ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2007 р.
№ 20-2/104-5/159

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді                                                      Кривда Д.С.,

суддів                                             Жаботиної Г.В., Уліцького А.М.

у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін:

від позивача:            Тихонюк М.В.

від відповідача:        не з’явився

розглянувши  касаційну  скаргу  Фонду комунального майна Севастопольської міської ради

на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.07.2007р.

у справі №  20-2/104-5/159/07 Господарського суду м. Севастополя

за позовом  Закритого акціонерного товариства “Золотий ключик”

до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради

про спонукання до укладання договору оренди на той же  строк,

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство “Золотий ключик” звернулося до Господарського суду м. Севастополя з позовом до Фонду комунального майна Севастопольської міської ради про спонукання до укладання договору оренди  на той же  строк.

Закрите акціонерне товариство “Золотий ключик” заявою збільшило розмір позовних вимог та просить суд спонукати відповідача укласти договір оренди  на той же  строк в наданій позивачем редакції.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.05.2007р. (суддя  І.В.Євдокимов), залишеним без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.07.2007р. (судді: Л.М.Заплава, М.І.Ткаченко, Т.С.Видашенко), позовні вимоги Закритого акціонерного товариства “Золотий ключик” задоволено: зобов’язано Фонд комунального майна Севастопольської міської ради укласти з Закритим акціонерним товариством “Золотий ключик” договір оренди вбудованих нежитлових приміщень, загальною площею 512,5кв.м. по пр. Нахімова, 12 в м. Севастополі в наданій позивачем редакції.

Не погодившись з прийнятим у даній справі судовими рішеннями,

Фонд комунального майна Севастопольської міської ради подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.05.2007р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.07.2007р. та відмовити в задоволенні позовних вимог. Свою вимогу Фонд комунального майна Севастопольської міської ради мотивує тим, що  господарським судом  першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга Фонду комунального майна Севастопольської міської ради  підлягає задоволенню частково.

Господарським судом встановлено:

30.12.1999р. Управління майном міста Севастополя Севастопольської міської державної адміністрації, правонаступником якого є Фонд комунального майна Севастопольської міської Ради та Закрите акціонерне товариство “Золотий ключик“ уклали договір оренди нерухомого майна № 55-00, а саме: вбудованих нежитлових приміщень, загальною площею 512,5кв.м. по пр. Нахімова, 12 в м. Севастополі. Зазначений договір оренди укладений на строк з 30.12.1999р. до 28.10.2006р.

Об’єкт оренди - є власністю територіальної громади міста Севастополя та перебуває на балансовому обліку Державного комунального підприємства “Ремонтно-експлуатаційне підприємство № 3”

Листом від 01.11.2006р. Фонд комунального майна Севастопольської міської ради повідомив Закрите акціонерне товариство “Золотий ключик” про припинення договору з 28.10.2006р. у зв’язку із закінченням строку, на який він був укладений, та звернувся з вимогою передати орендоване майно за актом приймання –передачі в строк, встановлений договором, у зв’язку з необхідністю оголошення конкурсу для визначення орендаря на конкурсній засаді.

Організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності регулюються  Законом України “Про оренду державного та комунального майна”.

Порядок укладення договору оренди визначений ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, згідно ч. 1 якої фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. Отже, для вирішення даного господарського спору господарський суд на підставі відповідних доказів у встановленому законом порядку мав дослідити обставини щодо виконання позивачем вимог вищенаведеної правової норми.

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 9  Закону України “Про оренду державного та комунального майна” орендодавець протягом п'яти днів після закінчення терміну погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном, і органом Антимонопольного комітету України, а у випадках, коли заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом п'ятнадцяти днів після дати її реєстрації дає згоду або відмовляє в укладенні договору оренди майна і повідомляє про це заявника. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що орендодавець протягом встановлення даною нормою строку після реєстрації заяви про оренду майна зобов’язаний вирішити питання щодо укладення договору оренди. Проте, господарським судом дану обставину досліджено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” ініціатива щодо оренди майна може виходити від фізичних та юридичних осіб, які можуть бути орендарями відповідно до статті 6 цього Закону, пропозиція може надходити від орендодавців, зазначених у статті 5 цього Закону. Орендодавець може оголосити конкурс на право оренди майна у порядку, встановленому частиною сьомою статті 9 цього Закону. Отже, оголошення конкурсу на право оренди майна здійснюється орендодавцем у порядку, встановленому ч. 7 ст. 9 вищезгаданого Закону.

Частиною 7 статті 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” визначено, що за наявності заяв про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу (за умови відсутності заяви господарського товариства, створеного членами трудового колективу підприємства, його структурного підрозділу) або заяв про оренду нерухомого майна (за умови відсутності заяви бюджетної установи, організації) від двох або більше фізичних чи юридичних осіб орендар визначається орендодавцем на конкурсних засадах. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що у разі наявності двох або більше заяв про оренду нерухомого майна орендар визначається орендодавцем на конкурсних засадах при цьому у строк, встановлений ст. 9 цього Закону. Проте, господарський суд попередніх інстанцій не досліджував обставин щодо того чи мав відповідач інші заяви щодо оренди вбудованих нежитлових приміщень, загальною площею 512,5кв.м. по пр. Нахімова, 12 в м. Севастополі.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як вже було зазначено, листом від 01.11.2006р. відповідач повідомив позивача про припинення договору від 30.12.1999р. у зв’язку із закінченням строку, на який він був укладений, за таких обставин договір оренди від 30.12.1999р. було припинено 28.10.2006р.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” у редакції, що існувала на час виникнення спірних правовідносин, після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що за наявності інших заяв щодо оренди спірного об’єкту відповідний орендар має переважне право щодо укладення договору в порядку і на умовах визначених орендодавцем. Проте, господарським судом відповідні обставини досліджено не було.

Вимоги щодо змісту  рішення встановлені ст. 84 ГПК України, згідно ч. 3 якої у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з  кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на  поданий позивачем проект договору. Таким чином, приписами даної правової норми встановлено, що у спорі про спонукання укладення договору в резолютивній частині рішення вказуються умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на  поданий позивачем проект договору.

Проте, в порушення приписів вищенаведеної правової норми, господарський суд в резолютивній частині рішення не зазначив умов, на яких сторони зобов'язані укласти договір.

Межі перегляду справи в касаційній інстанції встановлені ст. 111-7 ГПК України, якою визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Зважаючи на те, що попередніми судовими інстанціями не було досліджено доказів та не встановлено обставини справи, які мають значення для правильного вирішення даного господарського спору, а касаційній інстанції таке право не надано, то справа підлягає направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи щодо всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, п. 3 ст. 111-9, 111-10, 111-11, 111-12 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Фонду комунального майна Севастопольської міської ради задовольнити частково.

Рішення Господарського суду м. Севастополя від 04.05.2007р. та постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 24.07.2007р. у справі № 20-2/104-5/159/07  скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду м. Севастополя.

Головуючий - суддя                                                       Кривда Д.С.,

судді                                                                                Жаботина Г.В.

Уліцький А.М