СУД
РІШЕННЯ

"19" грудня 2007 р.

Справа №  4/407

Господарський суд Кіровоградської області у
складі судді Хилька Ю.І. розглянув
справу №4/ 407

за позовом: відкритого акціонерного
товариства "Кіровоградобленерго", від імені якого діє Кіровоградський
міський  район   електричних
мереж м.Кіровоград

до відповідача: фізичної  особи- суб'єкта  підприємницької діяльності ОСОБА_1АДРЕСА_1

про стягнення  7817 грн. 26 коп.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача -   Даценко О.О. , довіреність № 165/07  від 23.01.07 ;

від відповідача - участі не брав.
Про час та місце  розгляду справи
належним  чином повідомлений у
відповідності до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах
України  (вих.№ 32971  від
23.11.2007 року). Однак, направлена
відповідачу поштова
кореспонденція за єдиною відомою суду адресою: АДРЕСА_1 (яка зазначена у
позовній заяві) повернута до суду
установою поштового зв'язку  з
відміткою «за закінченням терміну зберігання».

СУТЬ  СПОРУ:

Подано позов про стягнення з  фізичної
особи- суб'єкта  підприємницької
діяльності  ОСОБА_1  на користь відкритого акціонерного товариства
"Кіровоградобленерго" підвищеної плати за споживання електричної
енергії понад договірні величини в сумі
7817 грн. 26 коп.

Відповідач позов  не заперечив,
своїм процесуальним  правом на
участь у судовому засіданні не скористався.
Направлена  відповідачу  поштова
кореспонденція   рекомендованим  відправленням
№2310683   повернута  до суду з відміткою установи зв'язку   про причину повернення “За закінченням
терміну зберігання”. Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України
місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до
установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. До
повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників
судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому
відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з
поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Водночас, законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний
кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої сторони у справі (якщо воно не співпадає з її
місцезнаходженням, визначеним згідно із ст.93 Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших
процесуальних документах. В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи
- учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню,
визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Судом першої інстанції було
надіслано процесуальні документи за адресою відповідача,   зазначеною у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та
зазначеною у договорі  про
постачання електричної енергії  №318 від
03.08.2005 року.

Причому  ця
адреса була визначена і самим відповідачем  при
укладанні договору.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши пояснення представника
позивача,  господарський  суд , -

В С  Т А Н О В И В :

Спірні  правовідносини виникли між учасниками спору
на підставі  договору   №318 від
03.08.2005 року   про
постачання  електричної енергії (в  подальшому
договір), за умовами якого сторони взяли на себе взаємні
зобов'язання  по проведенню господарських
операцій. Зокрема, позивач
зобов'язався  постачати  електричну енергію, а  відповідач
своєчасно та  в повному  обсязі оплачувати  позивачу вартість спожитої електричної  енергії та здійснювати інші  платежі згідно з умовами  договору та
додатками до нього. Згідно до п.9.4
договору його дію  продовжено
на  2007 рік.

З боку позивача умови договору
виконуються належним чином, але відповідач зобов'язань по оплаті спожитої
електроенергії в установлені   договором
строки та у повному обсязі не виконує, чим порушує умови укладеного договору та
ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Згідно   з   укладеним
Договором   на   користування   електричною
енергією  відповідачу   відпускалась електрична енергія, за яку він
повинен, відповідно до п. 2.2  Договору
та Додатку №1   1.2 „Порядок
розрахунків", до 01 числа здійснити платіж на наступний розрахунковий
період у сумі   вартості 100% заявленого
(очікуваного) обсягу споживання електричної енергії, та відповідно п. 5  здійснити остаточний розрахунок за активну
електроенергію, за перевищення договірних величин  самостійно на протязі 5-ти днів після дати
виписки рахунку.

Відповідно до п. 4.2.2  Договору
відповідач у випадку перевищення договірних величин споживання
електроенергії сплачує п'ятикратну вартість різниці фактично спожитої та   договірної величин.

У відповідності до п.2.1.2
укладеного Договору, постанови Кабінету Міністрів України від  4.03.1999 р. № 441, з наступними змінами,
відповідачу на березень 2006 року  було
доведено договірну величину споживання електричної енергії в  розмірі
6530 грн., а  фактично ним  спожито
за цей період 24846 кВт/год електроенергії, тобто  перевищення
договірної  величини
споживання  електричної енергії в  березні 2006 року  склало 18316 кВт/год, а  виходячи
з  тарифу, який  діяв на той період   спожито електричну  енергію понад
договірну  величину на 7817 грн.
26 коп.

Для сплати вищезазначеної суми
позивач видав відповідачу рахунок № 381/1
від 18.07.2007 року з терміном оплати
до   25.07.2007 року.

Проаналізувавши  правовідносини між учасниками спору та  надавши
їм  правову оцінку, оцінивши  пояснення сторін з врахуванням  вимог
законодавства, господарський суд приходить до переконання, що позовні
вимоги  є обґрунтованими та  підлягають до повного задоволення враховуючи
наступне.

В силу ч.7 ст. 27 Закону України
“Про електроенергетику” санкції, передбачені                 ч.5 ст. 26 цього Закону,
застосовуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до  п.11 постанови Кабінету Міністрів України від
24.03.99 р. № 441 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації фінансового
становища підприємств електроенергетичної галузі", зі змінами станом на 28
жовтня 2004 року, граничні величини споживання електричної енергії та
потужності доводяться до споживачів як договірні величини у терміни, обумовлені
договором між місцевою енергопостачальною організацією та споживачем.
Повідомлення про ці величини є невід'ємною частиною договору. За підсумками
місяця гранична величина споживання електричної енергії для споживачів
коригується до рівня фактично сплаченої за цей місяць величини її споживання. У
разі коригування для споживачів граничної величини споживання електричної
енергії здійснюється відповідне коригування граничної величини споживання
електричної потужності. Скоригована гранична величина споживання електричної
потужності дійсна з дня проведення коригування.

Відповідно до п. 4.2.2 договору
відповідач у випадку перевищення
договірних величин споживання електроенергії сплачує п'ятикратну
вартість різниці фактично спожитої та договірної величин.

У відповідності до п.2.1.2
укладеного договору, постанови Кабінету Міністрів України від  24.03.1999 р. № 441,  відповідачу
на  березень 2006 року   було доведено договірну величину споживання
електричної енергії в  обсязі 6530
грн.  згідно   додатку до договору №1.1.

Фактично в  березні
2006 року  на підставі   контрольного зняття показань лічильника  спожито
електроенергії в  обсязі   24846 кВт/год.

Отже, перевищення договірної
величини споживання електроенергії в
березні 2006 року  склали   18316 кВт/ год.

Факт  допущеного перевищення не оспорюється   відповідачем, який  прийняв
без заперечень  рахунок  на спожиту електричну енергію та   провів оплату   спожитої
електричної  енергії враховуючи   понад договірне  споживання.

Нарахована  сума за
перевищення   договірного рівня
споживання  в розмірі  7817 грн. 26 коп. згідно до  рахунку- фактури  №318/1
від  18.07.2007 року   залишена
відповідачем без оплати.

Згідно п.1.2. “Правил користування
електричною енергією”, затверджених постановою Національної комісії з
регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28, в редакції
постанови НКРЕ України від 22.08.2002 р. № 928 (в  подальшому
- ПКЕЕ) розрахунковий період - це період часу, за який визначається
обсяг спожитої та/або переданої електричної енергії, величина потужності, та
здійснюються відповідні розрахунки. Погоджений сторонами розрахунковий період
вказується в договорі.

Згідно п.1. Додатку №1 до  Договору
“Порядок   розрахунків”
розрахунковим вважається  період з 1 числа  місяця до
такого ж  числа наступного   місяця.
При розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття
“розрахунковий період” та “календарний місяць” вважати прирівняними.

У відповідності до п. п. 2, 5  вказаного
Додатку  до  Договору
споживач до  початку  розрахункового  періоду
здійснює  платежі за електричну
енергію перед наступним розрахунковим періодом в обсязі 100% договірних величин
електроспоживання наступного розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за
минулий розрахунковий період, а також розрахунки за перевитрату договірних
величин електричної енергії та потужності, нарахування по протоколам порушень
при користуванні електроенергією, надбавка за компенсацію реактивної енергії,
пеня та інші платежі, оформлені рахунками Позивача, здійснюються Відповідачем
самостійно в 5-денний строк після дати виписки рахунків.

Відповідно до п. 4.2.2  Договору, зміст якого визначено сторонами на
підставі ч.5 ст. 26 Закону України “Про електроенергетику”, у випадку
споживання електроенергії понад договірні величини, обумовленої цим Договором
за відповідний розрахунковий період
відповідач сплачує позивачу п'ятикратну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини електроспоживання.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону
України “Про електроенергетику” споживачі (крім населення, професійно-технічних
навчальних закладів та вищих навчальних закладів I - IV рівнів акредитації
державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної
енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують
енергопостачальникам п'ятикратну вартість різниці фактично спожитої і
договірної величини.

Згідно п.13 Порядку споживачі у
разі перевищення встановлених як договірні граничних величин споживання
електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з ч. 5 і 6 ст.
26 Закону України "Про електроенергетику".

Поставка електроенергії, її
споживання і відсутність претензій з боку відповідача підтверджується   контрольного визначення показань
розрахункових приладів  обліку  від
21.03.2006 року (а.с.16) про кількість спожитої електроенергії  і пред'явленими до оплати рахунками позивача.
Спору в частині кількості спожитої електричної енергії немає.

Статтею 27 Закону України ”Про
електроенергетику” передбачено відповідальність за порушення законодавства про
електроенергетику (в тому числі за порушення правил користування електричною
енергією), що може мати цивільний, адміністративний та кримінальний характер;
згідно частини 7 статті 27, відповідальність, передбачену частиною 5 статті 26
вказаного Закону визначено як санкцію.

За змістом статей 275 -277 Господарського
кодексу України правовідносини у сфері енергопостачання та зобов'язання, що
виникають з них, є господарсько-правовими.

Учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на
підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Види правових засобів
відповідальності у сфері господарювання (господарські санкції) визначено у
статті 217 Господарського кодексу України як заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові наслідки; такими засобами є
відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Таким чином, господарський  суд приходить
до висновку, що  заявлена  до
стягнення  сума  за
своєю  правовою природою  є
видом  відповідальності за
допущене порушення   відповідно до вище
вказаних норм чинного законодавства.

Крім  того, господарським судом  приймається
до уваги, що   у зв'язку з
набранням  23.07.2005р. чинності Закону України
“Про внесення змін до Закону України “Про електроенергетику”,  яким
передбачено стягнення з споживачів у випадку споживання електроенергії
понад договірну величину за розрахунковий період двократної (  а
не  п'ятикратної) вартості різниці
фактично спожитої і договірної величини споживання електричної енергії.

Відповідно до ст.ст. 525, 526
Цивільного  кодексу України зобов'язання
має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього
кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно
ставляться.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають  до повного  задоволення, з  відповідача підлягає  до стягнення
двократна  вартість  спожитої
понаддоговірної величини  електроенергії,
що  становить: 7817 грн. 26 коп.

Доказів оплати позивачеві  7817 грн. 26 коп.    боргу
відповідачем суду не подано.

Відповідно до ст. 49 ГПК України,
державне мито та витрати по оплаті послуг по інформаційно-технічному
забезпеченню судового процесу покласти на відповідача в повному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 49,
82, 84, 85, 116, 117
Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити  повністю.

Стягнути з  фізичної
особи- суб'єкта  підприємницької
діяльності  ОСОБА_1АДРЕСА_1 (р/р
959 в КФ АКБ "Правекс-Банк", МФО 323594, код НОМЕР_1)  двократну
вартість різниці  фактично  спожитої і
договірної величини  споживання
електричної  енергії  в розмірі
7817 грн. 26 коп.   на  користь
ВАТ Кіровоградобленерго” м. Кіровоград, пр. Комуністичний, 15,
зарахувавши  кошти    на
поточний  рахунок  із
спеціальним  режимом  використання
25 в  Кіровоградській
філії Кіровоградське облуправління  ВАТ
“Ощадбанк” МФО 323475 код   23226362  та
суму  сплаченого  державного мита  в
розмірі  102 грн.  та 118 грн. витрат по оплаті послуг по
інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу на  користь
ВАТ "Кіровоградобленерго" м. Кіровоград, пр. Комуністичний,
15  поточний рахунок  1850 в ЦВ ПІБ м. Кіровограда,  МФО
323301, .

Накази видати.

Рішення може бути оскаржене до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду в установленому законом   порядку.

Суддя                                               Ю.І. Хилько