ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2007 р.                                                           Справа № 13/140-07

Житомирський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді

суддів:

при секретарі                                                             ,

за участю представників сторін:

від позивача:     Томкін О.Ю., довіреність б/н від 05.03.2007 року,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кінний завод "Вінниччина" (с. Човновиця Оратівського району Вінницької області)

на рішення господарського суду Вінницької області

від "10" квітня 2007 р. у справі № 13/140-07 (суддя Тісецький С.С.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Липовецький елеватор"

(ст. Липовець Липовецького району Вінницької області)

до товариства з обмеженою відповідальністю Кінний завод "Вінниччина"

(с. Човновиця Оратівського району Вінницької області)

про стягнення 33 013,26 грн., -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю "Липовецький елеватор" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Кінний завод "Вінниччина" основного боргу (з урахуванням індексу інфляції) у розмірі 29560,66 грн. , пені у розмірі 2389,81 грн., а також 3% річних від простроченої суми - 1062,79 грн., посилаючись на  порушення та невиконання відповідачем  умов договору складського зберігання №82А від 18 серпня 2005 року.

Рішенням господарського суду Вінницької  області від 10 квітня  2007  року задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю "Липовецький елеватор". Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Кінний завод "Вінниччина" на користь товариства  з  обмеженою  відповідальністю  "Липовецький  елеватор"  26017,69 грн. - основного боргу, 2389,81 грн. - пені, 3542,97 грн. - індексу інфляції, 1062,79 грн. - 3% річних, 350,00 грн. - відшкодування витрат зі сплати державного мита та 118,00 грн. - відшкодування витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Кінний завод "Вінниччина" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ "Липовецький елеватор" 175,00 грн. державного мита та 3000,00 грн. юридичних послуг, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що згідно п. 4.9 договору №82А від 08 серпня 2005 року ним проведено повний розрахунок, а саме відпущено  позивачу 52,289 тонн пшениці на загальну суму 26 144,71 грн., що підтверджується документально.

Крім того, ТОВ "Кінний завод "Вінниччина" зазначає, що останній акт виконаних робіт підписано 31 січня 2006 року і того ж дня позивачу відпущено пшеницю в розмірі, що перевищує суму боргу на 127,02 грн., що на думку відповідача слід зарахувати в погашення пені та інфляційних.

Позивач у письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначає про необґрунтованість доводів скарги.

Представник відповідача в судове засідання на з'явився.

Колегія суддів вважає, що неприбуття в судове засідання представника відповідача не перешкоджає судовому розгляду справи, оскільки відповідача належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду

Представник позивача в судовому засіданні заперечує проти доводів , викладених в апеляційній скарзі, просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Задовольняючи позов, господарський суд Вінницької області виходив з того, що відповідачем не подано доказів проведення розрахунків з позивачем, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення суми боргу, пені, інфляційних та річних підлягають задоволенню.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку про її необґрунтованість.

При цьому виходить з наступного.

18 серпня 2005 року товариство з обмеженою відповідальністю "Липовецький елеватор" та товариство з обмеженою відповідальністю "Кінний завод "Вінниччина" уклали договір складського зберігання №82, відповідно до якого позивач прийняв від відповідача на довгострокове зберігання сільськогосподарську продукцію.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що позивач зобов'язався надавати відповідачу за плату послуги щодо доведення якості продукції до рівня, що забезпечує оптимальний режим тривалого стійкого зберігання, а також послуги щодо її відвантаження.

Відповідно до п.4.1 договору відповідач мав розрахуватись не рідше одного разу на місяць.

Позивач надав послуги та виконав роботи згідно вищевказаного договору на загальну суму 26 017,69 грн., що підтверджується підписами обох сторін, актами виконаних робіт:

- від 22.08.2005 року на суму 284,10 грн. та на суму 193,64 грн.

- від 28.08.2005 року на суму 384,30 грн.

- від 30.08.2005 року на суму 11 987,78 грн.

- від 03.09.2005 року на суму 1 002,96 грн.

- від 30.09.2005 року на суму 74,88 грн.

- від 13.10.2005 року на суму 34,90 грн.

- від 31.01.2006 року на суму 1 713,60 грн. та на суму 10 341,53 грн.

Однак відповідач за отриманий товар не розрахувався, його борг перед позивачем становить 26 017,69 грн.

Згідно ст. 525,526,527 Цивільного кодексу України одностороння відмова від  зобов'язання  або одностороння зміна  його  умов  не  допускається,  якщо  інше  не   встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти  виконання  особисто,  якщо інше не встановлено договором або законом,  не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна  із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того,  що обов'язок виконується належним боржником  або  виконання приймається  належним кредитором чи уповноваженою на це особою,  і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача сплатити індекс інфляції - 3542,97 грн. та 3% річних - 1062,79 грн. є правомірними та підтверджуються поданим розрахунком, так як договором не встановлено іншого розміру процентів річних.

Оскільки п. 5.4 договору передбачено, що у разі, якщо відповідач затримає здійснення платежу позивачу він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на несплачену суму, або 0,2% від вартості несплаченої суми за кожен день прострочки, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 389,81 грн. пені згідно поданого розрахунку є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Довід відповідача про те, що ним проведено повний розрахунок з позивачем шляхом передачі зерна пшениці в кількості 52,289 тонн на суму 26 144,71 грн. спростовується  актом  опису  й  арешту  майна  від  05 грудня  2005 року, згідно якого 60 тонн пшениці на суму 30 000 грн. ТОВ "Кінний завод "Вінниччина" описано державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Липовецького району при примусовому виконанні наказу господарського суду Вінницької області №4/126-05 від 04 квітня 2005 року та накладено арешт на зерно.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин, рішення господарського суду Вінницької області від 10 квітня 2007 року у справі №13/140-07 прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.  101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 10 квітня 2007 року у справі №13/140-07 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кінний завод "Вінниччина" - без задоволення.

2. Справу №13/140-07 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя

судді: