КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

14.06.07 р.                                                                                                    № 01-08/104

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий

Судді

При секретарі судового засіданні –Огієнку В.О.,

за участю представників сторін:

від закритого акціонерного товариства «Торгівельно-енергетична компанія «Ітера Україна»: Костинюк О.І. –представник за дов. № 15-10/06 від 28.12.06 р.,

від товариства з обмеженою відповідальністю «Український камінь»: Козюря В.М. –представник за дов. від 01.07.05 р.;

арбітражний керуючий: Лагутін В.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства «Торгівельно-енергетична компанія «Ітера Україна», м. Київ на ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.04.2007 року,

по справі № 01-08/104 (суддя Чевгуз О.В.)

за заявою закритого акціонерного товариства «Торгівельно-енергетична компанія «Ітера Україна», м. Київ

до                    товариства з обмеженою відповідальністю «Український камінь», м. Черкаси

про                   визнання банкрутом,

в с т а н о в и в:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.12.2002 року за заявою закритого акціонерного товариства ( далі - ЗАТ) «Торгівельно-енергетична компанія «Ітера Україна», м. Київ порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ) «Український камінь», м. Черкаси.

Постановою місцевого господарського суду від 13.08.2004 року у справі № 01-08/104 боржника визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

26.02.2007 року, Державна податкова інспекція у Черкаському районі Черкаської області звернулась до суду першої інстанції із поточними кредиторськими вимогами, які за наслідками розгляду, ухвалою господарського суду першої інстанції від 05.04.2007 року були визнані у сумі 146 872,45 грн.

Не погоджуючись із зазначеною вище ухвалою місцевого господарського суду, ЗАТ «Ітера Україна»звернулось до Київського міжобласного апеляційного господарського суду зі скаргою в якій просить скасувати зазначену ухвалу, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування заявлених заперечень скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом приписів норм матеріального та процесуального законодавства України, що полягає, у визнанні кредиторських вимог податкового органу, як поточних вимог, однак дані вимог, на думку скаржника є конкурсними, а відтак, строк на їх пред’явлення минув.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 23.05.2007 року по справі № 01-08/104 апеляційну скаргу було прийнято до провадження і призначено розгляд справи на 14.06.2006 року.

Кредитором ВАТ «Черкасибуд-1»подано відзив на апеляційну скаргу із проханням задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржувану ухвалу.

Державна податкова інспекція у Черкаському районі Черкаської області у судове засідання не направила свого представника, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, що дає підстави апеляційному суду здійснювати розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,  розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального  законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.04.2007 року по справі № 01-08/104  частково скасувати, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»( далі - Закон), провадження у справах про банкрутство регулюється названим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

При цьому, названий Закон слід розглядати як законодавчий акт, що містить спеціальні норми, які мають пріоритет по відношенню до норм загальних щодо регулювання порядку провадження у справах про банкрутство.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК.

Відповідно ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно ст. 23 Закону про банкрутство, з дня прийняття судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх зобов’язань банкрута та зобов’язань щодо сплати податків і зборів ( обов’язкових платежів) вважається таким, що настав.

Згідно п. 11.5 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 01-5/1193 від 04.06.2004 року «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з моменту публікації відомостей про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури поточні кредитори, вимоги яких виникли після порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані заявити їх ліквідатору та господарському суду протягом строку ліквідаційної процедури. Розгляд таких вимог здійснюється за аналогією з порядком розгляду вимог конкурсних кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом подано заяву про визнання його поточним кредитором 26.02.2007 року, тобто після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

При вивченні оскаржуваної ухвали колегією суддів з’ясовано, що місцевий господарський суд визнав поточними заявлені ДПІ вимоги, але при цьому зміст вимог, докази їх наявності, всупереч вимогам ст. 84 ГПК України, оскільки спір вирішується по суті, в описовій та мотивувальній частинах ухвали не викладено.

Поряд з цим, заява ДПІ від 26.02.2007 року про визнання поточним кредитором у справі про банкрутство містить вимоги до банкрута, які кредитор обґрунтовує наявністю податкового боргу на загальну суму 146 872,45 грн., що виник, на його думку, після порушення справи про банкрутство та складається, в тому числі, з пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що виникла внаслідок податкового повідомлення-рішення №162-23/30146638/1687 від 08.04.2002 року на суму 142 371 грн.

Господарським судом Черкаської області дане зобов’язання визнано поточним, оскільки воно було узгоджено, з урахуванням п. 5.2. ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», лише 26.06.2003 р., тобто з дати винесення постанови Вищого господарського суду України, яким відмовлено в позові банкруту до ДПІ про визнання недійсним рішення №162-23/30146638/1687 від 08.04.2002 року.

Даний висновок не знайшов погодження у апеляційного суду, оскільки згідно п. 1.2. ст. 1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податковим зобов’язанням визначається зобов’язання платника податків сплатити до бюджетів або державних цільових фондів відповідну суму коштів у порядку та у строки, визначені цим Законом або іншими законами України; згідно п. 1.4. цього ж Закону України пенею визнається плата у вигляді процентів, нарахованих на суму податкового боргу, що справляється з платника податків у зв’язку з несвоєчасним погашенням податкового зобов’язання.

Колегією суддів встановлено, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством, а саме, п. 4.1.4 зазначеного вище Закону було встановлено, що податкові декларації подаються за базовий податковий (звітний) період, тобто за період виникнення податкових зобов’язань, який передує часу подання податкових декларацій. У випадку ж неподання або подання неналежним чином оформлених податкових декларацій - сума податкового зобов’язання розраховується контролюючим органом, про що зазначено у п.4.1.4 Закону згаданого Закону.

Нормами ст. 6.1 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»встановлено, що  у разі коли сума податкового зобов’язання розраховується контролюючим органом відповідно до статті 4 цього Закону, такий контролюючий орган надсилає платнику податків податкове повідомлення, в якому зазначаються підстава для такого нарахування, посилання на норму податкового закону, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок податкових зобов’язань, сума податку чи збору (обов’язкового платежу), належного до сплати, та штрафних санкцій за їх наявності, граничні строки їх погашення.

Як вбачається з матеріалів справи, зобов’язання по сплаті 142 371 грн. виникло у ТОВ «Український камінь» до дня порушення справи, а саме, 13.12.2002 року, про банкрутство, оскільки і податкове повідомлення надсилалося ще 08.04.2002 року, на що вказує ДШ у поданій заяві про визнання грошових вимог.

Доводи ДПІ, що податкове зобов’язання було узгоджене вже після порушення справи про банкрутство не може застосовуватися в силу дії норми п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», якою встановлено, що з моменту прийняття ухвали судом про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок сплати податкового зобов’язання або погашення податкового боргу такого платника податків визначається згідно з нормами Закону про банкрутство, без застосування норм цього Закону.

Отже, чинним законодавством встановлено, що норми Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами не застосовуються до осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом про банкрутство.

Відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»конкурсними кредиторами є кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, а до поточних відносяться кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення справи про банкрутство.

Як визначено нормами ч. 15 ст. 11 Закону про банкрутство, після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі всі кредитори незалежно від строку настання виконання зобов’язань мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника згідно зі статтею 14 цього Закону, тобто в 30-денний термін.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи №01-08/104, заява ДПІ про визнання грошових вимог вперше була подана до Господарського суду Черкаської області 24.09.2003 року, тобто з пропуском 30-денного строку після публікації оголошення в газеті «Урядовий кур’єр»№84 від 08.05.2003 року, а тому в силу норм ч. 2 ст. 14 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»заявлені вимоги ДПІ вважаються погашеними.

Отже, на думку колегії суддів, податкове зобов’язання банкрута виникло до порушення справи про банкрутство, а відтак, вимоги ДПІ у сумі 142 371 грн. є не поточними, а конкурсними, тому вважаються погашеними згідно із ч. 2 ст. 14 Закону України про банкрутство у зв’язку із пропуском 30-денного строку для їх заявлення, оскільки оголошення у  газеті «Урядовий кур’єр» відбуло опубліковано 08.05.2003 року.

Однак колегія суддів не погоджується із твердженнями зазначеними у апеляційній скарзі, що протягом дії мораторію не нараховуються податки і збори (обов’язкові платежі).

Ч. 4. ст. 12 Закону про банкрутство передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення кредиторських вимог не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції, в тому числі щодо справляння податків і зборів, отже зазначена норма не  вказує на відсутність у боржника зобов’язання щодо сплати обов’язкових платежів, в тому числі і податків.

Зважаючи на наведено, на думку колегії суддів, до поточних вимог податкового органу належать слідуючі грошові вимоги: податковий борг по комунальному податку нарахований в 2006 року на суму 6,80 грн.; податковий борг зі збору за забруднення навколишнього природного середовища нарахований в 2003-2006 роках на суму 771,63 грн.; податковий борг на прибуток підприємств нарахований в 2003 року на суму 3285,16 грн.; податковий борг з податку на додану вартість нарахований в 2003 року на суму 437,86 грн.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом порушено норми матеріального права, а відтак апеляційна скарга закритого акціонерного товариства «Торгівельно-енергетична компанія «Ітера Україна», м. Київ підлягає задоволенню частково, а ухвала господарського суду Черкаської області від 05.04.2007 року у даній справі –частковому скасуванню.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 99, 101-106 ГПК України, Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу  –закритого акціонерного товариства «Торгівельно-енергетична компанія «Ітера Україна», м. Київ на ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.04.2007 року  у справі № 01-08/104 –задовольнити частково.

2.          Ухвалу господарського суду Черкаської області від 05.04.2007 року у справі № 01-08/104  -  скасувати частково.

3.          Прийняти нове рішення, яким визнати Державну податкову інспекцію у Черкаському районі Черкаської області поточним кредитором товариства з обмеженою відповідальністю «Український камінь»на суму 4 501,45.

4.          У задоволенні вимог Державної податкової інспекції у Черкаському районі Черкаської області на суму 142 371 грн. –відмовити.

5.          Матеріали справи № 01-08/104 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

Головуючий

Судді