КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2007                                                                                           № 4/431

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Ропій  Л.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Григоровича О.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Дзюбайло О.О. - представник, дов. б/н від 15.01.2007;

від відповідача - Шафорост О.З. - юрист, дов. № 14 від 07.11.2006; Манжуріна Т.Г. - представник, дов. № 17 від 28.12.2006

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду м.Києва від 24.11.2006

у справі № 4/431 (Борисенко І.І.)

за позовом                               ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до                                                   Державне авіаційне підприємство "Україна"

про                                                  стягнення 519621,45 грн.

Розпорядженнями Голови Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2007 № 01-23/1/2 та від 01.03.2007 № 01-23/1/1 склад колегії суддів змінювався.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України в судовому засіданні 13.02.2007 оголошено перерву на 02.03.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2006 у справі №4/431 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що позивач безпідставно вважає протокол від 13.03.2001 угодою, яка змінила умови договору, укладеного сторонами у формі додатку В1.1 № 2.5.9-5 від 22.06.2000 до стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування 1998 року, визначивши інший порядок та умови проведення розрахунків, ніж той, що був передбачений договором; суд дійшов висновку, що протокол є протоколом робочої зустрічі, а не угодою про заміну одного зобов’язання іншим; позивач не надав суду підтверджуючих документів періоду виникнення заборгованості та доказів проведення розрахунків за протоколом; крім того, позивачем пропущений строк позовної давності.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2006 у справі № 4/431 скасувати повністю з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник не згоден із висновком суду першої інстанції про те, що протокол від 13.03.2001, підписаний між сторонами, не може вважатись угодою та стверджує, що даний протокол є угодою між сторонами на підставі норми ст. 4 ЦК Української РСР про те, що цивільні права та обов’язки виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; керуючись ст. 220 ЦК Української РСР, сторони припинили зобов’язання, визначені договором, укладеним між сторонами у формі додатку В1.1 № 2.5.9-5, та замінили їх на зобов’язання, визначені протоколом; протокол відповідає вимогам до угоди, встановленим в ст. 154 ЦК Української РСР; перевізником частково здійснювалась сплата заборгованості, що свідчить про прийняття своїх зобов’язань за протоколом.

На думку заявника, висновок суду про пред’явлення позову після спливу строку позовної давності, передбаченого ст. 72 ЦК Української РСР, є безпідставним, оскільки згідно із умовами протоколу про строки сплати відповідачем заборгованості у 2003 р. перебіг позовної давності починається з 30.09.2003, а позовна заява була надіслана до суду 29.09.2006, тобто до закінчення строку загальної позовної давності.

Вимоги апеляційної скарги також ґрунтуються на нормах ст.ст. 33, 91, 94, 103, 104 ЦК Української РСР.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, заперечуючи доводи скарги, посилається, зокрема, на те, що протоколом від 13.03.2001 лише оформлено результати робочої зустрічі представників сторін, в якому зазначено про наміри погашення заборгованості, протокол не є угодою про заміну одного зобов’язання іншим; в протоколі не визначено предмету зобов’язання, порядку обчислення заборгованості, способу виконання зобов’язання, тобто не досягнуто згоди з усіх істотних умов, як це передбачено ст. 153 ЦК Української РСР; крім того, в протоколі відмічено, що розрахунки, починаючи з квітня 2001 р., здійснюються згідно з умовами договору № 2.5.9-5 від 22.06.2000; з позовної заяви випливає, що заборгованість в розмірі 3 836 021,45 грн. виникла станом на 01.03.2001, отже позивачу вже в 2001 р. стало відомо про порушення свого права.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем пред’явлено позов з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості з виплат по протоколу від 13.03.2001, яким зобов’язання за договором, складеним сторонами у формі додатку В1.1 № 2.5.9-5 від 22.06.2000 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування 1998 р., припинені і замінені на зобов’язання, визначені  протоколом від 13.03.2001, в сумі 519 621,45 грн., керуючись ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Згідно із протоколом робочої зустрічі представників відповідача та Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль" від 13.03.2001, із яким ознайомлені присутні посадові особи, присутні домовились, що станом на 01.03.2001 відповідач має дебіторську заборгованість перед Державним міжнародним аеропортом "Бориспіль" за авіаційні послуги, надані за додатком В1.1 № 2.5.9-5 від 22.06.2000 до GHA, у розмірі 3 836 021,45 грн. (з урахуванням послуг лютого 2001 р.); сторонами прийнято рішення про погашення даної заборгованості протягом 2001-2003 р.р. згідно із наведеним графіком; поточні розрахунки, починаючи з квітня 2001 р., здійснюються згідно з умовами договору № 2.5.9-5 від 22.06.2000; вартість послуг, отриманих відповідачем у березні 2001 р., буде включено до графіку додатково.

Наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 25.10.2006 № 1023 "Про затвердження нової редакції Статуту Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" змінено найменування Державного міжнародного аеропорту "Бориспіль" на Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", відповідно здійснено зміни в державній реєстрації, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію позивача.

Згідно із ч. 2 ст. 108 ЦК України у разі перетворення до нової юридичної особи переходить усе майно, усі права та обов’язки попередньої юридичної особи.

Між Державним міжнародним аеропортом "Бориспіль" та відповідачем укладено угоду про додаток В1.1 № 2.5.9-5 від 22.06.2000 до Стандартної угоди ІАТА про наземне обслуговування (спрощена процедура), за яким Державний міжнародний аеропорт "Бориспіль", за договором обслуговуюча компанія, надає послуги, а відповідач, за угодою перевізник, здійснює їх оплату.

Додатковою угодою № 1 від 21.12.2001 строк дії додатку В1.1 № 2.5.9-5 від 22.06.2000 продовжено і встановлено його з 01.01.2002 до 31.12.2003 та внесені зміни до вищевказаного додатку.

Статтею 41 ЦК Української РСР, чинного на час складення протоколу від 13.03.2001, встановлено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов’язків.

В тексті протоколу від 13.03.2001 щодо заборгованості у розмірі 3 836 021,45 грн. вказано лише про те, що ця заборгованість є платою за послуги, надані за додатком В1.1 № 2.5.9-5, однак не зазначено про зміну або припинення прав та обов’язків сторін за додатком В1.1 № 2.5.9-5, більше того, вказано, що поточні розрахунки здійснюються згідно з додатком В1.1 № 2.5.9-5, а вартість послуг у березні 2001 р. будуть включені до графіку додатково.

Також із протоколом від 13.03.2001 присутні на робочій зустрічі посадові особи лише ознайомлені, однак статтею 41 ЦК Української РСР передбачено активну форму волевиявлення.

Отже в протоколі від 13.03.2001 не відображено дій сторін за додатком В1.1 № 2.5.9-5, спрямованих на встановлення, зміну або припинення прав та обов’язків за додатком В1.1 № 2.5.9-5, що не надає підстав вважати протокол угодою відповідно до ст. 41 ЦК Української РСР.

Про ту обставину, що протокол від 13.03.2001 також не сприймався Державним міжнародним аеропортом "Бориспіль" та відповідачем як угода, свідчить прийняття, після складання протоколу від 13.03.2001, Державним міжнародним аеропортом "Бориспіль" та відповідачем додаткової угоди № 1 до додатку В1.1 № 2.5.9-5, яка є його невід’ємною частиною (п. 7 додаткової угоди № 1).

Згідно із п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

У доповненні від 13.11.2006 за № 1.26-2617 до відзиву на позовну заяву відповідач заявив про застосування позовної давності у спорі, яка, як зазначено відповідачем, спливла.

Позивач у запереченні від 21.11.2006 за № Д-35-08-1666 на доповнення до відзивів стверджує, що відповідно до протоколу від 13.03.2001 перебіг позовної давності починається з 30.09.2003.

Оскільки підставою позову позивача зазначено порушення відповідачем умов протоколу від 13.03.2001, а не додатку В1.1 № 2.5.9-5, то при визначенні початку спливу строку позовної давності слід виходити саме з підстави позову – протоколу від 13.03.2001, у якому зазначено про погашення заборгованості, починаючи з березня 2001 р., щомісячно до 30 числа, в зв’язку з чим на час набрання чинності ЦК України загальний строк позовної давності в три роки, встановлений ст. 71 ЦК Української РСР, не сплив, але на час пред’явлення позову строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України сплив за позовними вимогами про стягнення сум щомісячно за період з 03.2001 по 30.08.2003.

Однак, оскільки позовні вимоги, як встановлено, не відповідають нормам законодавства, матеріалами справи не підтверджені, то саме з цих підстав не підлягають задоволенню, у зв’язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності, передбачених ст. 267 ЦК України.

Із доводами апеляційної скарги немає підстав погодитись, враховуючи викладене та наступні обставини.

Статтею 220 ЦК Української РСР передбачено, що зобов’язання припиняється угодою сторін, зокрема угодою про заміну одного зобов’язання іншим між тими ж особами.

Отже про заміну одного зобов’язання іншим свідчить укладена сторонами угода.

Однак, протокол від 13.03.2001 не відповідає вимогам, встановленим ст. 41 ЦК Української РСР до поняття угод, тому не є угодою.

В ст. 4 ЦК Української РСР однією із підстав виникнення цивільних прав і обов’язків зазначено угоди, отже, оскільки вжито термін "угоди", то мається на увазі, що така підстава вже має в собі складові елементи, встановлені ч. 1 ст. 41 ЦК Української РСР щодо поняття угоди, а вже щодо видів угод, в якості підстав виникнення цивільних прав і обов’язків, в ст. 4 ЦК Української РСР обмеження відсутні. Отже, оскільки протокол від 13.03.2001 не підпадає під визначене законодавчо поняття угоди, то неможливо стверджувати про вид неіснуючої угоди та її форму.

Крім того, як вже зазначалось, зі змісту протоколу не випливає того, що відбулась заміна зобов’язання за додатком В1.1 № 2.5.9-5 іншим, та протокол не підписаний сторонами, тому посилання на ст.ст. 154, 220 ЦК Української РСР є необґрунтованими також і із цих підстав.

Оскільки протокол від 13.03.2001 складено після виключення із ЦК Української РСР ст.ст. 91, 94, 103, 104 згідно із Законом України № 3718-12 від 16.12.1993, то немає підстав для посилання на зазначені статті.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 25 ГПК України в разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі.

Як вбачається з поданих позивачем документів, зокрема, витягу зі Статуту позивача (нова редакція), зареєстрованого Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради Київської області 27.10.2006 за № 5000265, копій Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, наказу Міністерства транспорту та зв’язку України № 1023 від 25.10.2006, найменування: „Державний міжнародний аеропорт „Бориспіль”, змінено на найменування: „Державне підприємство „Міжнародний аеропорт „Бориспіль”.

Отже позивач підлягає заміні відповідно до найменування, за яким здійснено його державна реєстрація.

Керуючись ст.ст. 25, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Замінити позивача – Державне підприємство „Державний міжнародний аеропорт „Бориспіль”, на позивача - Державне підприємство „Міжнародний аеропорт „Бориспіль”.

2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2006 у справі № 4/431 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

3.          Справу № 4/431 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Ропій  Л.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Григорович О.М.