ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.
№ 30/290

Вищий господарський суд України у складі:  суддя Селіваненко В.П.- головуючий, судді Коробенко Г.П. і Львов Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості, м. Дніпропетровськ (далі –Центр зайнятості)

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2005 та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2005

зі справи  № 30/290

за позовом Центру зайнятості

до державного підприємства навчально-дослідного господарства “Самарський” Дніпропетровського державного аграрного університету,                с. Олександрівка Дніпропетровської області (далі –Підприємство)

про стягнення 83 370, 91 грн.

Судове засідання проведено за участю представників сторін:

позивача – Нємкіної А.В.,

відповідача –не з’яв.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

У червні 2005 року Центр зайнятості звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Підприємства                   75 182, 06 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду загальнообов’язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі –Фонд) та 8 188, 84 грн. пені.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2005 (суддя Євстигнєєва Н.М.) позов задоволено частково: з Підприємства стягнуто на користь Центру зайнятості 5 121, 06 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків, 102 грн. державного мита та                  7, 25 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; в частині стягнення з Підприємства пені позов залишено без розгляду; в решті позовних вимог відмовлено. У прийнятті зазначеного рішення місцевий господарський суд виходив з обґрунтованості позовних вимог в сумі їх задоволення.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2005 (колегія суддів у складі: Ясир Л.О. –головуючий, судді Герасименко І.М. і Білецька Л.М.) апеляційну скаргу Центру зайнятості задоволено частково: рішення господарського суду Дніпропетровської області з даної справи змінено та його резолютивну частину викладено в іншій редакції, згідно з якою: позов задоволено частково; з Підприємства стягнуто на користь Центру зайнятості 5 121, 06 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків та 8 188, 85 грн. пені; в іншій частині цього позову відмовлено; на Підприємство віднесено судові витрати зі справи. У прийнятті зазначеної постанови апеляційна інстанція виходила з наявності підстав саме для такого часткового задоволення позову.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Центр зайнятості просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи № 30/290 в частині відмови в позові та прийняти нове рішення, яким стягнути з Підприємства 70 061 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків до Фонду. Скаргу мотивовано порушенням місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального і процесуального права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Сторони відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо правомірності стягнення з відповідача 75 182, 06 грн. заборгованості зі сплати страхових внесків та 8 188, 84 грн. пені.

У зв’язку з набранням чинності Кодексом адміністративного судочинства України (далі –КАС України) з 01.09.2005 до компетенції адміністративних судів віднесено усі публічно-правові спори, позивачами в яких є особи, на захист прав, свобод та інтересів яких подано адміністративний позов до суб’єкта владних повноважень (статті 2, 3, 17, 50 і 104 названого Кодексу).

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) –це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до приписів статті 4 КАС України правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 4 статті 17 КАС України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб’єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Визначення суб’єкта владних повноважень наведено в пункті 7 статті 3 КАС України: це - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб’єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правові фінансові та організаційні засади загальнообов’язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття” (далі –Закон).

Відповідно до статті 34 Закону забезпечення збору страхових внесків, контроль, правильності їх нарахування та своєчасності сплати віднесено до обов’язків Фонду.

Згідно з частиною другою статті 12 цього Закону функції робочих органів виконавчої дирекції Фонду покладаються на центр зайнятості Автономної Республіки Крим, обласні, Київський і Севастопольський міські, районні, міськрайонні та районні у містах центри зайнятості.

За змістом статей 38, 39 Закону центрам зайнятості надано право контролю за належною сплатою страхових внесків і стягнення відповідної заборгованості та адміністративно-господарських санкцій.

У даному випадку Центр зайнятості виступає саме як суб’єкт владних повноважень у сфері контролю за додержанням законодавства України про загальнообов’язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України до названих відносин  цивільне законодавство не застосовується.

Отже, даний спір є публічно-правовим та на нього поширюється юрисдикція адміністративних судів. Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справ № 13/189, від 24.01.2006 № 11/268 та інших.

Абзацами першим та другим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України передбачено, що до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами КАС України. Касаційний перегляд рішень за такими справами здійснює Вищий адміністративний суд України за правилами КАС України.

Проте даний спір, який має публічно-правовий характер, апеляційним господарським судом в порушення вимог статей 1, 12 ГПК України після набрання чинності КАС України розглянуто в порядку господарського судочинства.

Водночас Вищий господарський суд України не має повноважень з касаційного перегляду публічно-правових спорів по суті, що знайшло відображення й у постановах Верховного Суду України від 17.01.2006 зі справи № 13/189, від 24.01.2006 зі справи № 11/268 та інших.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 28.03.2006 касаційну скаргу Центру зайнятості на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.07.2005 та постанову Дніпропетровського  апеляційного господарського суду від 29.11.2005 разом з матеріалами справи № 30/290 передано для вирішення до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.09.2007 закрито касаційне провадження за зазначеною касаційною скаргою, справу передано до Вищого господарського суду України, що мотивовано відсутністю у Вищого адміністративного суду України повноважень з перегляду судових рішень не за правилами КАС України.

Таким чином, розгляд апеляційною інстанцією публічно-правового спору в порядку господарського судочинства унеможливив здійснення касаційної перевірки прийнятого нею рішення зі справи в порядку адміністративного судочинства, внаслідок чого зазначене судове рішення підлягає безумовному скасуванню згідно з статтею 11110 ГПК України з передачею справи апеляційному суду для розгляду за правилами КАС України.

Відповідну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду України від 14.11.2006 зі справи № 10/153, від 13.02.2007 зі справ                    № 2-27/1828.1-2006 та № 25/162-06-4457.

У свою чергу, абзацом четвертим пункту 6 розділу VІІ “Прикінцеві та перехідні положення” (в редакції Закону України від 06.10.2005 № 2953-IV) КАС України встановлено, що після початку діяльності апеляційного адміністративного суду апеляційні скарги в адміністративних справах, подані до відповідних апеляційних господарських судів, передаються цими судами до апеляційного адміністративного суду, якщо апеляційне провадження у справі ще не відкрито.

За повідомленням Державної судової адміністрації України (“Урядовий кур’єр”, 24.03.2007, № 53) Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд розпочав діяльність з 16.04.2007.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпропетровського обласного центру зайнятості задовольнити частково.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29.11.2005 зі справи № 30/290 скасувати.

Справу передати до Дніпропетровського апеляційного господарського суду для виконання вимог розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                              В. Селіваненко

Суддя                                                                                              Г. Коробенко

Суддя                                                                                              Б. Львов