ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.11.07
Справа № 2/184-07.

За позовом Сумської спеціалізованої міжгосподарської пересувної механізованої колони СМПМК, м. Суми

До відповідачів:  1) Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», м. Суми

2)          Спільне підприємство Товариство з обмеженою відповідальністю «Водолій-Камазтехобслуговування», м. Суми

3)          Приватне підприємство «Водолій-Автотранс», м. Суми

про визнання права власності на нерухоме майно та його витребування із чужого незаконного володіння

СУДДЯ  СОП’ЯНЕНКО О.Ю.

При секретарі судового засідання Петен Я.Л.

Представники сторін:

1.          позивача – Загорулько С.Г.

2.          1-го відповідача – Євтушенко О.А.

3.          2-го відповідача – не прибув

3-го відповідача – Чайченко О.В.

Суть спору: позивач просить суд визнати право власності на об‘єкти нерухомого майна: адмінбудинок, прохідну, ангар, кузню, огорожу, під‘їзні дороги з залізобетонним покриттям, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Менжинського, 15; зобов‘язати КП «Сумське міське БТІ» зареєструвати право власності позивача на вищезазначені об‘єкти нерухомого майна; витребувати ці об‘єкти нерухомого майна із володіння ПП «Водолій-Автотранс»; відновити становище, яке існувало до порушення прав власності позивача на об‘єкти нерухомого майна та визнати незаконним продаж спірного майна СП ТОВ «Водолій-Камазтехобслуговування» приватному підприємству «Водолій-Автотранс».

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 21.03.2007 р. позивач звернувся до КП «Сумське міське БТІ» із заявою № 6 про здійснення поточної інвентаризації і реєстрації об‘єктів нерухомого майна за адресою: м. Суми, вул. Менжинського, 15 (адмінбудинок, прохідна, ангар, кузня, огорожа, під‘їзні дороги з залізобетонним покриттям), які створювалися власно СМПМК. У здійсненні поточної інвентаризації та реєстрації зазначених будівель було відмовлено з тих підстав, що власником є інша особа. Також стало відомо, що у 2005 р. право власності було оформлено за відповідачем-2 – СП ТОВ «Водолій-Камазтехобслуговування» та ним відчужено відповідачу-3 – ПП «Водолій-Автотранс», у володінні якого і знаходяться спірні об‘єкти.

Перший відповідач надав відзив на позов, в якому просить визнати КП «Сумське міське БТІ» неналежним відповідачем по справі та відмовити у позові виходячи з того, що відповідно до ст. 12 ГПК  України основною ознакою справ, що розглядаються господарськими судами, є наявність спору. Між позивачем та першим відповідачем в процесі господарської діяльності не виникало спору щодо дій чи бездіяльності стосовно спірних об‘єктів нерухомого майна. Крім того, перший відповідач проводить реєстрацію прав власності на об’єкти нерухомого майна на підставі виключного переліку документів, визначеного Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 р. № 7/5, однак позивачем не надано жодного правовстановлювального документу на нерухоме майно.

Другий відповідач відзиву на позов не подав. Відповідно до Довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб 18.06.2007 р. проведена державна реєстрація припинення юридичної особи - СП ТОВ «Водолій-Камазтехобслуговування» - у зв’язку з визнанням її банкрутом.

Третій Відповідач – ПП «Водолій-Автотранс» – проти позову заперечує і зазначає, що 17.03.2003 р. СП ТОВ ««Водолій-Камазтехобслуговування» придбав нерухоме майно за договором купівлі-продажу у ВАТ «Сумиоблагробуд». Право власності СП ТОВ «Водолій-Камазтехобслуговування» на майно визнано рішенням господарського суду Сумської області від 29.06.2005 р. по справі № 8/381-05. ПП «Водолій-Автотранс» придбав зазначене майно у другого відповідача за договором купівлі-продажу від 15.07.2005 р.

Ухвалою суду від 23.04.2007 р. за клопотанням позивача вжиті заходи до забезпечення позову. У зв’язку з оскарженням зазначеної ухвали суду провадження у справі 07.05.2007 р. було зупинено. Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 25.06.2007 р. та Вищого господарського суду  України від 22.09.2007 р. ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів до забезпечення позову залишена без змін.

22.10.2007 р. провадження у даній справі поновлено та справа призначена до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,  суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 21 Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 р. право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод.

Підстави набуття права власності визначені ст. 328 Цивільного Кодексу України, що набув чинності з 01.01.2004 р., якою передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із право чинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Розпорядженням виконавчого комітету Сумської обласної ради народних депутатів від 18.07.89 р. № 108-р «Про створення Сумської спеціалізованої міжгосподарської пересувної механізованої колони об‘єднання  «Сумиоблагробуд» було погоджено створення СМПМК із самостійним балансом та правами юридичної особи в межах фонду заробітної плати об‘єднання «Сумиоблагробуд».

Позивач – Сумська спеціалізована міжгосподарська пересувна механізована колона СМПМК (колективне підприємство), згідно наданих Статуту, Свідоцтва про державну реєстрацію серії А00 № 732906 та довідки з ЄДРПОУ було зареєстровано виконавчим комітетом Сумської міської ради 26.05.1995 р. за № 194-р. На вимогу суду, викладену в ухвалі від 23.04.2007 р., позивачем не надано доказів правонаступництва позивача за Сумською спеціалізованою міжгосподарською пересувною механізованою колоною об‘єднання «Сумиоблагробуд».

Відповідно до наданих позивачем документів, зокрема листів від 13.06.89 р. № 1193/1-18.1, від 15.09.89 р. № 15-12/1058, від 10.10.98 р. № 2754-17 (том 1 а.с. 11-16) позивачу був дозволений вибір земельної ділянки та проектування промбази по вул. Менжинського, 15.

Згідно Акту обстеження земельної ділянки від 07.07.89 р. та Висновку № 94 по відводу земельної ділянки під будівництво від 18.12.89 р. земельна ділянка по вул. Менжинського, 15 була визнана придатною для будівництва виробничої бази СМПМК «Монолітбуд» Сумиоблагробуду.

28 грудня 1989 р. за Актом був прийнятий в експлуатацію закінчений будівництвом об‘єкт – виробнича база СМПМК Облагробуду (перша черга), яка складається з: складу цементу, матеріального складу, складу для зберігання ПММ, бетонно-змішувального вузла, електропостачання, телефонізації, опорядження та огородження. Замовником і генеральним підрядником будівництва виступило Сумське СМПМК Облагробуду.

В той же час, рішенням господарського суду Сумської області від 29.06.2005 р. по справі № 8/381-05, яке набрало законної сили, право власності на об‘єкт незавершеного будівництва – нежитлові приміщення (адміністративний корпус, КПП, ангар, гараж, навіс, навіс, огорожа) загальною площею 2018,6 кв.м., який розташований в м. Суми по вул. Менжинського, 15, визнано за СП ТОВ «Водолій-Камазтехобслуговування», тобто за другим відповідачем. Відповідно до ст. 35 ГПК  України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів. Нерухоме майно, на яке другим відповідачем було визнано право власності в судовому порядку, було придбано ним у ВАТ «Сумиагропромбуд» за договором купівлі-продажу № 3 від 17.03.2003 р.

Право власності ВАТ «Сумиагропромбуд» на незавершене будівництво – автогаражу в м. Суми по вул. Менжинського, 15, на земельній ділянці площею 0,5 га, виникло на підставі Протоколу від 15.01.2003 р. прийомки-передачі від Сумської СМПМК незавершеного будівництвом автогаражу в рахунок часткової компенсації витрат на проведення робіт по відновленню раніше збудованих будинків для Мінчорнобиля в с. В. Сироватка Сумського району.

Таким чином, надані позивачем документи не підтверджують його право власності на  адміністративний корпус, прохідну, ангар, огорожу, власником яких є інша юридична особа. Також позивач не довів суду, що є власником кузні та під‘їзних доріг, оскільки ні наданий Акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об‘єкту, ні інші документи не підтверджують будівництво (чи придбання) цих об‘єктів.

Надання позивачем довідки № 4 від 10.03.2007 р. про балансову вартість об‘єктів виробничої бази, що на думку позивача підтверджує перебування адмінбудинку, прохідної, ангару-фундаменту, залізобетонної огорожі, під‘їзних шляхів із залізобетонним покриттям, кузні на балансі СМПМК, не є безспірною ознакою права  власності підприємства на це майно. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов‘язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання.

Відповідно до ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб‘єкт владних повноважень – це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Органи БТІ, які на підставі приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно від 07.02.2002 р. № 7/5 здійснюють реєстрацію прав власності, є суб‘єктами владних повноважень, яким на основі законодавства делеговані владні повноваження у сфері суспільних правовідносин, пов’язаних із здійсненням від імені держави дій щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства і належать до компетенції адміністративних судів.

Крім того, частиною 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою і підсудні одному адміністративному суду.

Згідно частини 3 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належать розглядати в порядку різного судочинства, якщо іншого не встановлено законом.

Так, об'єднані позивачем в одній позовній заяві вимоги про зобов'язання суб'єкта делегованих владних повноважень вчинити дії щодо реєстрації права власності та вимоги про визнання права власності не можуть бути об'єднані в одне провадження, оскільки їх належить розглядати в порядку різного судочинства, а позивач не може заявляти в одній позовній заяві вимоги, які не підсудні одному адміністративному суду.

З огляду на вище зазначене суд дійшов висновку, що стосовно вимог позивача щодо зобов’язання відповідача здійснити дії по реєстрації нерухомого майна, провадження у справі підлягає припиненню відповідно п. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Не може бути задоволена судом і вимога позивача про витребування об‘єктів нерухомого майна із володіння приватного підприємства «Водолій-Автотранс» - третього відповідача, оскільки відповідно до вимог ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Третій відповідач придбав спірне майно у СП ТОВ «Водолій-Камазтехобслуговування» за договором купівлі-продажу від 15.07.2005 р. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано за третім відповідачем, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 05.07.2006 р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.07.2006 р. В даному випадку позивачем не доведено суду, що нерухоме майно вибуло з його володіння не з його волі.

Позивач також просить суд відновити становище, яке існувало до порушення прав власності позивача на спірні об‘єкти нерухомого майна та визнати незаконним продаж спірного майна Спільним підприємством ТОВ «Водолій-Камазтехобслуговування» приватному підприємству «Водолій-Автотранс», тобто фактично визнати недійсним укладений між другим та третім відповідачам договір купівлі-продажу від 15.07.2005 р.

Згідно частини першої ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину  є недодержання в момент вчинення правочину стороною  (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою–третьою, п’ятою та шостою ст. 203 цього кодексу, зокрема, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивачем не наведено жодної з підстав для визнання договору купівлі-продажу від 15.07.2005 р. недійсним.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 80, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, –

ВИРІШИВ:

4.          В частині зобов'язання Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» (40030, м. Суми, вул. Садова, 33, код. 03352478) зареєструвати право власності провадження у справі – припинити.

5.          В іншій частині в задоволенні позову – відмовити.

СУДДЯ                                                                                        О.Ю. СОП‘ЯНЕНКО

Повний текст рішення підписаний 06.12.2007 р.