ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2007 р.

Справа  № 9/240-07-7458

За позовом: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

До відповідача:
Суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2

Про  стягнення заборгованості в сумі 9042,50 грн.
та моральної шкоди в сумі 1700 грн.

Суддя  Бакланова Н.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1.

Від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:  Позивач -Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з позовом про стягнення з відповідача Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2заборгованості за договорами оренди від 26.01.2005.р та від
26.11.2006р. в сумі 9042,50 грн. та моральної шкоди в сумі 1700 грн.

Відповідач  належним чином повідомлявся про час та місце
судового розгляду, але його представник у судове засідання не з'явився, ухвали
суду були повернуті поштовим відділенням в зв'язку зі спливом строку
зберігання, справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення  позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2006р. між Фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1. та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2. було
укладено договір №7 оренди нежитлового приміщення під кафе-бар, загальною
площею 53,3 кв.м., яке розташоване за адресою: м. ІллічівськАДРЕСА_1. Договір
було укладено строком з 25.01.2006р. по 25.07.2006р. Згідно з умовами договору
ФОП  ОСОБА_1. надав, а СПД  ОСОБА_2. прийняв в оренду нежиле приміщення
під кафе - бар загальною площею 53,3 кв.м., яке розташоване за адресою: м.
Іллічівськ,АДРЕСА_1.

На підставі п.п. 4.1., 4.4.
Договору, орендар СПД  ОСОБА_2.
зобов'язаний був здійснювати оплату за користування приміщенням в розмірі 150
грн. щомісячно. Але в порушення умов Договору орендар оплату за оренду
приміщення взагалі не проводив, тому виникла заборгованість в розмірі 900 грн.
(6 місяців х 150 грн. = 900 грн.) - основного боргу та 517,50 грн.- пеня за
кожний день прострочки платежу (згідно ст. ст. 258, 549 ЦК України).

Таким чином, згідно розрахунку
позивача, заборгованість за оренду приміщення по договору № 07 від 25.01.2006
р. склала1417,50 грн.

Крім того, 25.11.2006р. між
Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1. та суб'єктом підприємницької діяльності
ОСОБА_2. було укладено новий договір оренди №б/н на це приміщення, терміном на
5 місяців.

За умовами п.п. 4.1.-4.3. Договору
Орендар зобов'язаний вносити орендну плату в розмірі 2500 грн. щомісячно.
Орендна плата вносилась тільки 26.12.2006р. в розмірі 2500 грн.; 05.02.2007
року в розмірі 2500 грн.; 03.03.2007р. в розмірі 2500 грн.

Таким чином, Орендар порушив п.п.
4.1.-4.3. Договору.

Орендна плата була сплачена тільки
за три місяці. У зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість по договору
оренди від 25.11.2006р. в розмірі 5000 грн. -основного боргу та 2625 грн. -пені
за прострочення платежу за грудень та квітень 2007р. Всього заборгованість по
цьому договору склала 7625 грн.

Таким чином, загальна сума
заборгованості відповідача за оренду становить 9042,50 грн.

26.06.2007р. позивач направив
відповідачу претензію від 31.05.2007р. з вимогою погасити вказану
заборгованість в добровільному  порядку.

Відповідач відповіді на претензію
не надав, вимог, викладених в претензії не виконав.

Як стверджує позивач, порушення
відповідачем умов вищевказаних договорів завдало йому значної моральної шкоди,
яка виразилась у приниженні честі, гідності та ділової репутації, в зв'язку з
чим позивач просить суд зобов'язати
відповідача відшкодувати моральну шкоду в сумі 1700 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення  позивача, дійшов до
висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині  з наступних підстав.

До орендних відносин між суб'єктами
господарювання застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов
договору  та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно
до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі ст. 193
Господарського кодексу України суб'єкти господарювання зобов'язані  виконувати господарські зобов'язання належним
чином, у відповідності з законом, іншими правовими актами, договором.

Ст. 286 Господарського кодексу
України, передбачено, що орендар зобов'язаний сплачувати орендодавцю орендну
плату незалежно від результатів своєї господарської діяльності.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ст. 525 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна
умов договору  не допускається, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно розрахунку позивача
заборгованість по орендній платі за договорами оренди від 25.01.2006р. та
25.11.2006р. становить 9042,50 грн.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону
України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”
від 22.11.1996р. №543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів
цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

П.4.5 договорів передбачено, що у
випадку заборгованості по платежам Орендар сплачує пеню в розмірі  0,5 %за кожний день прострочки платежу з його
вини.

На момент подання позову пеня  по договору від 25.01.2006р. становить 517,50
грн., по договору від 25.11.2006р. -
2625 грн

Щодо позовних вимог в частині
стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України
передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка  її завдала, за наявності її вини.

Правильне застосування ст. 1167 ЦК
України можливе лише з врахуванням ст. 23 ЦК України, яка надає особі право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина друга статті 23 ЦК України
передбачає, що моральна шкода може бути
виражена: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у
зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої,
членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі,
гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995р. “Про судову практику в справах про відшкодування
моральної(немайнової) шкоди” визначено, що під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою
юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування,
товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також
вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її
діяльності.

Відповідно до загальних підстав
деліктної відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні  спору про відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,  протиправна
поведінка заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправною
поведінкою заподіювача, вина.

Стаття 33 Господарського
процесуального кодексу України зобов'язує сторони доводити ті обставини, на які
вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Як випливає з
положень Цивільного кодексу України, який регулює спірні правовідносини позивач
у справі про стягнення моральної шкоди повинен довести факти, з якими закон
пов'язує настання відповідальності за завдану моральну шкоду.

Позивачем не надані докази
заподіяння відповідачем саме моральної шкоди в контексті ст.23 Цивільного
кодексу України та в Постанови Пленуму Верховного Суду України.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується
на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі вищевикладеного суд
вважає недоведеним факт заподіяння позивачу саме моральної шкоди, тому в позові
в цій частині слід відмовити.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК
України витрати по сплаті держмита та інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу віднести за рахунок відповідача,

Керуючись ст.ст.  44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з  Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2  (Одеська область м. Іллічівськ
АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи -підприємця ОСОБА_1(Одеська
область м. Іллічівськ АДРЕСА_3, код НОМЕР_2) заборгованість  в сумі 9042 /дев'ять тисяч двісті сорок дві /
грн. 50 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 102 /сто дві/ грн. 00
коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в
сумі  118 /сто вісімнадцять/ грн. 00 коп.

3.          В решті позову відмовити.

Рішення набирає чинності в порядку
ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Суддя
Бакланова Н.В.