ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.11.07 р.                                                                               Справа № 26/197

Суддя господарського суду Донецької області Наумова К.Г.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом  Відкритого акціонерного товариства  „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго” (м. Київ)

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Славута” (м. Слов’янськ)

про стягнення  94284 грн. 29 коп.

за участю:

Прокурора

Представників сторін:

від позивача:   Кудій О.Я. за дов. від 20.07.07 р. б/н

від відповідача:   Попівська С.С. за дов. від 30.08.07 р. № 1252/08

Відкрите акціонерне товариство „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго” (м. Київ) звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Славута” (м. Слов’янськ)   про стягнення  штрафу за недопоставку вугілля у сумі 94284 грн. 29 коп. з яких 78570 грн. сума штрафу та 15714 грн. – сума ПДВ.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно Договору від 01.03.2006 р. № 180 та додаткових угод  до нього від 29.12.06 р. № 5 та від 04.01.07 р. № 6, відповідач зобов’язався поставити позивачу на Зміївську ТЕС  у січні 2007 року вугілля марки ТР 0-200 у кількості 10000 тон за ціною 240 грн. за тону без ПДВ. Відповідач поставив 3452,48 т вугілля. Відповідно до п. 12 додаткової угоди № 6,  у разі поставки вугілля у кількості меншій ніж зазначено  у додатковій угоді, постачальник зобов’язаний сплатити штраф у розмірі 5 відсотків  вартості недопоставленої продукції. Відповідачу була направлена претензія на суму 94284 грн. 29 коп.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на наступне. На виконання укладеного з позивачем договору, відповідач уклав договір з ТОВ „Укртехпоставка”. У зв’язку з дощовою  погодою, яка установилась у Луганській області, а саме у містах відправлення вугілля – Антрацит та Красний Луч у січні 2007 р. неможливо було поставити вугілля з вологістю, яка передбачена договором з позивачем.  ТОВ „Укртехпоставка” повідомило відповідача  про те, що вагони, що були поставлені вантажовідправником на  Зміївську ТЕС не приймаються у зв’язку з перевищенням граничного рівня вологості. Позивач прийняв додаткові заходи для виконання зобов’язання, ним були направлені листи до інших постачальників, але за різних причин вони відмовились від виконання замовлення. Позивач вважає, що відповідно до ст. 218 ГК України,  ч. 1 ст. 614, ч. 1 ст. 617 ЦК України, п.п. 3.7, 8.1, 8.2, 8.3 договору та враховуючи неможливість виконання своїх зобов’язань за договором внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджуються довідкою центра гідрометеорології, він звільняється від відповідальності у вигляді стягнення штрафу за невиконання зобов’язання за договором.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно договору від 01.03.2006 р. № 180 між сторонами та додаткових угод  до нього від 29.12.06 р. № 5 та від 04.01.07 р. № 6, відповідач зобов’язався поставити позивачу на Зміївську ТЕС  у січні 2007 року вугілля марки ТР 0-200  у кількості 10000 тон за ціною 240 грн. за тону без ПДВ.

Згідно додаткової угоди від 04.01.07 р. № 6, розрахункова вологість вугілля складає  8,6 відсотків,  гранична  вологість вугілля складає 12 відсотків.

Відповідач поставив позивачу у січні 2007 р. 3452,48 т вугілля, що підтверджується  актами приймання-передачі вугільної продукції.

Доказів поставки позивачу вугілля у кількості 6547,52 т суду не надано.

П. 7.8 договору та п. 12 додаткової угоди до договору від 04.01.07 р. № 6 встановлено, що за невиконання або прострочення виконання постачальником зобов’язань з поставки, постачальник несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 5 відсотків вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого вугілля, визначеної виходячи з ціни однієї тони вугілля, яка визначену у договорі або у додатковій угоді до нього.

Згідно із ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші  учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних  вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву,  що  зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Ст. 216 даного кодексу встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.  У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, як зазначено у ст. 218 цього кодексу,  є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями, згідно зі ст.. 230  цього Кодексу визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 4 ст. 231, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач не виконав у повному обсязі зобов’язання за наведеним договором з позивачем, а саме не поставив позивачу вугілля у кількості 6547,52 т. Як зазначалось,  договором  передбачена відповідальність за недопоставку  вугілля у вигляді штрафу.

З розрахунку штрафу вбачається, що сума штрафу у розмірі 5 відсотків від вартості непоставленої продукції визначеної виходячи з ціні одної тони вугілля (240 грн. без ПДВ) складає 78570 грн.

Позивачем до суми позову також  включений ПДВ на зазначену суму штрафу у сумі 15714 грн. 05 коп. (сума позову 78570 грн. 24 коп. + 15714 грн. 05 коп. = 94284 грн. 29 коп.).

Позивачем не надано пояснень за яких підстав на суму штрафу нарахований ПДВ.

Відповідно до п. 3.1. Закону України “Про податок на додану вартість”, об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України, в тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу у користування лізингоотримувачу (орендарю);

Поставкою товарів у п. 1.4 ст. 1 цього закону вважається - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Штрафні санкцію є видом  відповідальності та не можуть вважатися поставкою товару, тому не є об’єктом оподаткування ПДВ.

Крім цього суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 7.8 договору та п. 12 додаткової угоди до договору від 04.01.07 р. № 6, штраф у розмірі 5 відсотків визначається з вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого вугілля,  виходячи з ціни однієї тони вугілля, яка визначену у договорі або у додатковій угоді до нього.

У зазначеній додатковій угоді ціна однієї тони вугілля складає 240 грн. без ПДВ.

Таким чином, сума штрафу -  78570 грн. 24 коп. визначена саме виходячи з ціни тони вугілля, яка зазначена у договорі.

З огляду на зазначене, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача 15714 грн. 05 коп. ПДВ у загальній сумі штрафу є необґрунтованим та задоволенню не підлягають.

Посилання відповідача на те що незвичайні погодні умови у січні 2007 р. на станціях Красний Луч та Антрацит Луганської області, а саме майже щоденні дощі, є обставинами непереборної сили,  тобто є підставою для звільнення від оподаткування, не приймається судом до уваги.

Обставинами непереборної сили вважаються  обставини, що не залежать від волі учасників господарського зобов’язання, мають надзвичайний та невідворотний характер.

Відповідач здійснював поставку вугілля у період з 19.01. по 29.01.2007 р. Згідно довідки Луганського обласного центру з гідрометеорології від 12.06.2007 р. № 713/02-26, дощі були з 19.01.2007 р. по 26.01.2007 р.

Позивачем доведено, що у зазначений період позивачу здійснювали постачання вугілля зі станцій Красний Луч та Антрацит Луганської області ТОВ “Темп 2004” вугілля приймалось у період з 14.01.2007 р. по 24.01.2007 р., ДП “Вугілля України” вугілля приймалось з 05.01.2007 р. по 31.01.2007 р., вугілля поставлялось на Зміївську ТЕС  та було прийнято по якості, що підтверджується актами звіряння з цими підприємствами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона  повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, відповідачем не доведено, що зазначені обставини є обставинами непереборної сили, а також те, що наслідки дії цих  обставин, а саме збільшення вологості вугілля не можливо було усунути зміною умов перевезення або зберігання вугілля.

Відповідач також посилається на те, що  ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, що відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов’язання за договором.

Відповідач посилається на те, що ним був укладений договір поставки від 17.08.2006 р. № 17/08-06 з ТОВ “Укртехпоставка”, згідно якого та додаткової угоди до нього № 3 від 12.01.2007 р. ТОВ “Укртехпоставка” зобов’язалось поставити позивачу у січні 2007 р. вугілля марки ТР (0-200) у кількості 10000 тон, за ціною тони вугілля без ПДВ 237,5 грн.

Листом від 22.01.07 р. ТОВ “Укртехпоставка” просило відповідача розглянути питання про відстрочення виконання договору. Така необхідність є наслідком неможливості постачання вугілля з вологістю нижчою за 12 відсотків. У січні 2007 р. склались незвичайні погодні умови внаслідок щоденних дощів. Згідно технологічних умов  вугілля зберігається на відкритих площадках та транспортування здійснюється у відкритих вагонах. Листом від 24.01.07 р. ТОВ “Укртехпоставка” також повідомила, що  отримувач  вантажів – Зміївська ТЕС не приймає вугілля із вологістю, яка перевищує граничнодопустиму.

Відповідач звертався до ТОВ “Донбасс-Мегасервіс”, СПД Стукал А.Н., ТОВ “Сансара ЛТД”, поставити у січні 2007 р. вугілля з вологістю нижчою за 12 відсотків. Зазначені підприємці відмовились від виконання даного замовлення, що підтверджується  наявними у матеріалах справи листами цих підприємців.

Відповідачем не додано доказів, що зазначені підприємці здійснюють постачання вугілля, тобто що відповідач звертався саме до постачальників вугілля.

Як зазначалось, позивачем доведено, що від інших постачальників позивач отримував вугілля протягом січня 2007 року, у тому числі вантажовідправників, які є відправниками вугілля по договору з відповідачем та з тих саме станцій з яких відвантажувалось вугілля по договору з відповідачем.

Таким чином, відповідачем не доведено, що  ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З огляду на зазначене відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності.

Статтею  233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Позивачем позовних вимог про відшкодування збитків завданих неналежним виконанням відповідачем зобов’язання не заявлено.

Судом було запропоновано позивачу розрахувати розмір завданих збитків. На виконання вимоги суду, позивачем був наданий розрахунок збитків згідно якого сума збитків у вигляді неодержаного прибутку (втрачена вигода) складає 292427 грн. 10 коп. Зазначена сума розрахована наступним чином: з вартості електроенергії, яка передається в ДП “Енергоринок”, та може бути виготовлена з 6547,52 тон недопоставленого вугілля,  відраховано собівартість цієї кількості електроенергії. Позивачем не додано жодних доказів, того, що з недопоставленої кількості вугілля можливо виробити таку кількість електроенергії, як зазначив позивач. Крім цього, позивачем не надано доказів того, що невиконання відповідачем договору вплинуло на кількість виробленої та поставленої споживачам електроенергії,  а також не доведено, що позивач мав потужності для вироблення більшої кількості електроенергії та що ця кількість електроенергії могла бути продана позивачем споживачам. Крім цього позивачем не зазначено яким чином сформована собівартість. Таким чином, позивачем не доведено, що зазначена ним сума є сумою неодержаного прибутку, тобто не доведено завдання збитків неналежним виконанням договору. Позивачем також не надано доказів, що неналежне виконання відповідачем договору завдало  збитків іншим учасникам господарських відносин.

Таким чином, сума штрафу є надмірно великою у порівнянні  із збитками позивача, що відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем господарське зобов’язання з поставки вугілля виконано неналежним чином, тобто вчинене правопорушення у сфері господарювання, керуючись с п. 3 ст. 83 ГПК України суд вважає за необхідне зменшити розмір фінансових санкцій, які заявлені до стягнення з відповідача на 80 відсотків, тобто на 62856 грн. 19коп. З відповідача підлягає стягненню штраф за неналежне виконання договору постачання вугілля від 01.03.2006 р. № 180 у сумі 15714 грн. 05 коп.

З огляду на зазначене, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача штрафу за неналежне виконання договору постачання вугілля від 01.03.2006 р. № 180 у сумі 78570 грн. 24 коп. підлягають задоволенню у частині стягнення штрафу у сумі 15714 грн. 05 коп., у решті задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального Кодексу України, судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

На підставі викладеного та керуючись ст. 193, 216 – 218, 230, 231, 232 Господарського кодексу України,

ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України,  господарський суд –

В И Р I Ш И В :

Позов  задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Славута” (84112, м. Слов’янськ, вул. Чубаря, б. 6, ) на користь Відкритого акціонерного товариства  „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго” (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, б. 1, ) штраф за неналежне виконання договору постачання вугілля від 01.03.2006 р. № 180 у сумі 15714 грн. 05 коп.

У задоволені позову в інший частині відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий Дім „Славута” (84112, м. Слов’янськ, вул. Чубаря, б. 6, ) на користь Відкритого акціонерного товариства  „Державна енергогенеруюча компанія „Центренерго” (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, б. 1, ) витрати по сплаті державного мита у сумі 942грн. 84коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 19грн. 67коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписаний 03 грудня 2007р.

Суддя                                                                         Наумова  К Г.