ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 листопада 2007 р.

№ 2-7/2474-2007

Доповідач
-суддя Мележик Н.І.

Вищий господарський суд України у
складі  колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу
Суб"єкта підприємницької діяльності -

фізичної особи ОСОБА_1

на постанову           Севастопольського апеляційного
господарського суду від 25.06.2007р.

у справі
№ 2-7/2474-2007

господарського суду                              Автономної Республіки
Крим

за позовом          Суб"єкта
підприємницької діяльності -

фізичної особи ОСОБА_1

до
Відкритого акціонерного товариства

"Крименерго" в особі
Алуштинського району

Електричних мереж

про          спонукання до виконання дій

за участю представників:

позивача -          не з"явились

відповідача -          Ільмінської В.В.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2006 року Суб"єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1 звернувся до господарського
суду Автономної Республіки Крим з позовом до Відкритого акціонерного товариства
"Крименерго" в особі Алуштинського району Електричних мереж про
зобов"язання останнього здійснити коригування його особового рахунку
шляхом виключення з нього суми боргу у розмірі 3 640,79 грн. за актом 101202
від 17.08.2006 року та суми боргу у розмірі 2 919,13 грн. за рахунком №2095/5.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 29 березня 2007 року  (суддя Дворний І.І.) позов задоволено
частково. Зобов"язано Відкрите акціонерне товариство
"Крименерго" в особі Алуштинського району Електричних мереж здійснити
коригування особового рахунку Суб"єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1 шляхом виключення з нього суми боргу у розмірі 2 919,13
грн., нарахованої за результатами перевірки, проведеної 17.08.2006 року.
Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати, а в іншій частині
позову відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від 25 червня 2007 року (судді: Прокопанич
Г.К., Горошко Н.П., Гоголь Ю.М.) рішення господарського суду Автономної
Республіки Крим від 29 березня 2007 року
скасовано. У позові Суб"єкта підприємницької діяльності -фізичної
особи ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Крименерго" в
особі Алуштинського району Електричних мереж про спонукання до виконання певних
дій відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
апеляційної інстанції, Суб"єкт підприємницької діяльності -фізична особа
ОСОБА_1 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в
якій просить постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від
25.06.2007 року скасувати, а рішення господарського суду Автономної Республіки
Крим від 29 березня 2007 року у даній справі залишити без змін. В обґрунтування
своїх вимог заявник  посилається на те,
що судом апеляційної інстанції неправильно застосовані норми матеріального
права та порушено норми процесуального права, що призвело до прийняття
незаконної постанови.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
представника відповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119
ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має
право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без
змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без
задоволення, коли суд визнає, що рішення або постанова господарського суду
прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Господарські суди першої та
апеляційної інстанцій встановили, що 23.03.2001 року між сторонами у справі
укладено договір поставки електроенергії №2095, за яким відповідач
зобов"язався постачати позивачеві електроенергію, а останній -оплачувати
її вартість на умовах, обумовлених цим договором.

Позивачеві встановлено два
електролічильника на двох об"єктах.

Під час проведеної відповідачем
перевірки виявлено розбіжність між показниками контрольних електролічильників
та електролічильників споживача, внаслідок чого останньому виставлено рахунок
на оплату вартості недоврахованої електроенергії на суму  3 640,79 грн.

За наслідками експертизи
електролічильників та виявленням порушення у пристрої одного з
електролічильників, яке не залежало від споживача, відповідачем зменшено розмір
вартості недоврахованої електроенергії, в зв"язку з чим позивачу
нараховано до сплати 2 919,13 грн.

За таких обставин, позивач
звернувся до суду з позовом про зобов"язання відповідача здійснити
коригування його особового рахунку шляхом виключення з нього суми боргу у
розмірі 3 640,79 грн. за актом 101202 від 17.08.2006 року та суми боргу у
розмірі 2 919,13 грн. за рахунком №2095/5.

Перевіривши у відповідності до ч. 2
ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного
господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що суд апеляційної
інстанції в порядку ст. ст.43, 47, 43, 101 ГПК України
повно і об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх
сукупності; підставно спростував необґрунтовані висновки місцевого
господарського суду; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і
заперечень докази.

Відповідно до ч.1 ст. 101 ГПК
України, повторно розглядаючи справу, апеляційний господарський суд повно
з'ясував обставини справи, які мали значення для правильного розгляду поданої
відповідачем апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду про
відсутність у процесуальному законодавстві такого способу захисту права як
спонукання відповідача внести зміни до особового рахунку позивача шляхом
виключення з нього суми боргу, відповідають нормам  ст.16 Цивільного та ст.20 Господарського
кодексів України.

Так, статтею 55 Конституції України
кожному гарантується право на судовий захист.

В статтях 1,2 Господарського
процесуального кодексу України зазначається на можливість звернення до
господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Норми статтей ст.16 Цивільного та
ст.20 Господарського кодексів України розкривають зміст конституційного права
особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Згідно статті 20 Господарського
кодексу України права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються
шляхом: визнання наявності або відсутності прав;     визнання повністю або частково недійсними
актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або   споживачів;
визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі;     відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування
адміністративно-господарських санкцій;
установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими
способами, передбаченими законом.

Аналогія вказаної норми відтворена
у статті 16 Цивільного кодексу України.

Твердження скаржника про те, що
наведений у статті 20 Господарського кодексу України перелік способів захисту
порушених прав не є вичерпним, в зв"язку з чим обраний ним спосіб підлягає
захисту, спростовується нижчевикладеним.

Посилання заявника на те, що право
особи на пред"явлення в суді вимог з метою захисту свого права чи
охоронюваного законом інтересу є необмеженим, спростовується частиною 3
Господарського та частиною 2 Цивільного кодексів України, яким визначено, що
суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений
договором або законом.

Однак, ні договором на постачання
електричної енергії, укладеним між сторонами, ні іншим законом не визначено
обраного позивачем способу захисту права.

В той час як відповідно до
підпункту 6 пункту 10.1 розділу 10 Правил користування електричною енергією,
затверджених Постановою НКРЕ 31.07.1996 р. №28 (у редакції постанови НКРЕ від
17.10.2005 р. № 910) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України
02.08.1996 р. за № 417/1442 споживачі електричної енергії мають право на
відшкодування згідно з законодавством України збитків, завданих унаслідок
порушення його прав.

При цьому слід зазначити, що
вказані вище Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу
і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної
енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих
Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Відтак, на підставі встановлених
фактичних обставин апеляційним господарським судом із дотриманням норм
матеріального та процесуального права з"ясовано дійсні права і
обов"язки сторін, мотивовано спростовано помилкові  висновки суду першої інстанції, підставно
скасовано рішення місцевого господарського суду, обгрунтовано відмовлено в
задоволенні позову. Як наслідок, прийнята апеляційним господарським судом
постанова відповідає положенням ст. 105 ГПК України та вимогам, що викладені в
постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове
рішення” зі змінами та доповненнями.

Відповідно до ст. 1117
Господарського процесуального кодексу України
касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду
чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

Оскільки посилання Суб"єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 про порушення норм
процесуального і неправильне застосування господарським судом апеляційної
інстанції норм матеріального права, при прийнятті оскаржуваної постанови, не
знайшли свого підтвердження, тому підстав для зміни чи скасування законного та
обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115,
1117, 1119, 11111 Господарського
процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О
В И В:

Касаційну скаргу Суб"єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від 25.06.2007р. у справі № 2-7/2474-2007
залишити без змін.

Головуючий суддя

Т.П. Козир

Судді

Н.І. Мележик

О.А. Подоляк