встановлено, що договір №66/14 від 25.04.2001р. містить всі істотні умови, встановлені на момент його укладення як ЦК УРСР так і  Законом України “Про оренду державного та комунального майна”, у тому числі щодо форми цього договору, він є дійсним в силу закону,  оскільки правовідносини по цьому договору між сторонами тривають, а приписами ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину –правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що фактично за своїм змістом вимога позивача визнати дійсним договір оренди нежитлового приміщення №66/14 від 25.04.2001р. строком на 8 років до 25.04.2009р. є вимогою встановити факт. Між тим, статтею 1 Господарського процесуального  кодексу України встановлено право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Із змісту ст.12 ГПК України слідує, що господарський суд розглядає спори.  Факт може встановлюватися господарським судом лише при існуванні та розгляді між сторонами договору спору про право цивільне. Його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обгрунтованості вимог у разі виникнення спору між сторонами і не може самостійно розглядатися в окремій справі.

У зв’язку з викладеними обставинами посилання позивача на інші нормативні акти та надані ним документи, у тому числі листування між сторонами щодо нотаріального посвідчення, не спростовують висновки суду, наведені вище.

За таких обставин відсутні підстави для визнання договору дійсним в судовому порядку.

На думку позивача, третьої особи оскільки між сторонами укладені додаткові угоди, у тому числі 04.05.2006р. щодо продовження строку дії договору на три роки, то в силу п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України має бути застосована ст.793 ЦК України, якою наявність обов’язкової нотаріальної форми договору найму будівлі або іншої капітальної споруди поставлена в залежність від строку укладення такого договору. Однак, п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосується застосування правил цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів, укладених до 01.01.2004р., але не стосується застосування правил щодо форми  таких договорів. Статтею 654 ЦК України встановлено,  що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Пунктом 10.11 спірного договору оренди передбачено, що доповнення і зміни до цього договору оформляються в письмовій формі і становлять невід’ємну частину цього договору. Крім того, згідно з п.10.2 договору умови договору зберігають силу протягом усього терміну дії договору, та у випадках, коли після його укладення законодавством встановлені правила, що погіршують становище орендаря. Оскільки інше не встановлено законом та договором оренди №66/14 від 25.04.2001р., а також не випливає із звичаїв ділового обороту, внесення змін до спірного договору має вчинятися в такій самій формі, що й сам договір №66/14. Тобто, відсутні підстави для нотаріального посвідчення додаткової угоди від 04.05.2006р. до договору оренди № 66/14 від 25.04.2001р., оскільки сам договір оренди був укладений в простій письмовій формі. Відповідно, зміна умов договору № 66/14 має відбуватися в простій письмовій формі.

Ствердження третьої особи з посиланням на лист Міністерства юстиції України №19-14-502 від 29.12.2006р. щодо необхідності укладати додатковий договір, нотаріально посвідчувати додаткову угоду суд вважає необґрунтованим з цих же підстав, оскільки ототожнюються форма зміни або розірвання договору, передбачена ст.654 ЦК України, з   підставами,  порядком (ст.ст.651,652 ЦК України),  і наслідками зміни або розірвання договорів (ст.653 ЦК України), що не є одним і тим же. Крім того, додатковий договір законодавством не передбачений, лист Міністерства носить роз’яснювальний  характер.

Як зазначено вище, презумпція правомірності правочину, одним із різновидів якого є договір, встановлена ст.204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнаний судом недійсним.

Договір оренди нежитлового приміщення №66/14 від 25.04.2001р. є правомірним, оскільки його неправомірність прямо не встановлена законом, форма договору, у тому числі додаткової угоди від 04.05.2006р. дотримана,  судом недійсним він не визнаний, а тому  на час розгляду справи цей договір встановлює права і обов’язки  сторін за договором.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Запорізького апеляційного господарського суду від  26.10.2007р. у справах №№ 20/281д/07, 20/282д/07.

Крім того, суд звертає увагу, що оскільки протягом одного місяця після закінчення строку договору 25.04.2006р. не було заяв сторін про розірвання або зміну договору, то на підставі  ст.17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, п.10.7 договору №66/14 він є пролонгованим до 25.04.2011р.

Таким чином, позовні вимоги з підстав, які заявлено, щодо визнання дійсним в судовому порядку договору №66/14 від 25.04.2001р. строком на 8 років до 25.04.2009р. задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати у справі  покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Суддя                                                            Л. П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання. Рішення  підписано у повному обсязі  19.11. 2007 р.