ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2007 р.
15:50
Справа №  8/307/07

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області

у складі судді Гриньової Т.В.,

при секретарі Сербіні К.Л.,

з участю представника позивача –Колісник О. В. дов. № 04-24/42 від 16.01.2007р.,

представник відповідача у судове засідання не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Миколаївського за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2,

до відкритого акціонерного товариства (ВАТ) “Олександрійський гранітний кар’єр”,

56530, Миколаївська область, Вознесенський район, смт. Олександрівка, вул. Степова, 68,

про стягнення штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів

ВСТАНОВИВ:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з ВАТ “Олександрійський гранітний кар’єр” адміністративно-господарських санкцій в сумі 30870 грн.18 коп. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2006 році та 296 грн. 32 коп. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

Про час і місце проведення судового засідання з розгляду спору сторони повідомлені шляхом надсилання на їхні адреси ухвали від 21.05.2007р. Проте відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та на участь представників у судовому засіданні.

Суд вважає, що справа може бути розглянута по суті на підставі наявних у справі доказів, а відсутність повноважного представника відповідача, відповідно до ст. 128 КАС України, не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку присутнього представника позивача, суд дійшов висновку про відмову у позові, висновок суду ґрунтується на такому:

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні»(в редакції чинній на час спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників  облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,  створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов’язує відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів.

За даними наданого відповідачем "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік" (форма 10-ПІ) на підприємстві при середньообліковій кількості штатних працівників обліковго складу 161 особа фактично працювало лише 3 інваліди (а. с. 4), хоча повинні працювати на робочих місцях 6 осіб.

Згідно листа Вознесенського міськрайонного центру зайнятості № 1205/02-08 від 18.04.2007р. відповідач інформував центр зайнятості про створені робочі місця, на яких можуть бути працевлаштовані інваліди. Крім того, як зазначено у листі, на обліку у Вознесенському МРЦЗ інвалідів, що мешкають за місцем наявності вакансій неперебувало.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач вимоги закону виконав.

Доказів,  що на підприємство відповідача направлялися або зверталися інваліди в 2006р. та, що їм було відмовлено у працевлаштуванні позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи  порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи наведене, відповідачем у 2006 році виконані вимоги передбачені Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” стосовно створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанову може бути оскаржено в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя
Т.В.Гриньова