ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19.09.2007р.
м.Київ
№ 38/280-А

14 год. 40 хв.

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Європейське консалтингове агентство”

До
Департаменту державної виконавчої служби

Про
визнання нечинною постанови

Суддя Власов Ю.Л.

Секретар судового засідання Долга О.Р.

Представники:

Від позивача
Бавіна

Від відповідача
Музиченько

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Відповідача про визнання нечинною постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 29.05.2007р. про відмову у відкритті виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа по справі №38/527-А, виданого 28.11.2006р. Господарським судом м. Києва про стягнення з державного бюджету України на користь Позивача судових витрат в сумі 3 грн. 40 коп.

Заявлений позов Позивач обґрунтовує наступним. Позивач звернувся до Відповідача із заявою про примусове виконання постанови Господарського суду міста Києва від 16.10.06р. №38/527-А.

15.06.07р. Відповідачем була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання постанови суду від 16.10.06р. на тій підставі, що у поданому виконавчому документі є невідповідність боржника, вказаного в резолютивній частині рішення (Державний бюджет України) та в графі “боржник” (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби).

Відповідачем неправомірно виніс дану постанову, оскільки постановою Господарського суду міста Києва від 16.10.06р. Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби визнано боржником. При стягненні судом коштів з державного бюджету, стягнення коштів проводиться органами Державного казначейства України, які здійснюють банківське обслуговування рахунків державного або місцевого бюджетів, таким же чином, як це здійснюється банківськими установами з рахунків інших осіб. При цьому, боржником є особа, яка була відповідачем у відповідній справі, отже стягнення коштів в даному випадку має проводитися органами Державного казначейства України з рахунку Департаменту державної виконавчої служби.

Крім того, у спірній постанові не вказано на підставі якого саме пункту ч.1 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження” Позивачу відмовлено у відкритті виконавчого провадження, а також вказану постанову направлено Позивачу з порушенням строку, передбаченого ст.26 Закону України “Про виконавче провадження”.

Відповідач заперечив проти задоволення позову Позивача з огляду на наступне. Стаття 11 Закону України “Про виконавче провадження” визначає, що сторонами у виконавчому провадженні є стягував і боржник. При цьому, боржником є фізична або юридична особа, яка зобов’язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов’язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення. Частина 1, 4 ст.3 Закону України “Про державну виконавчу службу” не надає статус юридичної особи відділам чи іншим структурним підрозділам Департаменту державної виконавчої служби.

У виконавчому листі Господарського суду міста Києва не вказано жодних дій, які має вчинити Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби. Таким чином, відділ не є боржником, оскільки він не є юридичною особою. Враховуючи викладене, спірна постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Згідно чинного законодавства при стягненні коштів з Державного бюджету України боржником виступає Державне казначейство України. Відповідач не є боржником та взагалі не приймав участь у справі №38/527-А, та не є юридичною особою.

Господарським судом заслухані пояснення сторін, досліджені подані докази. За результатами слухання сторін, дослідження доказів, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.11.2006р. Господарським судом міста Києва був виданий виконавчий лист на виконання постанови Господарського суду міста Києва №38/527-А від 16.10.2006р., яка набрала законної сили 13.11.2006р. про стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Європейське консалтингове агентство” судових витрат в сумі 3 грн. 40 коп.

Відповідно до вказаного виконавчого листа стягувачем було визначено Товариство з обмеженою відповідальністю “Європейське консалтингове агентство”, а боржником був визначений Відділ примусового викання рішень Департаменту державної виконавчої служби.

29.05.07р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби була прийнята постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), відповідно до якої було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №38/527-А, виданого 28.11.2006р. Господарським судом міста Києва.

Вказаною постановою було встановлено наступне. Відповідно до ст.11 Закону України “Про виконавче провадження” сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов’язана за рішенням вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Відповідно до ст.19 Закону України “Про виконавче провадження” у виконавчому документі повинні бути зазначені найменування стягувача і боржника, їх місцезнаходження. У поданому виконавчому документі є невідповідність боржника вказаного в резолютивній частині рішення (Державний бюджет України) та в графі “боржник” (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби).

Вказана постанова була затверджена в.о. начальником Відділу примусового викання рішень Департаменту державної виконавчої служби О.В. Іванченко.

За вказаних встановлених обставин Господарський суд міста Києва вважає, що позов Позивача підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з державного бюджету України.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст.11 Закону України “Про виконавче провадження” сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, яка зобов’язана за рішенням вчинити певні дії (передати майно, виконати інші обов’язки, передбачені рішенням) або утриматися від їх вчинення. У виконавчих провадженнях про стягнення сум у доход Державного бюджету України стягувачем є орган, за позовом якого судом винесено відповідне рішення, або орган, який відповідно до закону прийняв таке рішення. У виконавчих провадженнях про стягнення у доход Державного бюджету України судового збору (державного мита) стягувачем є орган державної податкової служби.

З наведених норм вбачається, що боржником є фізична або юридична особа, яка зобов’язана за рішенням вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. При стягненні судом коштів з державного або місцевого бюджетів на Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, як і на будь-якого іншого суб’єкта не покладається вчинення ніяких дій. Стягнення коштів в цьому випадку проводиться органами Державного казначейства України, які здійснюють банківське обслуговування рахунків державного або місцевого бюджетів, таким же чином як це здійснюється банківськими установами з рахунків інших осіб. Тому правила ч.2 ст.11 Закону України “Про виконавче провадження” щодо визначення боржника, як особи, що вчиняє певні дії, до спірних правовідносин не застосовуються.

При цьому, ч.3 ст.11 Закону України “Про виконавче провадження” визначає, що коли кошти стягуються на користь державного бюджету стягувачем є особа, яка була позивачем у відповідній справі. Виходячи з логічного та системного тлумачення ст.11 Закону України “Про виконавче провадження” можна зробити висновок, що при стягненні коштів з державного бюджету боржником є особа, яка була відповідачем у відповідній справі.

Відповідно до ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України суб’єкт владних повноважень –орган державної влади, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно з ст.50 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративній справі є суб’єкт владних повноважень.

Відповідно до ст.3 Закону України “Про державну виконавчу службу”, в редакції на час видання виконавчого листа по справі №38/527-А (до 16.01.2007р.) Департамент державної виконавчої служби є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства юстиції України, на яке покладається реалізація єдиної державної політики у сфері примусового виконання рішень. До складу Департаменту державної виконавчої служби входять: державна виконавча служба Автономної Республіки Крим, областей та міст Києві і Севастополя; державна виконавча служба у районах, містах (містах обласного значення), районах у містах. Виконання рішень, перелік яких встановлено законом, покладається на державних виконавців. Департамент державної виконавчої служби, державна виконавча служба Автономної Республіки Крим, областей та міст Києва і Севастополя, державна виконавча служба у районах, містах (містах обласного значення), районах у містах є юридичні особи, мають печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, інші печатки і штампи, відповідні бланки, самостійний баланс, поточні та вкладні (депозитні) рахунки в органах Державного казначейства України, а також реєстраційні рахунки в органах Державного казначейства України для зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам.

Згідно з ст.201 Закону України “Про виконавче провадження” на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень за якими боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищий чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, Касаційний суд України, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, прокуратури Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва і Севастополя, військові прокуратури регіонів і військова прокуратура Військово-Морських Сил України, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а також інші органи державної влади.

З наведених норм вбачається, що до 16.01.2007р. норми Закону України “Про державну виконавчу службу” чітко не визначали перелік органів державної виконавчої служби. Разом із тим, норми Закону України “Про виконавче провадження” покладали на Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби здійснення владних управлінських функцій щодо виконання певних категорій рішень. Отже, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби є суб’єктом владних повноважень, та може бути відповідачем у адміністративній справі.

За вказаних обставин рішенням Господарського суду міста Києва була розглянута справа №38/527-А за позовом Позивача до Відділу примусового викання рішень Департаменту державної виконавчої служби, який був відповідачем у вказаній справі. За результатами розгляду вказаної справи судом було прийнято постанову, якою було стягнуто з Державного бюджету України на користь Позивача кошти в сумі 3 грн. 40 коп. На виконання вказаної постанови Господарським судом міста Києва був виданий виконавчий лист від 28.11.06р. у справі №38/527-А. При цьому, боржником у вказаному виконавчому листі було зазначено Відділ примусового викання рішень Департаменту державної виконавчої служби, який був відповідачем у вказаній справі.

Згідно з ст.3 Закону України “Про державну виконавчу службу” в редакції 22.12.2006р. (набрала чинності з 16.01.2007р.) органами державної виконавчої служби є Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; відділи державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції; районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Отже, з 16.01.2007р. норми Закону України “Про державну виконавчу службу” чітко визначили перелік органів Державної виконавчої служби, до яких відноситься Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який в зв’язку з цим є належним Відповідачем у даній справі.

Згідно з ч.1,2 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження” Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред’явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа про виконання рішення, зазначеного у ст.181 цього Закону; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред’явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону; 7) наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження. Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові.

Вказаними вище нормами права визначений перелік випадків, коли державний виконавець має право відмовити у відкритті виконавчого провадження.

Як встановлено судом 29.05.07р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби була прийнята постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження, відповідно до якої було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №38/527-А, виданого 28.11.2006р. Господарським судом міста Києва. Дана постанова була прийнята на підстав п.7 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження”, та мотивована тим, що у поданому виконавчому документі є невідповідність боржника вказаного в резолютивній частині рішення (Державний бюджет України) та в графі “боржник” (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби).

Отже, державний виконавець відмовив Позивачу у відкритті виконавчого провадження з іншої підстави, якою визначив невідповідність боржника вказаного в резолютивній частині рішення (Державний бюджет України) та в графі “боржник” (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби).

Разом і тим, така підстава відмови у відкритті виконавчого провадження не передбачена нормами Закону України “Про виконавче провадження” та інших законів України, що підтверджується також відсутністю відповідних законодавчих посилань у спірній постанові Відповідача.

Більш того, стягнення за виконавчим листом №38/527-А від 28.11.2006р. судових витрат з державного бюджету України та зазначення боржником Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ніяким чином не виключає і не перешкоджає здійсненню виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом, та  є особливістю законодавчого регулювання відносин стягнення судових витрат наведеними нормами Кодексу адміністративного судочинства України. Це підтверджується також відсутністю у Відповідача будь-яких доказів, підтверджуючих обставини неможливості здійснення виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом.

Як було вказано вище при стягненні судом коштів з Державного бюджету України на Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, як і на будь-якого іншого суб’єкта не покладається вчинення ніяких дій. Стягнення коштів в цьому випадку проводиться органами Державного казначейства України, які здійснюють банківське обслуговування рахунків державного бюджету, таким же чином як це здійснюється банківськими установами з рахунків інших осіб.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що спірна постанова Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби суперечить ч.1, 2 ст.26 Закону України “Про виконавче провадження”, ст.50, 94 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підлягає визнанню протиправною та нечинною.

Керуючись ст.2, 7, 17, 158, 161, 162, 163 та п.6 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та нечинною постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 29.05.2007р. про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання  виконавчого листа від 28.11.2006р. у справі 38/527-А.

3. Стягнути з державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Європейське консалтингове агентство” судові витрати в сумі 3 грн. 40 коп.

4. Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                Ю.Л. Власов

Постанова складена та підписана 27.09.07р.