ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 р.
№ 6/160/07

Вищий  господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого, судді                    М.В.Кузьменка,

судді                                        І.М.Васищака,

судді                                        В.М.Палій,

розглянувши    касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства

"Мелітопольський пивоварний завод"

на                         рішення господарського суду Запорізької області від 21.05.2007р. та

постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 20.09.2007р.

у справі        №6/160/07

за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосільпром"

до                  Відкритого акціонерного товариства "Мелітопольський пивоварний завод"

про                    стягнення 340 000,0 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автосільпром" звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Мелітопольський пивоварний завод" і просило суд стягнути з останнього 340 000,0 грн. боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань  за договором позики №1 від 23.10.2003р. щодо своєчасного повернення позики.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 21.05.2007р. (суддя Мисюра Л.С.), залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 20.09.2007р. (головуючий, суддя Кричмаржевський В.А., судді Колодій Н.А., Мойсеєнко Т.В.), позов задоволено: присуджено до стягнення з відповідача 340 000,0 грн. основного боргу.

При цьому, суди двох інстанцій виходили з того, що між сторонами укладено договір позики №1 від 23.10.2003р., за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу тимчасову безвідсоткову фінансову допомогу з поверненням у розмірі 370 000,0 грн., а  останній –повернути суму позики у строк до 23.10.2004р.

На виконання вказаного договору позивач перерахував відповідачу 370 000,0 грн. позики, яку останній повернув лише у сумі 30 000,0 грн.

За таких обставин, керуючись ст.ст.11, 202, 205, 207, 509, 526 ЦК України, ст.193 ГК України, суди двох інстанцій дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись з ухваленими у справі рішенням та постановою, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд їх скасувати як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм матеріального та процесуального права  при ухваленні оскаржуваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає  задоволенню частково з таких підстав.

Під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, відповідач заявив клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку із порушенням господарським судом Запорізької області провадження в іншій справі, предметом якої є визнання недійсним договору позики №1 від 23.10.2003р.

Відхиляючи вказане клопотання, суд апеляційної інстанції послався на те, що порушення провадженням іншої справи про визнання недійсним договору позики, жодним чином не перешкоджає перегляду цієї справи, а також на те, що апеляційна інстанція переглядає справу на момент прийняття рішення місцевим господарським судом.

Проте такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов без врахування доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, відносно того, що суд першої інстанції ухвалив рішення від 21.05.2007р. без участі представника відповідача у першому ж судовому засіданні. Про наявність цього рішення відповідач дізнався після арешту майна державною виконавчою службою, у зв'язку з чим і звернувся до суду апеляційної інстанції у липні 2007р. з апеляційною скаргою та клопотанням про відновлення пропущеного процесуального строку.

Відповідно до пункту другого і четвертого частини третьої статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зазначені конституційні принципи закріплені в статтях 4-2 (Рівність перед законом і судом) та 4-3 (Змагальність) ГПК України.

Забезпечення участі сторін та інших процесуальних осіб у судовому процесі покладається на господарський суд, який відповідно до частини першої статті 64 ГПК України після прийняття позовної заяви зобов’язаний винести і надіслати їм ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні.

Згідно пункту 3.5.1. Інструкції з діловодства у господарських судах, ухвала про порушення провадження у справі і призначення її до розгляду надсилається службою діловодства в день її прийняття всім учасникам процесу з повідомленням про вручення, яке з відміткою про вручення адресатові залучається до матеріалів справи. А факт неодержання ухвали адресатом засвідчується поштовим повідомленням встановленого зразка, яке разом з неотриманою ухвалою та конвертом оперативно передається службою діловодства судді для ознайомлення та залучення до справи.

У матеріалах справи відсутні зазначені докази про вручення відповідачу ухвали місцевого суду від 16.04.2007р про порушення провадження у справі.

Отже, суд першої інстанції, за обставини неналежного повідомлення відповідача про час і місце засідання суду, не явки  представника відповідача у  судові засідання, не вжив заходів щодо забезпечення йому рівних з позивачем процесуальних прав та не вирішив питання про відкладення розгляду даної справи  (ст.77 ГПК України) в межах передбаченого ст.69 ГПК України строку, що дало б можливість відповідачу використати належним чином свої процесуальні права у повному обсязі, зокрема  на участь у судовому засіданні суду, подання і дослідження доказів, подання зустрічного позову тощо.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 11110 ГПК України розгляд господарським судом справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є порушенням норм процесуального права і в будь-якому випадку - підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду судом касаційної інстанції.

Окрім того, відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої судової справи про визнання недійсним договору позику, суд апеляційної інстанції також не врахував,  що підставою позову у даній справі є невиконання відповідачем належним чином своїх зобов'язань за договором позики №1 від 23.10.2003р.

Між тим, дійсність вказаного договору є предметом розгляду у справі господарського суду Запорізької області №8/352д/07 (а.с.61).

В силу ч.2 ст.11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов’язків.

Недійсний правочин не є юридичним фактом цивільного права, він не породжує будь-яких прав та обов’язків. Для того, щоб правочин мав юридичну силу, він повинен відповідати певним вимогам, які іменуються умовами дійсності правочину. Недійсний правочин породжує не ті права та обов’язки, яких бажали його учасники, а правові наслідки, установлені законом.

Враховуючи, що відповідач не брав участі при розгляді справи у суді першої інстанції, останній, під час перегляду в апеляційному порядку ухваленого  у даній справі рішення суду першої інстанції,  звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про зупинення апеляційного провадження до розгляду іншої справи господарського суду Запорізької області.

Згідно статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справи. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

В силу статті 79 ГПК України  господарський суд зупиняє провадження у справі  в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов’язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Проте, переглядаючи в апеляційному порядку ухвалене у даній справі рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив клопотання відповідача про  зупинення апеляційного провадження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ставить під сумів право позивача вимагати у нього виконання зобов'язання, яке виникло з договору позики №1 від 23.10.2003р, дійсність якого оспорюється відповідачем в іншій судовій справі.

Тому при неповному з’ясуванні господарськими судами обставин, що мають значення для справи, їх висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача боргу, який виник внаслідок неналежного виконання ним зобов'язань саме за договором позики №1 від 23.10.2003р., є передчасним.

Наведене свідчить про необґрунтованість оскаржуваних рішення та постанови, необхідність їх скасування та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід всебічно і повно з’ясувати всі фактичні обставини справи, об’єктивно оцінити факти, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, а саме дати належну правову оцінку запереченням відповідача щодо дійсності договору позики, пов’язаного з предметом позову у даній справі, правильно застосувати матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини сторін і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, щодо недійсності договору позики, колегія суддів не бере до уваги з огляду на те, що ці питання не були предметом дослідження у суді першої інстанції, досліджувалися судом апеляційної інстанції не у повному обсязі, а також на наявність іншої судової справи, предметом якої є дійсність саме цього договору.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 –11111 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

1. Касаційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Мелітопольський пивоварний завод"  задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Запорізької області від 21.05.2007р. та  постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 30.09.2007р. у справі №6/160/07  скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий, суддя                                                            М.В.Кузьменко

Суддя                                                                                І.М.Васищак

Суддя                                                                                В.М.Палій