Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2007 р.                                                           Справа № 40/301-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В., суддя Білоконь Н.Д., суддя Фоміна В.О.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників сторін:

прокурора: Малінки В.Є., посв. №9 від 02.02.07 р.

позивача - Кулінічевої Н.О., копія пост. дов. №08-11/3090/2-06 від 28.12.06 р. успр.

третьої особи - Кулінічевої Н.О., копія пост. дов. №7965 від 29.12.06 р. у спр.,

відповідача -  Стаднічук Н.Л., пост. дов. №107 від 30.08.07 р. у спр.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 2685 Х/1-12) на рішення господарського суду Харківської області від 27.07.07 р. у справі № 40/301-07

за позовом прокурора м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - управління  земельних відносин Харківської міської ради, м. Харків,

до товариства з обмеженою відповідальністю "Преса-Харків", м. Харків,

про звільнення та повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,

встановила:

Прокурор м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради, позивача, з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Преса-Харків", відповідача, про зобов‘язання звільнити  самовільно зайняту земельну ділянку  під торговельним кіоском  площею 0,0014 га по пр. Перемоги (зупинка «Шкільна») у м. Харкові, привести вказану земельну ділянку у придатний для подальшого використання стан та повернути її Харківській міській раді.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.07.2007 р. у справі № 40/301-07 (суддя Доленчук Д.О.) позов задоволено повністю.

Зобов‘язано відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку   площею 0,0014 га, по пр. Перемоги (зупинка «Шкільна») у м. Харкові, на якій розміщено торговельний кіоск, привести вказану земельну ділянку у придатний для використання стан та повернути її Харківській міській раді.

Стягнуто з відповідача на користь державного бюджету 85,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати, в позові позивачеві відмовити, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу відповідач обгрунтовує, зокрема, тим, що:  рішення прийнято з порушенням правил предметної підсудності, оскільки цей спір є адміністративним; прокурор подав позов з перевищенням повноважень; рішення грунтується на неналежних доказах, оскільки акт обстеження земельної ділянки №416/07 від 19.02.2007 р. містить недостовірні відомості щодо площі кіоску та щодо присутності представника ТОВ "Преса-Харків" під час обстеження земельної ділянки.

У судовому засіданні апеляційного господарського суду представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, а представники позивача та третьої особи, а також прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечують з посиланням на те, що: договір оренди спірної земельної ділянки відповідачем укладений не був, тому земельна ділянка зайнята відповідачем самовільно і підлягає звільненню на підставі статті 212 Земельного кодексу України; даний спір не є адміністративним і згідно зі статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства не відноситься до компетенції адміністративних судів.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, проаналізувала доводи апеляційної скарги відповідача та заперечень проти неї позивача і прокурора, перевірила правильність застосування господарським судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права та дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду першої інстанції -  залишити без змін.

Колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1 Земельного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документів, що посвідчують право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації

Згідно  зі статтею 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом, а право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельних ділянок - це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Крім того, частиною 1 статті 212 Земельного кодексу України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, відповідач приступив до використання спірної земельної ділянки до виникнення  у нього права на її оренду.

Підтвердженням цього є складений заступником начальника відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради Легейдою С.М. за результатами обстеження спірної земельної ділянки акт від 19.02.2007 року № 416/07 (арк. справи 6, 7), яким встановлено, що спірну земельну ділянку площею 0,0014 га,  в порушення вимог статті 125 Земельного кодексу України відповідач використовує для експлуатації та обслуговування торговельного кіоску без правовстановлюючих документів.

Цей акт обстеження земельної ділянки є належним доказом у справі, оскільки складений посадовою особою відділу самоврядного контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради - органу, створеного міською радою відповідно до статей 12, 189 Земельного кодексу України та статті 12 Закону України "Про охорону земель" для здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель комунальної власності і посадова особа цього управління при обстеженні земельної ділянки та складанні акту обстеження діяла у відповідності  з Положенням про відділ самоврядного контролю за використанням та охороною земель, затвердженого рішенням ХХІІ сесії Харківської міської ради ІV скликання від 23.06.2004 року.

Як правильно зазначено в оскаржуваному рішенні, відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки, а відповідно до частини 2 статті 125 Земельного кодексу України право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Однак договір оренди спірної земельної ділянки відповідач у встановленому законом порядку не уклав та не зареєстрував, а тому право на оренду спірної земельної ділянки у нього не виникло.

Викладена відповідачем в апеляційній скарзі думка, що даний спір є адміністративним, не узгоджується зі статею 17 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено чіткий перелік адміністративних справ, що відносяться до компетенції адміністративних судів, оскільки предметом спору у даній справі є право користування спірною земельною ділянкою, тобто між сторонами є спір про право, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Що ж до відсутності у прокурора м. Харкова повноважень на пред"явлення даного позову в інтересах держави в особі Харківської міської ради, то це ствердження не грунтується  на приписах Закону.

Відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

В останньому абзаці пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. №3-рп/99 (v003р710-99) у справі №1-1/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) наведене таке: із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник  в кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення  матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини названого рішення під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним в частині 2 статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (1798-12) (нині це частина 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України), потрібно розуміти, зокрема, орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Таким чином, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з‘ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування цього рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 29, 33, 43, 44, 49, 87, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.07.2007 р. у справі № 40/301-07.

Постанову у повному обсязі складено 08.10.2007 р.

Головуючий суддя                             (підпис)                            Слюсарева Л.В.

Суддя                            (підпис)                            Білоконь Н.Д.

Суддя                            (підпис)                            Фоміна В.О.