ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" листопада 2007 р.                                                                            Справа  № 5/108

за позовом            Заступника прокурора міста Рівне в інтересах держави, уповноваженим органом якої виступає Рівненська міська Рада

до відповідача1: Відкрите акціонерне товариство "Рівненський комбінат хлібопродуктів" в   особі ліквідатора Загривого Миколи Миколайовича

відповідач 2:          Закрите акціонерне товариство "Рівнеборошно"

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Управління     житлово-комунального господарства Рівненського міськвиконкому

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог -  Рівненське міське бюро технічної інвентаризації

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - Рівненська товарна біржа

про  визнання гуртожитку об`єктом державного житлового фонду та передачу його у відання Рівненської міської ради

Секретар судового засідання: Бренчук Г.В.

Суддя  Войтюк В.Р.

Представники:

Від прокуратури:    Воробей С.А. посв. №70 від 12.09.06р.

Від позивача  :        Чепиль М.І. дов. №08-11711 від 23.07.07р.

Від відповідача 1 :  Загривий М.М.

Від відповідача 2:  Буковський В.М. дов. №23-41/2006 від 23.11.06р.

Від третьої особи - УЖКГ - Ройко Н дов. №122-08

Від третьої особи - РМБІ - Желязкова М.Ж. дов. у справі

Від третьої особи - Рівненської товарної біржи - Сокотун В.А., дов. у справі.

Стаття 22 ГПК України сторонам роз'яснена

СУТЬ СПОРУ:    Заступник прокурора м.Рівне звернувся в інтересах держави в особі позивача  до відповідачів з позовом про визнання недійсними торгів з продажу гуртожитку, визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі гуртожитку по вул.Білій,35 у м.Рівне, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нього, зобов'язання відповідачів повернути одне одному все отримане по договору купівлі-продажу від 22 вересня 2005 року  та  та про зобов`язання передати гуртожиток у комунальну власність.

У судовому засіданні 02 листопада 2007 року прокурор змінив позовні вимоги наступним чином: "визнати гуртожиток розташований за адресою у м.Рівне по вул.Білій, 35, об`єктом державного житлового фонду та передати його у відання Рівненської міської ради, відповідно до порядку, передбаченого законодавством України".

Останній при цьому зазначає, що прокуратурою м. Рівне проведено перевірку за колективним зверненням мешканців гуртожитку по вул.Біла, 35 в м. Рівне щодо законності продажу даного гуртожитку в процесі здійснення процедури банкрутства ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів".

За результатами перевірки прокурор з'ясував, що на підставі Наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області № 427 від 28 липня 2000 року з додатком-переліком нерухомого майна, що передається до статутного фонду ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів", за підприємством зареєстроване право власності на приміщення гуртожитку по вул. Біла, 35 в м. Рівне, яке зареєстроване в КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" від 19 липня 2005 року, реєстраційний номер N 9438984.

В подальшому, зазначає прокурор,  в процесі здійснення процедури банкрутства ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів" ліквідатором товариства - Загривим М.М. - 22 вересня 2005 року від імені товариства укладено договір купівлі-продажу із ЗАТ "Рівне-Борошно", згідно умов якого продавець ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів" передав, а покупець ЗАТ "Рівне-Борошно" прийняв у власність гуртожиток, загальною площею 1060 кв.м., який знаходиться за адресою м. Рівне по вул. Біла, буд.35.

Сторона посилається на те, що  відповідно до вимог ч. 1 ст. 26 Закону Украйни "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", усі майнові активи (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси за  винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємств передаються   в  порядку,   встановленому  законодавством,  до  комунальної  власності  відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Таким чином, стверджує прокурор, за наявності прямої заборони на відчуження об'єктів житлового фонду в процесі процедури банкрутства, купівля-продаж гуртожитку 22 вересня 2005 року суперечить актам цивільного законодавства.

В результаті проведення торгів з реалізації гуртожитку по вул.Білій, 35 в м.Рівне, на думку сторони, порушено право комунальної власності територіальної громади м.Рівне, оскільки відповідно до ст.26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом" гуртожиток необхідно було передати в комунальну власність.

Інтереси держави прокурор обгрунтував необхідністю здійснювати захист житлових прав громадян, порушених в результаті продажу гуртожитку (а.с.3-4 ).

У додаткових поясненнях прокурор зазначає про порушення законодавства Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області при передачі гуртожитку у власність ЗАТ "Рівне-Борошно" (а.с.185-187 ).

Уточнює, що порушення інтересів держави виразилось у тому, що Рівненська міська рада позбавлена права отримати у комунальну власність гуртожиток та порушено право громадян-мешканців на приватизацію державного житлового фонду.

Позивач -  Рівненська міська рада - у письмовому поясненні і у судовому засіданні пояснив, що передача гуртожитків у комунальну власність проводиться у порядку визначеному Положенням про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віддані або оперативному управлінні, який передбачає створення виконавчим комітетом відповідної комісії з питань приймання об`єкту. Крім того, згідно п.30 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення питання про включення майна до об`єктів комунальної власності відноситься до виключної компетенції міської ради.

У зв`язку із відсутністю висновку зазначеної комісії та рішення міської ради позивач уважає питання про передачу гуртожитку у комунальну власність передчасним, а тому  змінені позовні вимоги не підтримує. Первинний позов усно підтримав лише у судовому засіданні 04 жовтня 2007 року, а у подальших засіданнях відмовився від нього.

Третя сторона, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Управління житлово-комунального господарства Рівненського міськвиконкому - пояснила, що рішення про створення комісії з питань приймання в комунальну власність житлового фонду приймає виконавчий комітет, а надає згоду на прийняття міська рада.

Представники управління входять до складу комісії по обстеженню гуртожитків, які приймаються у комунальну власність.

При попередньому обстеженні гуртожитку на вул.Білій, 35 у м.Рівне, встановлено, що будівля знаходиться у незадовільному технічному стані, а тому управлінням надана ліквідатору ЗАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів" відповідь, що питання прийняття вказаного гуртожитку в комунальну власність буде розглядатись після приведення будівлі до належного технічного та санітарного стану при наявності відповідної технічної документації. При вирішенні таких питань міською радою мали місце випадки коли вона не давала згоди на прийняття гуртожитків у комунальну власність.

Відповідач - 1 позов заперечив та пояснив, що згідно Постанови Господарського суду Рівненської області від 11 серпня 2003 року у справі №4/24 відповідно до  ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ВАТ «Рівненський комбінат хлібопродуктів», (у майні якого немає частки державної власності), визнано  банкрутом, відкрито  ліквідаційну  процедуру  та  ліквідатором  призначено  арбітражного керуючого Загривого М.М.

Відповідно до ст. 25 вказаного Закону до повноважень ліквідатора належить формування ліквідаційної маси та реалізація майна банкрута, для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів.

Ліквідаційна маса банкрута згідно із ст. 26 Закону  в редакції діючій  на момент визнання ВАТ «Рівненський комбінат хлібопродуктів" банкрутом, формувалось  з усіх видів майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, за винятком об'єктів державного житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Згідно із Наказом №01/9 від 01 вересня 2003 року, працівниками банкрута проведено інвентаризацію його майна, з якого в подальшому ліквідатором відповідно до зазначеної вище норми Закону сформовано ліквідаційну масу, (включено  гуртожиток), яка затверджена відповідним Наказом № 20/09-2003 від 20 вересня_2003року.

Для встановлення  ринкової вартості  гуртожитку  проведено його  незалежну оцінку та виставлено на продаж через торгівця - Рівненську товарну біржу, яким, відповідно до договору на організацію роботи по проведенню аукціону з продажу майна від 05.08.2005 року, проведено відкриті торги та реалізовано зазначений гуртожиток.

Відповідач-1 зазначає, що власник має право вільно розпоряджатися своїм майном і згідно ч.3 ст.321 ЦК України вартість вилученого у ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів" майна має бути попередньо і в повному обсязі відшкодована.

Більшість мешканців гуртожитку, працюють у ЗАТ "Рівне-борошно", а тому, зазначає відповідач-1, твердження позивача про порушення їх житлових прав не підтверджено.

Крім того, відповідач-1, пояснив, що найбільшим кредитором банкрута є держава в особі податкової інспекції, а тому продаж гуртожитку проведений в інтересах держави.

Відповідач-2 позов не визнав і пояснив, що ЗАТ "Рівне-Борошно" з свого боку виконало  всі вимоги чинного законодавства   з приводу порядку набрання права власності на гуртожиток.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3)  вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідач зазначає, що будь-якою інформацією, викладеною позивачем у позовній заяві, щодо формування ліквідаційної    маси    ВАТ    „Рівненський    комбінат    хлібопродуктів",    включення   та/або виключення з неї майна, тощо ЗАТ „Рівне-Борошно" не володіло і володіти не могло.

Крім того, відповідач-2 стверджує, що з моменту придбання гуртожитку  до 24.09.2007р. ЗАТ "Рівне-Борошно" понесло витрати на проведення ремонтних робіт на загальну суму 161623,10 грн., порядок відшкодування яких у позовній заяві не вказаний.

На думку відповідача-2 в позовній заяві не обгрунтовано необхідність захисту інтересів держави, оскільки з переважною більшістю мешканців гуртожитку, які є працівниками ЗАТ "Рівне-Борошно" укладені договори найму (оренди) приміщень, а 9 сімей із 16, які мешкають у гуртожитку, заперечують проти передачі його у комунальну власність.

Представник  третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача - Рівненське МБТІ - пояснила, що 19 липня 2005 року за № 15-282-2572 в КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" було зареєстровано право приватної власності на гуртожиток по вул.Білій, 35 в м.Рівному за ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів" на підставі наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області від 28.07.2000 року № 427 з переліком нерухомого майна (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.07.2005 року № 9428984).

27 вересня 2005 року за № 15-282-2572 в КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" було зареєстровано право приватної власності на вищевказаний об`єкт нерухомості за ЗАТ "Рівне-Борошно" на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.09.2005 року Поддубною Л.П., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, за № 3870 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.09.2005 року № 9428984).

Представник  третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача  - Рівненської товарної біржі - пояснив, що 14 вересня 2005 року біржею був проведений аукціон з продажу вищевказаного приміщення гуртожитку. При його проведенні біржею були дотримані всі вимоги чинного законодавства.

Заслухавши пояснення сторін, інших учасників процесу, давши оцінку доказам, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

На підставі Наказу Регіонального відділення  Фонду державного майна України по Рівненській області № 427 від 28 липня 2000 року з додатком-переліком нерухомого майна, що передається до статутного фонду ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів", за підприємством зареєстроване право власності на приміщення гуртожитку по вул. Біла, 35 в м. Рівне, яке зареєстроване в КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації від 19 липня 2005 року, реєстраційний номер N 9438984.

Постановою господарського суду Рівненської області від 11 серпня 2003 року по справі № 4/24 ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру і призначено ліквідатором банкрута Загривого М.М.

В подальшому, в процесі здійснення процедури банкрутства ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів", ліквідатором товариства - Загривим М.М. - 22 вересня 2005 року від імені товариства укладено договір купівлі-продажу із ЗАТ "Рівне-Борошно", згідно умов якого продавець ВАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів" передав, а покупець ЗАТ "Рівне-Борошно" прийняв у власність  гуртожиток загальною площею 1060 кв.м, який знаходиться за адресою м. Рівне по вул.Біла,буд.35.

Продаж гуртожитку вчинено у відповідності до Протоколу № 37-09/05-Н проведення торгів   аукціону на Рівненській товарній біржі від 14 вересня 2005 року за ціною 93 720 грн.

Пунктом 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 36і Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва в суді держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними і державою.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави і обґрунтовує необхідність їх захисту (ч. 2 ст. 2. ГПК України).

Конституційний суд України в рішенні від 08.04.1999р. визначив, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних чи інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Пунктом 2 резолютивної частини рішення КСУ визначено, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначених в ч.2 ст.2 ГПК України, треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

В п.5 мотивувальної частини рішення КСУ передбачено, що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах фактично є позивачем у справі, порушеній за позовною заявою прокурора і на підставі ч.і ст.2 ГПК України є стороною в процесі, цей орган здійснює процесуальні дії відповідно до вимог ст. 22 ГПК України.

Отже, прокурором може бути пред'явлено позов в інтересах держави лише в особі органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади.

Заявляючи позов на захист інтересів держави заступник прокурора м. Рівне зазначив позивачем Рівненську міську  раду як орган, уповноважений державою здійснювати від її імені відповідні функції у спірних правовідносинах.

Однак, відповідно до приписів ст.ст. 5, 10, 26 Закону України “Про місцеве самоврядування”  міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в  їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією, цим та іншими законами.

Згідно п.30 ст.26 зазначеного Закону до виключної  компетенції міських рад віднесено прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визнання доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Відповідно до п.51 ст.26 цього ж Закону до компетенції міської ради віднесено надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність а також щодо придбання об`єктів державної власності.

Згідно ч.3,4 ст.143 Конституції України органам місцевого самоврядування можуть надаватися законом окремі повноваження органів виконавчої влади. Держава фінансує здійснення цих повноважень у повному обсязі за рахунок коштів державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету  у встановленому законом порядку окремих загальнодержавних податків, передає органам місцевого самоврядування відповідні об'єкти державної власності.

Органи місцевого самоврядування з питань здійснення ними повноважень органів виконавчої влади підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.

Таким чином, Закон України "Про місцеве самоврядування" не надає  міським радам права діяти в інтересах держави в цілому і не наділяє міські ради повноваженнями органів виконавчої влади, отже, прокурором пред'явлено позов не в інтересах держави в особі органу державної влади, а в інтересах , територіальної громади  в особі її представницького органу - міської ради, яка, в свою чергу, є суб'єктом права комунальної власності.

Управління комунальною власністю громади не відноситься до повноважень органу виконавчої влади, переданих міській раді відповідно до ч. 3,4 ст.143 Конституції України.

Обгрунтовуючи інтереси держави прокурор не посилається на конкретні  державні програми, заходи, виконання яких передано органу місцевого самоврядування.

Крім того, в  результаті продажу гуртожитку до державного бюджету надійшли кошти, оскільки  найбільшим кредитором банкрута була держава, в особі державної податкової інспекції, а відтак інтереси держави захищені (а.с.202).

Обгрунтовання інтересів держави порушенням житлових прав громадян не доведено, оскільки переважна більшість мешканців гуртожитку  працює   в ЗАТ “Рівне-борошно” (відповідач-2) а 9 із 16 сімей мешканців заперечують проти передачі гуртожитку в комунальну  власність, позов пред`явлено не  в інтересах громадян, а в інтересах держави.

Суд зазначає також, що сам факт вирішення спору, у  якому стороною виступає міська рада, у господарському суді, свідчить про відсутність, у контексті  даних правовідношень, у неї владних управлінських функцій, а відтак, і  делегованих повноважень органу виконавчої влади.

Представник міської ради не підтримав первинні та змінені позовні вимоги, зазначивши, що вирішення цих питань без згоди міської ради - передчасне (а.с.193).

У наданих, на виконання вимог ухвали суду щодо уточнення інтересів держави, додаткових поясненнях (а.с.185-187) - прокурор обгрунтовує їх порушенням інтересів Рівненської міської ради Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Рівненській області при передачі останнім гуртожитку у власність ЗАТ "Рівне-Борошно", оскільки "рада позбавлена законного права отримати у комунальну власність гуртожиток, як частину житлового фонду міста" та порушенням прав громадян на приватизацію державного житлового фонду.

Проте, дані обставини не знаходять свого підтвердження, оскільки ЗАТ "Рівне-борошно" (відповідач-2) купив гуртожиток у банкрута ЗАТ "Рівненський комбінат хлібопродуктів" (відповідач-1), а не отримав від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області.

Щодо порушення прав громадян на приватизацію державного житлового фонду слід зазначити, що позов пред`явлений в інтересах держави, громадяни не є стороною, приватизація житлових приміщень у гуртожитках законом не передбачена.

Не можна погодитись також із твердженням прокурора, що інтереси держави полягають у визнанні гуртожитку об`єктом державного житлового фонду, оскільки, він там може перебувати виключно як об`єкт комунальної власності.

Беручи до уваги, що у випадку пред`явлення прокурором позовів, на які він не має  повноважень, прийняті рішення про залишення їх без розгляду або припинення провадження є помилковими (постанова ВСУ №  33/120-04 від 25.02.05 та постанова ВСУ  № 05-5-46/8142 від 03.04.07 р. а.с.260-265) суд, дослідивши усі обставини щодо наявності інтересів держави, прийшов до висновку, що дана обставина може розглядатись як підстава для відмови у задоволенні позову.

Крім того, статтею 26  Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом” передбачено, що гуртожитки передаються в порядку, встановленому законодавством до комунальної власності відповідних територіальних громад.

У судовому засіданні 02 листопада 2007 року прокурор змінив позовні вимоги до тих же відповідачів наступним чином - "визнати гуртожиток розташований за адресою у м.Рівне по вул.Білій, 35, об`єктом державного житлового фонду та передати його у відання Рівненської міської ради, відповідно до порядку, передбаченого законодавством України".

При цьому, підстави позову, тобто, обставини, якими обгрунтовуються позовні вимоги, залишені ті ж самі - порушення ст.26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом” і  включення до ліквідаційної маси та продаж гуртожитку замість передачі його у комунальну власність.

Проте, чинним законодавством не передбачено передачі гуртожитків у відання міських рад у ході ліквідаційної процедури підприємств - банкрутів, а тому і відсутній такий порядок, "передбачений законодавством України".

Указаний вище Закон, про порушення якого зазначає прокурор, передбачає передачу гуртожитку у комунальну власність.

Згідно ст.136 Господарського кодексу України:

1. Право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

2. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

3. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Таким чином, при передачі гуртожитку у відання міської ради, як це зазначає у позовній вимозі прокурор, у гуртожитка буде інший, не вказаний прокурором, власник, який матиме відповідні права.

Крім того, змінивши таким чином вимоги, за межами предмету позову залишено оцінку законності договору купівлі-продажу гуртожитку і суд виходить з того, що зазначений правочин не визнаний недійсним, є правомірним і клопотання про вихід суду за межі позовних вимог - відсутнє (ст.204 ЦК України, ст.83 ГПК України).

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні державних підприємств, організацій, установ (ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Житловий фонд Рівненської міської ради належить територіальній громаді міста в особі міської ради на праві власності, а об`єкти які б належали їй на праві відання - відсутні (а.с.194-195).

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.91 р. № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) - зокрема, житловий та нежитловий фонд місцевих рад, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, житлово-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.

Порядок визнання об`єктом державного житлового фонду законом не установлений. Виходячи із того, що прокурором змінені позовні вимоги обгрунтовуються попередніми підставами позову, слід зазначити, що визнання гуртожитку, у ході ліквідаційної процедури підприємства-банкрута на підставі ст 26 зазначеного вище Закону, об`єктом державного житлового фонду - не передбачено. Відсутній і відповідний порядок.

Указана вище норма передбачає передачу гуртожитку у комунальну власність, яка є складовою державного житлового фонду.

Разом з тим, позовна вимога про передачу гуртожитку у власність відсутня, а відтак, відсутні і підстави для задоволення вимоги про визнання його об`єктом державного житлового фонду.

Крім того, зазначений гуртожиток перебував у власності відкритого акціонерного товариства у майні якого державна частка відсутня  і порядок передачі таких об`єктів не установлений.

Закон України “Про передачу об`єктів  права державної та комунальної власності”,  згідно ст.1 Закону,  регулює відносини, пов'язані з передачею об'єктів права власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або спільну власність територіальних громад сіл, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність.

Дія цього Закону поширюється на об'єкти права державної власності, у тому числі передані в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду.

Передача у державну або комунальну власність об'єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.

Проте, згідно п.2 ст.4 названого Закону передача об'єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ. міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше передбачено законом.

Згода  Рівненської міської ради на даний час відсутня,  результатом розгляду нею цього питання може бути і відмова, у зв`язку з чим представник міської ради первинні та змінені позовні вимоги не підтримав.

Відповідно до п.5 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств установ та організацій від 06.11.95 р. передача будинків відомчого житлового фонду в комунальну власність проводиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомом відповідної Ради.

До складу цієї комісії входять представники відповідних місцевих комунальних підприємств, житлово-експлуатаційної організації, на баланс якої передаються будинки відомчого житлового фонду, регіонального відділення (представництва) Фонду державного майна місцевого фінансового органу, бюро технічної інвентаризації, спеціалізованого проектного інституту, підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд, та представники інших заінтересованих підприємств, установ, організацій.

Комісію очолює заступник голови держадміністрації або заступник голови відповідної ради.

На лист ліквідатора банкрута щодо прийняття гуртожитку у комунальну власність управління житлово-комунального господарства Рівненського  міськвиконкому (представники якого входять до складу комісії та організовують її роботу) повідомило, що  у  зв`язку з тим, що гуртожиток знаходиться у незадовільному технічному  стані, питання про прийняття в комунальну власність буде розглянуто після приведення будівлі гуртожитку до належного технічного і санітарного стану при наявності технічної документації, тобто, поставило умову, яка потребує  фінансових витрат,  які не передбачені Законом “Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом” і які на даний час не усунуті, а відтак, і гуртожиток не може бути переданий (а.с.167)..

Суд також зазначає, що обраний прокурором спосіб захисту порушеного права - визнати гуртожиток об`єктом державного житлового фонду і передати у відання міської ради - не передбачений ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України та не передбачений законом, який регулює спірні правовідношення - Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом".

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд –

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Суддя                                                                Войтюк В.Р.

підписано "07" листопада 2007 р.