ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

23.08.2007р.
м.Київ
№ 3/293-А

16:00

За позовом   Сімферопольської міської ради Автономоної Республіки Крим

до                   Міністерства транспорту та зв’язку України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача  1. Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком»

2. Товариство з обмеженою відповідальністю Виробнича компанія

«Кримтел»

про                 скасування наказів № 150 від 23.12.1999 та № 155 від 27.12.1999

Головуючий суддя В.В.Сівакова

Судді  М.Є.Літвінова

І.О.Домнічева

Секретар судового засідання А.В.Уманець

Представники:

Від позивача             Хлібодар І.А. –по дов. № 24/01-20/1453 від 06.07.2007

Від відповідача            Висоцький М.В. –по джов. № 5220/15/14-06 від 12.12.2006

Від третьої особи 1   Мишко О.В. -  по дов № 179від 02.11.2006

Гудзевата Н.М. –по дов. № 181 від 06.11.2006

Від третьої особи 2   Хлібодар І.А. –по дов. № 10-2006 від 01.03.2006

В засіданні приймали участь

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Сімферопольської міської ради Автономоної Республіки Крим до Міністерства транспорту та зв’язку України про скасування наказу Державного комітету зв’язку та інформатизації України № 150 від 23.12.1999 «Про затвердження акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу УДПЕЗ «Укртелеком»в частині включення приміщень розташованих за адресою м. Сімферополь по вул. Р. Люксембург, 11, проспекту Перемоги, 56, Героїв Сталінграду, 6 до акту оцінки цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв’язку «Укртелеком»; про скасування наказу Державного комітету зв’язку та інформатизації України № 155 від 27.12.1999 «Про створення ВАТ «Укртелеком»та затвердження його статуту»в частині передачі приміщень розташованих за адресою м. Сімферополь по вул. Р.Люксембург, 11, проспекту перемоги, 56, Героїв Сталінграду, 6 у власність ВАТ «Укртелеком».

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Постановою Верховної Ради України від 02.03.1999 № 462-ХІV «Про заходи щодо запобігання кризі в державному секторі галузі зв’язку України»передбачено обов’язок Держкомзв’язку і місцевих органів виконавчої влади здійснити передачу в комунальну власність об’єктів, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.01.1998 № 1 «Про програми реструктуризації об’єднань «Укртелеком»та «Укрпошта»не беруть участь у єдиному технологічному процесі державних підприємств зв’язку, тому на думку позивача, передача вказаного майна до статутного фонду ВАТ «Укртелеком»безпідставне. Як вказує позивач, спірні приміщення належать Сімферопольській міській раді на праві комунальної власності, оскільки вони будувались на замовлення Управління капітального будівництва Сімферопольської міської ради.

В підтвердження позиції, Сімферопольська міська рада посилається на:

Постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю».

Постанову Верховної Ради Автономної Республіки Крим від 29.06.1992 № 110-1 Про розмежування майна державної (АР Крим) власності та власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної).

Рішення Сімферопольської міської ради № 380 та № 385 від 12.12.2001, № 92 від 26.12.2002, рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради №32 від 01.12.1949, № 1221 від 15.11.1991, свідоцтва про право власності.

При цьому, Сімферопольська міська рада вказує на те, що знаходження спірних приміщень на балансі державного підприємства «Укртелеком»та передача цих приміщень до статутного фонду ВАТ «Укртелеком»під час корпоратизації не свідчить про передачу спірних приміщень у власність ВАТ «Укртелеком”.

Таким чином позивач вважає, що спірні накази порушують його права та законні інтереси та відповідно порушують ст.ст. 8, 19, 143 та 144 Конституції України, ст. ст. 32 та 33 Закону України «Про власність», ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Представник відповідача у попередньому судовому засіданні подав заперечення на позов та надав усні пояснення в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що: спірні приміщення не є комунальною власністю та ніколи не перебували у комунальній власності; рішення Сімферопольської міської ради № 380 та № 385 від 12.12.2001 та рішення № 92 від 26.12.2002, якими спірні приміщення було передано у комунальну власність визнано недійсними господарським судом м. Києва (рішення по справі №6/282 від 14.06.04 р.), тому не є доказами передачі спірних приміщень у комунальну власність; спірні приміщення знаходились на балансі УДПЕЗ «Укртелеком», корпоратизованого відповідно до наказу Держкомзв’язку № 155 від 27.12.1999 у ВАТ «Укртелеком»та перейшли у власність ВАТ «Укртелеком»з моменту його створення, як майно, що знаходилось у державній, а не у комунальній власності; Держкомзв’язку видаючи спірні накази, діяв у межах своєї компетенції, керуючись Указом Президента України «Про корпоратизацію підприємств», ст. 21 Закону України «Про власність», Законом України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності”, Постановою КМУ від 05.05.1995 № 316 «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності і розташоване на території Автономної Республіки Крим», якою затверджено перелік розташованих на території АРК підприємств, установ і організацій, заснованих на загальнодержавній власності, що належать до сфери управління міністерств та інших підвідомчих КМУ органів державної виконавчої влади. До даного переліку віднесено Кримське республіканське підприємство електрозв’язку «Кримтелеком», управління яким знаходиться в сфері управління Міністерства зв’язку, правонаступником якого є Держкомзв’язку.

Відповідач проти позову заперечує з підстав викладених у письмових запереченнях та просить відмовити Сімферопольської міської ради Автономоної Республіки Крим в задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа заперечує проти позову Сімферопольської міської ради з підстав зазначених у наданих суду письмових та усних пояснень. Зокрема, ВАТ «Укртелеком»вказує на те, що спірні приміщення не передавались у комунальну власність в порядку передбаченому ст. 4 Закону України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності». Крім того, ВАТ «Укртелеком»вважає що рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради народних депутатів №1221 від 15.11.1991, № 692 від 28.06.1991, № 32 від 01.12.1994, рішення Сімферопольської міської ради № 380 від 12.12.2001, № 385 від 12.12.2001, № 92 від 26.12.2002 не є належними доказами у справі, оскільки вказані документи видані органами, які не уповноважені приймати рішення щодо передачі майна до комунальної власності, оскільки не є органом, уповноваженим управляти державним майном, при цьому рішення позивача № 380, 385 та 92 визнані недійсними в судовому порядку у справі № 6/282. Також зазначає, що позивачем пропущено  строк звернення до суду.

Третя особа 2 вважає, що накази Державного комітету зв’язку та інформатизації України № 150 від 23.12.1999 «Про затвердження акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу УДПЕЗ «Укртелеком»та № 155 від 27.12.1999 «Про створення ВАТ «Укртелеком»та затвердження його статуту»в частині включення приміщень розташованих за адресою: м. Сімферополь по вул. Р.Люксембург, 11, проспекту Перемоги, 56, Героїв Сталінграду, 6, до акту оцінки цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв'язку «Укртелеком»та передачі приміщень розташованих за адресою: м. Сімферополь по вул. Р.Люксембург, 11, проспекту Перемоги, 56, Героїв Сталінграду, 6 у власність ВАТ «Укртелеком»не відповідають чинному законодавству та порушують права та інтереси Сімферопольської міської ради та порушують таким чином статті, 8, 19, 143, 144 Конституції України, ст.ст. 32, 33 Закону України «Про власність», ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а отже, просить задовольнити позовні вимоги Сімферопольської міської ради у повному обсязі.

Господарським судом міста Києва заслухані пояснення осіб, які беруть участь у справі, досліджені зібрані докази. За результатами слухання вказаних осіб, дослідження доказів, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи спірні приміщення розташовані за адресою: м. Сімферополь, вул. Люксембург, 11, проспект Перемоги, 56, вул. Г. Сталінграду, 6, до корпоратизації ВАТ «Укртелеком»перебували на балансі державного підприємства електрозв’язку «Укртелеком», що не заперечується жодною із сторін, та підтверджується рішеннями виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 32 від 01.12.1949, № 233/11 від 30.06.1988, № 1221 від 15.11.1991.

Таким чином, до корпоратизації УДПЕЗ «Укртелеком», тобто станом на 27.12.1999 спірні приміщення були закріплені за державним підприємством, входили до його цілісного майнового комплексу та обліковувались на його балансі.

23.12.1999 Держкомзв’язку України видано наказ № 150, яким затверджено акт оцінки цілісного майнового комплексу УДПЕЗ «Укртелеком».

27.12.1999 Держкомзв’язку України видано наказ № 155, яким створено ВАТ «Укртелеком» на базі цілісного майнового комплексу УДПЕЗ «Укртелеком», відповідно до Указу Президента України від 15.06.1993 № 210/93 «Про корпоратизацію підприємств».

Пунктом 2 зазначеного Указу встановлено, що засновниками відкритих акціонерних товариств, що створюються відповідно до цього Указу на базі загальнодержавної власності, з боку держави є органи, уповноважені управляти цим майном: центральні органи державної виконавчої влади, інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи та обласні державні адміністрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.05.1995 № 316 «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності і розташоване на території Автономної Республіки Крим»затверджено перелік розташованих на території АРК підприємств, установ і організацій, заснованих на загальнодержавній власності, що належать до сфери управління міністерств та інших підвідомчих КМУ органів державної виконавчої влади. До даного переліку віднесено КРПЕ «Кримтелеком», управління яким знаходиться в сфері управління Міністерства зв’язку, правонаступником якого є Держкомзв’язку.

Згідно з п. 15 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 № 508, з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи та пасиви підприємств, структурного підрозділу (одиниці), переходять до відкритого акціонерного товариства. Акціонерне товариство є правонаступником прав та обов’язків  корпоратизованого підприємства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про власність», право колективної власності виникає, в тому числі, в результаті перетворення підприємств в акціонерні та інші товариства.

Статтею 33 Закону України «Про власність»встановлено, що державні органи, уповноважені управляти державним майном, вирішують питання створення  підприємств  і визначення цілей їх діяльності, реорганізації і ліквідації, здійснюють контроль за ефективністю використання і схоронністю довіреного їм державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів України.

Таким чином суд доходить до висновку, що спірні накази прийняті у відповідності до Постанов Кабінету Міністрів України від 05.05.1995 № 316 та від 05.07.1993 № 508.

Суд не бере до уваги твердження Сімферопольської міської ради щодо належності спірних приміщень до комунальної власності, за таких обставин:

Механізм розмежування між загальнодержавною власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю) встановлено  Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю»та Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності».

Відповідно до п. 1 зазначеної Постанови, Кабінетом Міністрів України затверджено перелік державного майна України, що передається у власність адміністративно-територіальних одиниць. В переліку встановлено, що у сфері зв’язку до комунальної власності передаються магазини та кіоски «Союздруку».

Також п. 1 Постанови встановлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Отже, Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 спірні приміщення до комунальної власності не передавались, оскільки вони не є магазинами або кіосками «Союздруку».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності»передача об’єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням: Кабінету Міністрів України або органів, уповноважених управляти державним майном.

ВАТ «Укртелеком»стверджує, що відповідне рішення Кабінету Міністрів України, або органу, уповноваженого управляти державним майном не приймалось Сімферопольська міська рада вказане твердження не спростовує, відповідні докази не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 135 Конституції України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим та рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим не можуть суперечити Конституції і законам України та приймаються відповідно до Конституції України, законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України та на їх виконання.

Постанова Верховної Ради АР Крим «Про розмежування майна державної (АР Крим) власності та власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної) від 29.06.1992 № 110-1, на яку посилається Сімферопольська міська рада суперечить Постанові Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» та ст. 4 Закону України «Про передачу об’єктів права державної та комунальної власності», тому не приймається судом до уваги.

Рішення Сімферопольської міської ради № 380 та № 385 від 12.12.2001, № 92 від 26.12.2002, на які посилається ТОВ ВК «Кримтел»та Сімферопольська міська рада, як на підставу своїх вимог, не приймаються судом до уваги, оскільки вони визнані недійсними рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 6/282 від 14.06.2004, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2004 та постановою Вищого господарського суду України від 30.11.2004.

Рішення виконавчого комітету Сімферопольської міської ради № 32 від 01.12.1949, та № 1221 від 15.11.1991 свідчать про передачу приміщень, що розташовані за адресою: вул. Люксембург, 11 та пр. Перемоги, 56 на баланс управління зв’язку та міського виробничо-технічного вузлу зв’язку (правонаступником яких є ВАТ «Укртелеком»). Вказані рішення підтверджують факт передачі спірних приміщень на баланс державного підприємства, яке перебувало у загальнодержавній власності і не доводять належність спірних приміщень до комунальної власності.

Судом не приймаються до уваги свідоцтва про право власності, які були надані Сімферопольською міською радою, оскільки вони були видані після передачі спірного майна до статутного фонду ВАТ «Укртелеком».

Таким чином суд доходить до висновку, що спірні накази не спрямовані на розпорядження комунальною власністю, оскільки спірні приміщення, на момент видання цих наказів, знаходились у загальнодержавній власності.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на постанову Верховної Ради України»від 02.03.1999 № 462-ХІV «Про заходи щодо запобігання кризі в державному секторі галузі зв’язку України».

Так, пунктом 2 вказаної постанови рекомендовано Кабінету Міністрів України прийняти нормативно-правові акти щодо зобов’язання Держкомзв’язку і місцевих органів виконавчої влади здійснити передачу в комунальну власність об’єктів, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 04.01.1998 № 1 «Про програми реструктуризації об’єднань «Укртелеком»та «Укрпошта»не беруть участь в єдиному технологічному процесі  державних  підприємств зв’язку.

У постанові не встановлено обов’язок Держкомзв’язку здійснювати передачу у комунальну власність будь-яких об’єктів, вона лише надає рекомендації Кабінету Міністрів України щодо прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Перевіривши усі обставини справи та письмові докази, суд приходить до висновку, що накази Держкомзв’язку № 150 від 23.12.1999 «Про затвердження акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу УДПЕЗ «Укртелеком»в частині включення приміщень розташованих за адресою: м. Сімферополь по вул. Р. Люксембург, 11, проспекту Перемоги, 56, вул. Героїв Сталінграду, 6 до акту оцінки цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв’язку «Укртелеком»та № 155 від 27.12.1999 «Про створення ВАТ «Укртелеком»та затвердження його статуту»в частині передачі приміщень розташованих за адресою: м. Сімферополь по вул. Р. Люксембург, 11, проспекту Перемоги, 56, вул. Героїв Сталінграду, 6 у власність ВАТ «Укртелеком»відповідають чинному законодавству України.

Окрім зазначеного, у відповідності до ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу було відомо про існування спірних наказів Держкомзв’язку, оскільки він неодноразово приймав участь у судових справах, в яких вони досліджувались як докази у справах.

Згідно з ч. 1 ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволення адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Із поданого до суду клопотання вбачається, що відповідач наполягає на застосуванні строків звернення до адміністративного суду та відмові з цієї підстави в позові.

Оскільки позивач не довів суду поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а також, враховуючи ту обставину, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду та про застосування цього строку заявлено відповідачем, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати згідно ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України покладаються  на  позивача.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 158, 161, 162, 163 та п. 6, 7 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Господарський суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В позові Сімферопольської міської ради Автономоної Республіки Крим відмовити повністю.

2. Дана постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Дана постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуюча суддя

судді
В.В. Сівакова

М.Є.Літвінова

І.О.Домнічева