ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2007 р.
№ 2/2

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

головуючого судді
Кривди Д.С. –(доповідача у справі),

суддів:
Жаботиної Г.В.,
Уліцького А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу та касаційне подання
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області

Першого заступника прокурора Закарпатської області

на рішення
господарського суду Закарпатської області від  28.02.2007 року

у справі
№2/2 господарського суду Закарпатської області

за позовом
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області

до
1)          ВАТ “Кордон”
2)          ТОВ “Норіс”

про
визнання недійсним договору та стягнення моральної шкоди,

та за зустрічним позовом
ВАТ “Кордон”

до
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області

про
визнання добросовісним набувачем нерухомого майна,

за участю представників сторін від:

позивача за первісним позовом:
Продан О.С. –за довіреністю від 03.09.2007р.

відповідачів за первісним позовом:
1)          Сторожук О.С. –за довіреністю від 07.11.2006р.
2)          Грабар Я.М. –за довіреністю від 23.10.2007р.

прокуратури:
Савицька О.В. –прокурор відділу ГП України (посвід. №231 від 20.07.2005р.)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 28.02.2007р. (суддя Ремецькі О.Ф.) в задоволенні первісного позову відмовлено повністю; в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

В касаційній скарзі Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області просить скасувати рішення і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм  процесуального права.

Перший заступник прокурора Закарпатської області в касаційному поданні просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області в повному обсязі. Касаційне подання вмотивоване порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

В уточненні до касаційного подання Перший заступник прокурора Закарпатської області просить рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

ВАТ “Кордон” у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити в задоволенні скарги та подання,  а рішення –залишити без змін.

ТОВ “Норіс” у відзиві на касаційну скаргу просить рішення залишити без змін, а скаргу та подання –без задоволення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.04.2007 року касаційне подання Першого заступника прокурора Закарпатської області та касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області прийняті до касаційного провадження і їх розгляд призначений у судовому  засіданні на 13 червня 2007 року.

В судовому засіданні 13.06.2007 року була оголошена перерва відповідно до ст.ст. 77, 1115 ГПК України.

04.07.2007 року, 25.07.2007 року, 19.09.2007 року та 10.10.2007 року судові засідання не відбулися у зв'язку з заявленими представниками відповідачів (ТОВ “Норіс” та ВАТ “Кордон”) відводами суду.

В судовому засіданні 31.10.2007р. після оголошення про продовження розгляду справи від представника ТОВ “Норіс” Грабаря Я.М. надійшла заява про відвід головуючого судової колегії. Вказану заяву подано з порушенням встановленого ст.20 ГПК України порядку, якою передбачено, що відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у разі, якщо про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті. Однак, заява про відвід головуючого не містить посилань на те, що про підстави відводу сторона дізналася після початку розгляду касаційного подання та касаційної скарги. Навпаки, з матеріалів  справи вбачається, що в період з 04.07.2007р. по 31.10.2007р. представники відповідачів неодноразово подавали до суду заяви про відвід колегії суддів та головуючого, які у встановленому порядку були відхилені, як необґрунтовані та безпідставні. Зважаючи на вказані обставини, які свідчать про те, що представники відповідачів (ТОВ “Норіс” та ВАТ “Кордон”) вдаються до відвертого зловживання своїми процесуальними правами шляхом заявлення численних відводів суддям, явно спрямованих на свідоме затягування судового процесу, колегія дійшла висновку  щодо можливості продовжити розгляд справи в даному судовому засіданні.

Від представника ВАТ “Кордон” надійшло клопотання від 31.10.2007р. про зупинення провадження у справі в зв’язку  з неможливістю розгляду касаційної скарги ти касаційного подання до вирішення заяви про перегляд постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 12.12.2005р. у справі №2-1560/05 за нововиявленими обставинами. Розглянувши клопотання, та виходячи з меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія дійшла висновку про відхилення клопотання.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали (фактичні обставини) справи на предмет правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга та касаційне подання задоволенню  підлягають частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між ВАТ „Кордон” та ТОВ „Норіс” 20.12.2006 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - будівлі гуртожитку (літера А) загальною площею 2621,44кв.м., що знаходиться в м. Тячів, вул. Заводська, 1. Документом, що підтверджує право власності продавця на вказане майно, є Свідоцтво про право колективної власності на нерухоме майно №91 від 14.06.2000р., видане виконавчим комітетом Тячівської міської ради на підставі рішення виконкому №121 від 30.05.2000р. та зареєстроване Тячівським державним підприємством технічної інвентаризації 14.06.2000р. в реєстровій книзі №1-в за реєстровим №132.

Цілісний майновий комплекс в м. Тячів, вул. Заводська, 1, перейшов з державної власності у приватну власність на визначених законодавством підставах, відповідно, ВАТ „Кордон” є правонаступником ВАТ „Тячівконсерв”, як підприємства, що створене у процесі приватизації цілісного майнового комплексу по переробці сільськогосподарської сировини на підставі Закону України „Про приватизацію державного майна” у відповідності до наказів позивача від 22.07.1994р. №2/219 „Про приватизацію майна Тячівського консервного заводу”, від 06.05.1996р. №3/768 „Про затвердження Плану приватизації і перетворення у відкрите акціонерне товариство Тячівського консервного заводу” та від 06.05.1996р. №3/769 „Про утворення відкритого акціонерного товариства „Тячівконсерв”.

З урахуванням зазначеного місцевий господарський суд дійшов висновку, що внаслідок проведеної приватизації державного майна саме за відповідними наказами позивача до статутного фонду відповідача-1 було включено будівлю гуртожитку в м. Тячів, вул. Заводська, 1, право власності на яку в сукупності з іншим майном було включено до колективної власності відповідача-1 згідно рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради від 30.05.2000р. за №121. На дану будівлю виконкомом було видано також свідоцтво про право колективної власності від 14.06.2000р. за №91 в частині оформлення права власності на гуртожиток в м. Тячів, вул. Комсомольська (Заводська), 1 за ВАТ „Кордон”.

При цьому судом встановлено, що постановою Тячівського районного суду від 12.12.2005р. по справі №2-1560/05 (яка набула законної сили  30.03.2006р.),  залишеною  без  змін  ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області та ухвалою Вищого адміністративного суду  України, визнано недійсними вищевказані накази Регіонального відділення ФДМУ в  Закарпатській області в частині приватизації відповідачем-1 гуртожитку та вилучено його зі статутного фонду ВАТ „Кордон”. Також даними судовими актами частково визнано недійсними рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради від 30.05.2000р. за №121 та свідоцтво про право колективної власності від 14.06.2000р. за №91 в частині оформлення права власності на гуртожиток в м. Тячів, вул. Комсомольська (Заводська), 1 за ВАТ „Кордон”, відповідно, даний набув статусу майна, яке не увійшло до статутного фонду господарського товариства, але перебуває на його балансі.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову в частині визнання спірного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що  Регіональним відділенням ФДМУ по Закарпатській області, як державним органом, уповноваженим управляти державним майном та контролювати його використання, з часу прийняття рішення Тячівського районного суду не було вжито жодних заходів стосовно повернення даного майна у державну власність. Також не було повідомлено реєструючі органи про існування таких обставин, а відповідно, такими діями зумовлено відчуження відповідачем-1 на користь відповідача-2 будівлі гуртожитку.

Таким чином, розглянувши спір в частині визнання недійсним спірного договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що формально відповідач-1 на момент укладення оспорюваної угоди мав у наявності всі ознаки права власності на відчужуване майно і діяв у встановленому законом порядку, а також матеріалами справи не встановлено повідомлення відповідачем відомостей щодо предмету угоди, які не відповідають дійсності, або замовчування ним обставин, що мають істотне значення для угоди. Відтак, на думку суду, угода укладена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Однак, зазначений висновок господарського суд не є таким, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності керуючись законом, як це передбачено ст. 43 ГПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до імперативних вимог частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Так, суд першої інстанції встановив обставини визнання Тячівським районним судом недійсними наказів Регіонального відділення ФДМУ в  Закарпатській області від 22.07.1994р. №2/219 „Про приватизацію майна Тячівського консервного заводу”, від 06.05.1996р. №3/768 „Про затвердження Плану приватизації і перетворення у відкрите акціонерне товариство Тячівського консервного заводу” та від 06.05.1996р. №3/769 „Про утворення відкритого акціонерного товариства „Тячівконсерв” в частині приватизації гуртожитку, відчуженого за спірним договором, та вилучення його зі статутного фонду ВАТ „Кордон”. Однак, господарський суд Закарпатської області залишив поза увагою значення для правильного вирішення спору встановлених рішенням районного суду фактів та правові наслідки їх встановлення.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, за спірним договором було відчужено будівлю гуртожитку.

Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Згідно з п. п. 2 та 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР  від 03.06.1986 р. № 208, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання; під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Ст. 6 ЖК УРСР визначає, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.

Ст. 4 ЖК УРСР встановлює, що жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Як вбачається зі ст.3 ЖК УРСР, відносини щодо використання житлового фонду (житлові відносини) регулюються цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства.

Вищевикладене суд першої інстанції до уваги не прийняв та не перевірив обставини щодо можливого фактичного знаходження приміщень спірного гуртожитку у користуванні громадян, та, відповідно, чи не стосується даний господарський спір житлових прав громадян-наймачів кімнат в гуртожитку.

Адже, згідно з частинами 1 і 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається  своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Перехід права власності на спірний гуртожиток впливає на житлові права його мешканців, оскільки обсяг цих прав може бути зменшений новим власником в порівнянні з житловими правами мешканців квартир (кімнат) в об’єктах державного житлового фонду.

Зазначене неповне встановлення обставин справи є суттєвим порушенням ст.43 ГПК України та виключає можливість висновку касаційної інстанції щодо правильності застосування судом норм матеріального права при вирішенні спору в частині визнання недійсним договору від 20.12.2006р. купівлі-продажу майна –будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в м.Тячів, вул.Заводська, 1. У зв’язку з цим постановлене у справі рішення господарського суду Закарпатської області в цій частині підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд.

Разом з тим колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди.

Згідно п.4 ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пункт 3 постанови Пленуму Верховного суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” №4 від 31.03.1995 визначає, що під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, принагідно розуміти витрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посягання на фірмові найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошення комерційної таємниці, а також вчинення дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки обґрунтування позивача щодо спричинення йому моральної шкоди не знайшли підтвердження належними доказами, тому суд першої інстанції правомірно відмовив йому у стягненні моральної шкоди, внаслідок недоведеності факту заподіяння такої шкоди.

Що стосується зустрічного позову ВАТ “Кордон” до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області про визнання його добросовісним набувачем в порядку ст.388 Цивільного кодексу України, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зустрічний позов задоволенню не підлягає. При цьому суд цілком правильно зазначив, що приватизація державного майна є багатостороннім процесом, в якому бере участь не тільки орган приватизації, але й особи, які можуть були покупцями даного майна. Такий процес включає в себе як права, так і обов'язки сторін, є відомий сторонам, в тому числі і як обмеження стосовно приватизації певного майна, визначені чинним законодавством та не залежить від волі сторін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, п.п.1, 3 ч.1 ст.1119, 11110, ст.11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,  –

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу  Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області та касаційне подання Першого заступника  прокурора Закарпатської області задовольнити частково.

Рішення господарського суду Закарпатської області від 28.02.2007р. у справі №2/2 за первісним позовом змінити:

- в частині вимог про визнання недійсним договору від 20.12.2006р. купівлі-продажу майна –будівлі гуртожитку (літ. А), що знаходиться в м.Тячів, вул.Заводська, 1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 20.12.2006р. за №15743 –скасувати. В цій частині  справу направити на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області;

- в частині вимог щодо стягнення суми 150000грн. моральної шкоди –рішення господарського суду залишити без змін.

За зустрічним позовом рішення господарського суду Закарпатської області від 28.02.2007р. у справі №2/2 залишити без змін.

Абзац 3 (третій) резолютивної частини ухвали Вищого господарського суду України від 24.04.2007р. вважати  таким, що втратив чинність.

Головуючий суддя                                                                      Д.Кривда

Судді                                                                                          Г.Жаботина

А.Уліцький