Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2007 р.
Справа № 9/408-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В., суддя Лакіза В.В., суддя Фоміна
В.О.

при секретарі Євтушенкові В.В.

за участю представників
сторін:

позивача -
Турченка С.П., довіреність від
25.05.2007 р.

першого
відповідача -  ОСОБА_3, довіреність № 70
від 27.07.2007 р.

другого
відповідача -  ОСОБА_3, довіреність від 26.11.2007
р.

третього
відповідача - ОСОБА_2, довіреність  №
3358 від  30.05.2007 р.

розглянувши у
відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№2739 С/1-12) на рішення
господарського суду Сумської області від 30.07.07 р. у справі № 9/68-07

за позовом
житлово-будівельного кооперативу № 117, м. Суми,

до 1)
товариства з обмеженою відповідальністю "Інтергазбуд", м. Суми, 2)
товариства з обмеженою відповідальністю "Технокомплект", м. Суми,  3) суб"єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м. Суми,

про визнання
договорів недійсними,

встановила:

Житлово-будівельний
кооператив № 117, позивач, пред'явив до господарського суду Сумської області
позов про визнання недійсними на підставі статті 43 Закону України "Про
власність", статей 203, 215, 317, 331 Цивільного кодексу України
укладеного між ТОВ «Інтергазбуд», першим відповідачем, та ТОВ «Технокомплект»,
другим відповідачем, договору купівлі-продажу № 0405-01 від 04.05.2003р. об'єкта
незавершеного будівництва -нежитлового приміщення площею 240, кв. м (за
обмірами БТІ -250,8 кв.м), розташованого на цокольному поверсі будинку по
АДРЕСА_1 в м. Суми, та укладеного між другим відповідачем та суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1, третім відповідачем,
договору від 15.04.2005 р. купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва
-нежитлового приміщення площею 240,0 кв. м (за обмірами БТІ -250,8 кв. м),  розташованого на цокольному поверсі будинку
по АДРЕСА_1 в м. Суми.

Рішенням
господарського суду Сумської області від 30.07.07 у справі № 9/408-07 (суддя
Левченко П.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням  місцевого господарського суду не погодився,
подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в
якій просить  це рішення скасувати як
незаконне та необґрунтоване, винесене з порушенням норм матеріального права,
прийняти нове рішення по суті позовних вимог.

В обгрунтування  апеляційної скарги позивач  посилається
на те, що місцевий господарський
суд, відмовляючи в позові,
невірно послався в
мотивувальній  частині рішення  на те, що
не підлягає захисту право власності шляхом задоволення  позову

- 2 -

особи, яка
вважає  себе  власником
майна, про  визнання  недійсними угод, в  яких така особа  не є стороною, оскільки, як вважає  позивач, спірними угодами порушується його
право власності, а відповідно  до
статті  2
Господарського процесуального кодексу України позивачем у  справі
про визнання  угоди недійсною  може бути
будь-яке підприємство, установа, організація, чиї права  та охоронювані  законом
інтереси порушено цією угодою.

15.11.2007 р. від позивача  надійшло додаткове обгрунтування  апеляційної скарги, в  якому
він зазначив, що підставою для
визнання  спірних  договорів
недійсними він вважає  частину 3
статті  215, частину 1 статті  317, частину 1  статті 321, статтю 331  Цивільного кодексу України та зазначив, що
договір  від 15.04.2005 р.,
укладений  між ТОВ
"Технокомплект" та  ПП ОСОБА_1
є нікчемним, оскільки в  порушення  вимог статті 657 Цивільного кодексу України
нотаріально не посвідчений  та  не пройшов державну реєстрацію.

Перший відповідач у відзиві  на апеляційну скаргу з нею не погоджується з
тих підстав, що позивач не є стороною у
спірних договорах, вважає
оскаржуване рішення прийнятим без порушень норм  матеріального права, при повному
з"ясуванні  судом обставин, що мають
значення  для  справи
та при  відповідності викладених  в
ньому  висновків обставинам  справи, у зв"язку з чим просить залишити  рішення
місцевого господарського суду  без
змін, а  апеляційну  скаргу-без задоволення.

Другий та третій  відповідачі
у відзивах на апеляційну  скаргу
проти неї заперечують з тих же підстав, що і перший  відповідач, просять оскаржуване рішення  залишити без змін, а  апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши
доводи апеляційної скарги перевіривши правильність застосування місцевим
господарським судом норм  матеріального
та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що  апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать
матеріали справи, 17.01.2003 р. між житлово-будівельним кооперативом ЖБК - 117,
забудовником, та ТОВ "Інтергазбуд", дольщиком, було укладено
договір  на дольову участь  у
будівництві нежитлових приміщень цокольного поверху у 108-квартирному
житловому будинку по АДРЕСА_1 в м. Суми,
предметом якого є дольова участь
у  будівництві нежитлових
приміщень цокольного  поверху у
108-квартирному житловому будинку ЖБК-117 по АДРЕСА_1  в  м.
Суми  з плановим завершенням будівництва
у  першому півріччі 2003 р.

Згідно з умовами  зазначеного договору  дольщик зобов"язався   виконати роботи  по завершенню будівництва цокольного поверху
у 108 - квартирному житловому будинку по АДРЕСА_1 в м. Суми площею 240 кв.м.
за  рахунок власних коштів у
відповідності з графіком  виконання  робіт по житловій частині  будинку.

Пунктом 3.2. зазначеного договору
передбачено, що  забудовник  зобов"язаний  у
місячний строк після здачі будинку в
експлуатацію та складення  службою
БТІ паспортів на приміщення цокольного
поверху згідно з додатком  №
1  до
цього договору видати дольщику довідку про повну сплату вартості
переданого   приміщення при умові  виконання
цього пункту договору  для
юридичного оформлення права власності.

04.05.2003 р. між ТОВ "Інтергазбуд,
продавцем, та ТОВ "Технокомплект", покупцем, було укладено договір №
0405 купівлі-продажу об"єкту незавершеного будівництва, згідно з умовами
якого  продавець  продав, а
покупець купив  об"єкт
незавершеного будівництва загальною площею 240 кв.м. згідно з додатком № 1 до
договору за адресою: м. Суми АДРЕСА_1.

15.04.2005 р.  між ТОВ "Технокомплект, продавцем, та ПП
ОСОБА_1, покупцем, було укладено договір купівлі-продажу об"єкта
незавершеного будівництва, згідно з
умовами якого продавець  продав, а
покупець купив об"єкт незавершеного будівництва загальною площею 240 кв.м.
за адресою: м. Суми АДРЕСА_1.

-3-

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема,  позовної заяви, позивач просив
місцевий господарський суд визнати недійсними договір купівлі продажу
об"єкта незавершеного будівництва № 0405 від 04.05.2003 р., укладений між
ТОВ "Інтергазбуд, першим відповідачем, та ТОВ "Технокомплект",
другим відповідачем, та  договір
купівлі-продажу об"єкту незавершеного будівництва від 15.04.2005 р.,
укладений між ТОВ "Технокомплект", другим відповідачем, та ПП
ОСОБА_1, третім відповідачем, посилаючись
на  порушення при їх
укладенні  вимог статтей 203, 215, 317
Цивільного кодексу України, оскільки відповідно до частини 2  статті 203 Цивільного кодексу України особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг дієздатності, власником
всього житлового будинку по АДРЕСА_1 як об"єкту нерухомого майна є
позивач, а інші особи, які приймали участь в
його будівництві, не набули права власності на приміщення в ньому,
тому  зазначені договори порушують, на
думку позивача, його  право власності,
суперечать статті  317 Цивільного кодексу
України, якою передбачено, що лише власник має право розпоряджатися своїм
майном.

Однак належні
докази на підтвердження наявності у нього права власності на весь житловий
будинок, у тому числі цокольний поверх, де знаходяться спірні приміщення, як на
момент пожання позову, так і на даний момент, позивач не надавав і в матеріалах
справи такі докази відсутні.

Натомість з
матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду  Сумської області від 08.08.2006 р. у справі №
3/423-06 за позовом приватного підприємця ОСОБА_1 до 1) виробничо-комерційного
підприємства "Кварта-ЛТД", 2) ТОВ "Технокомплект" про
визнання права власності за приватним підприємцем ОСОБА_1 визнано право
власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Суми, АДРЕСА_1 площею 250
кв.м., придбані у ТОВ "Технокомплект.

Оскільки зазначене рішення набрало
законної сили 18.10.2006 р., власником
приміщень, які є об"єктом спірних договорів на момент подання
позивачем позову (02.07.2007 р.) та на даний час є третій відповідач- СПД-ФО
ОСОБА_1, а позивач не довів, які його права або охоронювані законом інтереси
порушені спірними договорами та не надав доказів на підтвердження наявності в
нього права власності на спірне приміщення як на момент укладення спірних
договорів, так і на момент подання ним позову.

А тому місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання спірних
договорів недійсними.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що місцевий господарський суд помилково послався  як  на
підставу відмови в позові на те: що позивач не є стороною спірних договорів, що
не підлягають захисту права власності шляхом задоволення позову особи, яка
вважає себе власником майна, про визнання
недійсними угод, в  яких така
особа  не є стороною, що способи захисту
права  власності  передбачені
главою  29  Цивільного кодексу України, зокрема, захист
права власності особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє  майном, може здійснюватися шляхом подання
віндикаційного позову, зважаючи на наступне.

Відповідно до
статті 1 Господарського процесуального кодексу України  підприємства, установи, організації, інші
юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх  порушених або оспорюваних прав і охоронюваних
законом  інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів
судом передбачені статтею 16 Цивільного кодексу України. Так, частиною першою
цієї статті  передбачено, що  кожна особа має право звернутися  до суду
за  захистом  свого
особистого немайнового або
майнового права та інтересу, а частиною другою зазначеної статті серед
способів  захисту цивільних прав та
інтересів передбачено, зокрема, визнання правочину недійсним.

-4-

Частиною 3
статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша  заінтересована особа заперечує його дійсність
на підставах, встановлених законом, такий
правочин може  бути визнаний  судом
недійсним (оспорюваний  правочин).

Виходячи
зі змісту наведених норм, право особи на захист свого порушеного права
таким способом  як  визнання
правочину недійсним надано кожній особі, права або охоронювані  законом
інтереси якої  такий           правочин  порушує, незалежно від того, чи є вона  стороною такого правочину, чи ні.

Однак, як уже
зазначалося, позивач не довів, які саме його права або охоронювані законом
інтереси оспорюються укладенням спірних договорів.

А тому рішення
місцевого господарського суду, яким було відмовлено в позові, слід залишити без
змін з підстав, зазначених в постанові апеляційного господарського суду.

Виходячи з
викладеного, керуючись статтями 1, 33, 43, 99, 101, 103-105 Господарського
процесуального кодексу України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну
скаргу залишити без задоволення.

Рішення
господарського суду   Сумської   області
від  30.07.2007 р.  у
справі №  9/408-07 залишити без
змін.

Повний текст
постанови  оголошено в судовому
засіданні  27.11.2007 р.

Головуючий суддя                           (підпис)                              Слюсарева
Л.В.

Суддя                          (підпис)
Лакіза В.В.

Суддя                          (підпис)                              Фоміна В.О.