донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

20.09.2007 р.                                                                           справа № 35/338

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Діброви  Г.І.

суддів
Волкова Р.В. , Стойка  О.В.

за участю представників сторін:

від позивача:
Кошуба В.О. (довіреність №6 від 01.01.07р.),

від відповідача:
Самохіна В.В. (довіреність б/н від 03.10.06р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Комунального підприємства „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк

на рішення господарського суду

Донецької області

від
20.07.2007 року

по справі
№ 35/338 (Донець О.Є.)

за позовом
Комунального підприємства „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк

до
Дочірнього підприємства „Житлово-експлуатаційне управління „Орікс” Закритого акціонерного товариства „Мисль”, м.Слов’янськ Донецької області

про
стягнення  42 471грн. 51коп

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2006 року позивач, Державне обласне комунальне підприємство „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк, звернувся з позовною заявою до господарського суду Донецької області до відповідача, Дочірнього підприємства „Житлово-експлуатаційне управління „Орікс” Закритого акціонерного товариства „Мисль”, м.Слов’янськ Донецької області, про стягнення заборгованості за послуги по поставці питної води та прийому стоків у сумі 42 471 грн. 51 коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.11.06р. вимоги позивача були задоволені повністю.

Відповідач, Дочірнє підприємство „Житлово-експлуатаційне управління „Орікс” Закритого акціонерного товариства „Мисль” м.Слов’янськ Донецької обл., звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Донецької області від 22.11.06р. В процесі розгляду справи апеляційної інстанції ухвалою від 23.01.07р. була здійснена заміна Державного обласного комунального підприємства „Донецькоблводоканал” його правонаступником Комунальним підприємством „Донецькоблводоканал”. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.02.07р. рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.02.07р. заяву відповідача про розстрочення виконання рішення від 22.11.06р. було задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.07р. вищезазначені рішення та постанова скасовані, справу № 35/338 направлено до господарського суду Донецької області на новий розгляд.

На вимогу суду надати уточнені правові підстави, склад та розмір позовних вимог, позивач надав заяву № 1114/08 від 11.06.07р., якою фактично ніяких змін до позову не внесено.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.07.2007р. позовні вимоги Комунального підприємства „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк задоволені частково. Судове рішення мотивоване тим, що пунктом 4.2 укладеного сторонами договору встановлено, що відповідач несе відповідальність за течі води у внутрішньодомових мережах в розмірі вартості нормативного водоспоживання населенням житлового будинку на період течі по тарифам для населення. Об’єм та період течі визначаються двостороннім актом. У матеріалах справи відсутній складений та підписаний сторонами акт, яким було б зафіксовано обсяг та період течі води. Відповідач позовні вимоги визнав частково –в сумі 21,90 грн., про що зазначив у відзиві № 182 від 18.06.07р. З огляду на вищевикладене, суд частково задовольнив позов та стягнув з відповідача на користь позивача 21,90грн., у задоволенні решти позовних вимог –відмовив в зв’язку з необґрунтованістю.

Позивач, Комунальне підприємство „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк, з прийнятим рішенням не згоден, вважає його неправомірним, прийнятим із порушенням  норм матеріального та  процесуального права України. Тому він звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Донецький апеляційний господарський суд рішення господарського суду Донецької області від 20.07.2007р. скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за послуги з питного водопостачання та водовідведення в сумі 42 471 грн. 51 коп.

Відповідач в судовому засіданні усно висловив свої заперечення на апеляційну скаргу, в яких з вимогами апеляційної скарги позивача не погодився. Просив залишити рішення господарського суду Донецької області від 20.07.07р. без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

В судовому засіданні, яке відкладалося, представники сторін підтримали свої позиції щодо апеляційної скарги.

Судова  колегія  Донецького   апеляційного   господарського  суду   вважає   за  необхідне   розглянути  апеляційну  скаргу,  оскільки  для з’ясування   фактичних обставин   справи  достатньо  матеріалів,  що  знаходяться  в  матеріалах  справи    № 35/338, та наданих представниками сторін пояснень.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до ст.ст. 28-29 Закону Україну “Про судоустрій” та ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до пп. 2,3,4 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у  доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-2 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 року №5 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності –на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображено обставини, що мають значення для даної справи,  висновки суду про встановлені обставини справи і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються двосторонніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду відповідає вищезазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.03р. між відповідачем, Дочірнім підприємством „Житлово-експлуатаційне управління „Орікс” Закритого акціонерного товариства „Мисль”, м.Слов’янськ Донецької області, та позивачем, Державним обласним комунальним підприємством „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк, було укладено договір б/н про забезпечення населення питною водою та про прийом стоків (далі –Договір).

Відповідно до умов Договору позивач надає послуги по забезпеченню питною водою житлового фонду відповідача для задоволення потреб населення в питній воді та водовідведення.

22.12.03р. при обстеженні позивачем технічного підвалу будинку №56, розташованого за адресою: м.Слов’янськ, вул. Жовтневої Революції, який обслуговується відповідачем, була виявлена теча питної води.

З цього приводу 22.12.03р. позивачем було складено акт, яким відповідачу було запропоновано усунути течію до 24.12.03р. При повторному обстеженні технічного підвалу з приводу усунення течі, 25.12.03р. позивачем було встановлено, що теча води не усунена, про що був складений акт, підписаний одноособово заступником начальника позивача – Єфімовим В.Н.

У зв’язку з невиконанням відповідачем вимог листа від 22.12.03р., позивач здійснив розрахунок вартості послуг за надання  спожитої води в грудні 2003 року по пропускній здібності труби вводу при швидкості руху води в ній 2м/сек. і дією її повним перерізом протягом 24 годин, який, на думку позивача, склав 42 471 грн. 51 коп.

Відповідно до п.5.4. Договору, у випадках, що не передбачені цим договором, сторони керуються Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених Наказом Державного комітету України №65 від 01.07.94р. (надалі Правила), Положенням про систему технічного обслуговування, ремонту та реконструкції жилих будинків у містах і селищах України та іншими нормативно-правовими актами.

Позивач звернувся до суду, посилаючись на пункт 9.6. вищезазначених Правил, яким передбачено, що при виявленні представником Водоканалу витоку води в мережах абонента внаслідок їх пошкодження або нераціонального водокористування, коли водолічильник на вводі відсутній або не працює з вини абонента, Водоканал виконує розрахунок витрат води у такому порядку: за пропускною здатністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

За цих підстав позивачем на адресу відповідача був надісланий рахунок № 962 за грудень 2003р., який відповідачем не сплачено, внаслідок чого, на думку позивача, у нього утворилася заборгованість в сумі 42 471 грн. 51 коп.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, судова колегія дійшла висновку, що:

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України, як акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері і положення Цивільного кодексу України у випадках, коли правовідносини не врегульовані ГК України.

Згідно частини 2 пункту 1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 43 ГПК України сторони та  інші  особи,  які   беруть   участь   у   справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від виконання прийнятих на себе зобов'язань згідно до вказівок закону, договору, не допускається.

Відповідно до п. 4.2 Договору сторонами передбачено, що відповідач несе відповідальність за течі води у внутрішньодомових мережах в розмірі вартості нормативного водоспоживання населенням житлового будинку на період течі по тарифам для населення. Об’єм та період течі визначаються двостороннім актом.

Але, як правомірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутній складений та підписаний сторонами акт, яким було б зафіксовано обсяг та період течі води.

Відповідно до  п. 5.4 Договору сторони домовились, що в усіх випадках, які ним не передбачені, їх взаємовідносини підпорядковані іншим нормативно-правовим актам.

В даному випадку, як вже встановлено Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.07р.,  таким нормативно-правовим  актом є Правила технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених Наказом Держкомітету України по житлово-комунальному господарству від 05.07.1995р. № 30, а також Інструкція визначення розміру витоків питної води в житлових та громадських будинках  і стимулювання роботи з їх ліквідації КДІ 204 УРСР 040-84, оскільки на відповідача в даному випадку не розповсюджується дія Правил користування.

Вказана Інструкція  призначена для працівників житло-експлуатаційних   організацій, які займаються експлуатацією внутрішньо будинкових мереж холодного та гарячого водопостачання, і яким є відповідач у справі відповідно до його Статуту.

Згідно  п.1.1 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, на підставі яких позивачем зроблено розрахунок суми позовних вимог, ці Правила запроваджують порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначають взаємовідносини між Водоканалом та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізації на території України, якими, відповідно до п.23.12 Правил, є громадянин, підприємство тощо, водоспоживання та водовідведення яких оформлені у Водоканалі.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач є користувачем внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення для власних потреб як споживач, тобто абонентом позивача в розумінні Правил користування. Крім того, такими абонентами позивача є мешканці багатоквартирних жилих будівель, а на відповідача не відкритий обліковий рахунок. Також відповідач не експлуатує внутрішньо будинкові мережі водопостачання, а володіє ними з метою їх обслуговування.

Позивач в обґрунтування своїх вимог надав Довідку від 12.07.07р.  про часткову сплату заборгованості, яка підписана головним бухгалтером підприємства відповідача, та яка на думку позивача, свідчить про визнання відповідачем заборгованості не в сумі 21 грн. 90 коп., а на більшу суму, яка вже була ним сплачена позивачеві.

Судовою колегією встановлено, що ці грошові   кошти (660,04грн., 500грн.)  були   перераховані   відповідачем    на   виконання  ухвали  господарського  суду  Донецької   області   від 21.02.07р. про розстрочення виконання рішення господарського суду Донецької області від 22.11.06р. Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.07р. було скасовано постанову Донецького апеляційного господарського  суду  від  06.02.2007р.  та    рішення господарського суду Донецької області від 22.11.2006р. по справі №35/338.                                                                                                   Справу було направлено до господарського суду Донецької області на новий розгляд. За цих підстав, вказані у Довідці від 12.07.07р. платежі не свідчать про визнання відповідачем боргу на цю суму при новому розгляді справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що господарський суд Донецької області правомірно дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 42 471 грн. 51 коп. Рішенням суду першої інстанції правомірно позовні вимоги задоволені частково в сумі 21 грн. 90 коп., яка була визнана відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки  вони не підтверджені матеріалами справи  та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Отже, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України  рішення господарського суду Донецької області від 20.07.2007 року у справі № 35/338 ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті державного мита по апеляційній скарзі покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Донецькоблводоканал”, м.Донецьк на рішення господарського суду Донецької області від 20.07.2007 року у справі № 35/338 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 20.07.2007 року у справі № 35/338   –без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в п’ятиденний термін та може бути оскаржена  до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд у місячний строк.

Головуючий          Г.І.  Діброва

Судді:          Р.В.  Волков

О.В.  Стойка

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС