ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.

№ 14/209/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді:
суддів:
Панової І.Ю.,
Заріцької А.О.,
Продаєвич Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу
Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”,
м. Київ

на рішення

та постанову
господарського суду Миколаївської області від 07.05.2007
Одеського апеляційного господарського суду від 07.08.2007

у справі
№ 14/209/07

за позовом
Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України”,
м. Київ

до

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області
І. Єланецька районна рада, смт. Єланець, Миколаївська обл.
ІІ. Єланецька районна друкарня, смт. Єланець, Миколаївська обл.

про
стягнення 4322,46 грн.

за участю представників сторін:

від позивача:
Тютюнник С.В. за дов. від 15.05.2007 №104/35

від відповідача:
від ІІІ осіб:                      І
ІІ
не з'явилися
не з'явилися
не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (надалі –ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”) у

Доповідач: Продаєвич Л.В.

березні 2007 року звернулася до господарського суду Миколаївської області з

позовом до Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області, як власника (засновника) Єланецької районної друкарні –боржника про стягнення 4322,46 грн. –суми, яка за рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.01.2002 у справі №1/250 була стягнута на користь Дочірньої компанії з Єланецької районної друкарні.

Позов вмотивований приписами частини 6 статті 51 Закону України від 14.05.1992 № 2343-XII "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у порушення яких районна державна адміністрація не звернулася до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство Єланецької районної друкарні, оскільки при ліквідації останньої вартості її майна було недостатньо для задоволення вимог кредиторів, яким є Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

У відзиві на позов Єланецька районна державна адміністрація Миколаївської області проти позову заперечувала, посилаючись на те, що:

-майно друкарні знаходиться в комунальній власності;

-позивач не скористався правом на звернення згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до суду із грошовими вимогами;

-положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" згідно з частиною 8 статті 5 цього Закону не застосовуються до юридичних осіб - підприємств, що є об'єктами права комунальної власності, якщо стосовно них виключно на пленарному засіданні відповідної ради органів місцевого самоврядування прийняті рішення щодо цього.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 07.05.2007  (суддя: Цвєткова П.В.) у задоволенні позову відмовлено.

За апеляційною скаргою ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” вказане судове рішення переглянуто в апеляційному порядку і постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 (судді:            Петров М.С. –головуючий, Разюк Г.П., Колоколов С.І.) –залишено без змін.

Постанова вмотивована тим, що позивачем не доведено належними доказами, що Єланецька районна державна адміністрація є власником Єланецької районної друкарні, яка за статутними положеннями є юридичною особою з комунальною формою власності і належить Єланецькій районній раді, якою і приймалося рішення про припинення діяльності Єланецької районної друкарні.

У поданій до Вищого господарського суду України касаційній скарзі ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України” просить скасувати прийняті у справі судові акти як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вважає, що суд:

-не застосував приписи статей 135, 215 Господарського кодексу України, статті 319 Цивільного кодексу України;

-залишив поза увагою те, що власником друкарні була Єланецька районна державна адміністрація, доказом чого є Статут, затверджений у 1997 році;

-не врахував, що зміна права власності на друкарню з державної на комунальну відбулася лише у 2006 році;

-не дослідив склад учасників ліквідаційної процедури, що суттєво впливає на суть спору, так як порушники частини 1 статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" несуть солідарну відповідальність, а тому компанія в силу частини 6 цієї статті має право звертатися до будь-кого з визначених осіб, у тому числі до Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області, як ліквідатора.

Відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу належним чином повідомлені про час і місце засідання суду (ухвала Вищого господарського суду України від 18.10.2007, надіслана сторонам у справі –19.10.2007), проте, відповідач та треті особи не скористалися правом, наданим їм статтею 22 Господарського процесуального кодексу України щодо участі у засіданні суду касаційної інстанції.

Розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 19.11.2007 № 02-12/І/213 призначено колегію суддів у складі: Панова І.Ю. - головуючий, судді –Заріцька А. О., Продаєвич Л.В.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, ця перевірка здійснюється на підставі фактичних обставин справи, встановлених судами першої чи апеляційної інстанцій.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.01.2002 у справі № 1/250 з Єланецької районної друкарні на користь ДК „Газ України” стягнуто 4046,10 грн. –основного боргу та 477,99 грн. –пені.

На виконання вказаного рішення суду видано наказ від 21.01.2002, який був надісланий Державній виконавчій службі Єланецького районного управління юстиції та виконаний частково на суму 321,63 грн.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Єланецького районного управління юстиції від 29.06.2004 виконавче провадження по примусовому виконанню наказу від 16.01.2002 у справі №1/250 закінчено у зв’язку з опублікуванням в газеті „Єланецький вісник” 26.06.2004 оголошення про ліквідацію Єланецької районної друкарні.

Позивач звернувся до ліквідаційної комісії Єланецької районної друкарні з претензією від 11.08.2004 №31/10-8113 на суму 4322,46 грн.

У грудні 2006 ліквідаційна комісія повідомила кредитора - ДК „Газ України” про неспроможність задоволення вимог компанії по сплаті заборгованості, оскільки майно та кошти у підприємства - боржника відсутні.

Зазначена обставина зумовила звернення ДК "Газ України" до господарського суду із позовом до Єланецької районної державної адміністрації як власника майна та засновника Єланецької районної друкарні.

Вважаючи районну державну адміністрацію солідарним боржником, позивач обґрунтував свої вимоги посиланням на частину 6 статті 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до цієї статті власник майна боржника (уповноважена ним особа), керівник боржника, голова ліквідаційної комісії (ліквідатор), які допустили порушення вимог частини першої цієї статті, несуть солідарну відповідальність по незадоволених вимогах за грошовими зобов'язаннями та зобов'язаннями щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів) боржника.

Отже, вказана норма встановлює солідарну відповідальність для певного кола осіб, до яких, як встановлено судом, Єланецька районна державна адміністрація Миколаївської області не відноситься.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарські суди виходили із того, що Єланецька районна державна адміністрація не є власником Єланецької районної друкарні та не приймала рішення про припинення діяльності останньої.

Як з'ясовано судами під час розгляду справи, Єланецька районна друкарня згідно зі Статутом, затвердженим 23.06.1997, входить до складу Єланецької районної адміністрації, є самостійним господарюючим суб'єктом, з правом юридичної особи, функціонує згідно із Законом України "Про підприємства в Україні".

Пунктом 4 Статуту визначено, що майно Єланецької районної друкарні становлять основні фонди, обігові кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства. Майно друкарні є районною комунальною власністю і належить на праві повного господарського віддання.

Право господарського відання прирівнюється до права власності із встановленням деяких обмежень у розпорядженні майном, які встановлюються законом і статутами підприємств.

Отже, доводи скаржника про те, що Єланецька районна друкарня перебувала до 2006 року у власності Єланецької районної державної адміністрації спростовуються матеріалами справи.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, рішення про припинення діяльності Єланецької районної друкарні шляхом ліквідації було прийнято 15.06.2004 на ХVІІІ сесії 24 скликання Єланецької районної ради Миколаївської області.

Позивач відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України повинен довести та належними доказами підтвердити обставини, з яких у нього виникає право вимоги до Єланецької районної державної адміністрації Миколаївської області.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України від 09.04.1999 № 586-XIV "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація здійснює на відповідній території управління об'єктами, що перебувають у державній власності та передані до сфери її управління, приймає рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію підприємств, установ і організацій, що належать до сфери її управління, а також здійснює делеговані відповідною радою функції управління майном, що перебуває у спільній власності територіальних громад.

Стаття 319 Цивільного кодексу України, на порушення якої послався скаржник у касаційній скарзі, встановлює визначальні принципи здійснення права власності. Разом з тим Цивільний кодекс України розмежовує право державної власності (стаття 326 цього Кодексу) та право комунальної власності (стаття 327вказаного Кодексу).

Принцип управління майном, що є комунальною власністю, полягає в тому, що правомочності власника здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворенні нею органи місцевого самоврядування. Порядок здійснення цих прав певною мірою визначається Законом України від  21.05.1997 № 280/97-ВР  "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування, до яких відносяться сільські, селищні, міські ради, є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної міської ради вирішуються питання ухвалення рішень про створення, ліквідацію, реорганізацію підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Комунальне підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями власника та органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого воно входить.

Виходячи з наведеного, рішення та постанова у цій справі прийняті за повно встановлених обставин справи, з додержанням норм чинного законодавства, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів і не можуть бути підставою для зміни або скасування судових актів.

Відповідно до вимог статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” –залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 07.05.2007 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 у справі №  14/209/07 –залишити без змін.

Головуючий, суддя                                                                      І.Панова

Суддя                                                                                           А. Заріцька

Суддя                                                                                           Л. Продаєвич