ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.11.07 р.                                                                               Справа № 29/307пн

Господарський суд Донецької області, у складі судді Гаврищук Т.Г.при секретарі судового засідання Пашко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Закритого акціонерного товариства “Макіївкокс” м. Макіївка

до відповідача: Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

за участю третьої особи Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку

про визнання відсутності права нараховувати податок на додану вартість на вартість користування вагонами власності іноземних залізниць з дати винесення рішення

за участю  представників сторін:

від позивача – Краснов В.М. – довір.

від відповідача – Ігнатова Н.О., Пилипенко Л.І. – довір.

від третьої особи – Гой В.П. – довір.

Суть спору:

Позивач, Закрите акціонерне товариство “Макіївкокс”, звернувся до господарського суду з позовом до Державного підприємства “Донецька залізниця” про визнання факту відсутності у відповідача права нараховувати податок на додану вартість на вартість користування вагонами власності іноземних залізниць з дати винесення Рішення.

Заявою від 16.10.2007р. позивач змінив позовні вимоги і просить визнати відсутність у відповідача права нараховувати податок на додану вартість на вартість користування вагонами власності іноземних залізниць з дати винесення Рішення.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на п. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, ст.ст. 71, ч. 4 ст. 119 Статуту залізниць України, п.п. 14 Правил користування вагонами та контейнерами, п. 2.6 Правил розрахунку за перевезення вантажів. Позивач вважає, що відповідачем неправомірно нараховується податок на додану вартість на плату за користування іноземними вагонами.

Відповідач надав відзив, у якому проти позову заперечує і вважає, що ним правомірно згідно до вимог Закону України “Про податок на додану вартість”   нараховується податок на додану вартість на плату за користування іноземними вагонами. Крім того, відповідач зазначив, що утримання та внесення до бюджету податку на додану вартість є  його обов’язком.

Ухвалою суду від 28.09.2007 р. було залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Спеціалізовану державну податкову інспекцію по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку згідно до вимог ст. 27 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи  господарський суд, встановив:

Між позивачем та відповідачем був укладений договір № 368/321 від 16.06.2005р. про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. Предметом наведеного договору є надання позивачеві послуг, пов’язаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги.

Відповідно до п. 2.3 цього договору відповідач взяв на себе зобов’язання здійснювати розрахунки безготівкові та готівкою з позивачем за перевезення вантажів і надані додаткові послуги, згідно з діючими тарифами, вести облік нарахованих і сплачених сум та надавати останньому відповідні розрахункові документи через станції Ясинувата, Макіївка. Для проведення розрахунків і обліку сплачених сум відповідач відкриває для вантажовласника особовий рахунок № 3916480 з присвоєнням коду № 3024, а позивач зобов’язується здійснювати попередню оплату за перевезення вантажів та додаткові послуги шляхом перерахування коштів у сумах, відповідних до обсягу перевезення та вагонообігу на під’їзній колії на рахунок Залізниці в ТехПД Ясинувата.

Порядок проведення розрахунків за цим договором визначений сторонами у п. 3, згідно до п.п. 3.1 якого розмір плати за користування вагонами та контейнерами наданими на під’їзні колії, визначається згідно з Правилами користування вагонами та контейнерами.

Пунктом 3.2 договору № 368/321 від 16.06.2005р. встановлено, що у міру виконання перевезень та надання послуг відповідач списує відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, штрафи) з особового рахунку позивача на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами, контейнерами та інші.

Згідно до п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затв. наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 р. за № 644, зареєстр. в Міністерстві юстиції 24.11.2000 р. за № 864/5, у випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, який списується з особового рахунку платника.

За відомостями плати користування вагонами позивачеві було нараховано  плату за користування вагонами за серпень-вересень 2007р., а саме: № 3108704 в розмірі 589,60 грн., № 0309712 в розмірі 1093,21 грн., № 0409716 в розмірі 83,97 грн., № 0609721 в розмірі 61,44 грн., № 1209736 в розмірі 188,22 грн. Наведені відомості були підписані позивачем з застереженням.

З особового рахунку позивача по Єдиному ТехПД було списано плату за користування вагонами за наведеними відомостями в розмірі 2016,44 грн., а також  податок на додану вартість в розмірі 403 грн. 29 коп.

Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у м. Донецьку, яка згідно до ст. 20 Закону України “Про систему оподаткування“, ст. 10 Закону України „Про податок на додану вартість” здійснює контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів),  надала письмові пояснення у яких зазначила, що плата за користування вагонами без залежності від їх належності іншим державам за змістом норм Закону України „Про податок на додану вартість” входить до бази оподаткування податком на додану вартість, тому відповідач має прямі зобов’язання включити податок на додану вартість у ціну наданих позивачеві послуг, утримати та внести до бюджету податок на додану вартість.

Позивач вважає неправомірними дії відповідача по нарахуванню податку на додану вартість на плату за користування іноземними вагонами і тому, згідно до вимог п. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, просить суд визнати відсутність у відповідача права нараховувати податок на додану вартість на вартість користування вагонами власності іноземних залізниць з дати винесення Рішення.

Зазначені вимоги позивача задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Правовідносини щодо нарахування податку на додану вартість є податковими відносинами і тому, згідно до вимог ст. 1 Закону України “Про систему оподаткування“ від 25 червня 1991 року N 1251-XII, регулюються виключно законами України про оподаткування.

Порядок визначення об'єкта, бази та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, звітування та внесення податку до бюджету врегульовано Законом України “Про податок на додану вартість” від 3 квітня 1997 року   N 168/97-ВР (із змінами та доповненнями) .

Згідно до п. 1.3 ст. 1 цього Закону, яка кореспондується із ст. 4  Закону України “Про систему оподаткування “, платник податку  це -  особа, яка згідно з  цим  Законом зобов'язана здійснювати утримання та внесення до бюджету податку, що  сплачується покупцем, або особа, яка імпортує товари на митну територію України.

За приписами ст. 2 Закону України “Про систему оподаткування” під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів розуміється обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Тобто, виходячи з наведених норм у відповідача виникає обов’язок, а не право щодо нарахування податку на додану вартість відповідно до вимог Закону України “Про податок на додану вартість”  та внесення його до бюджету.

Згідно до ст. 20 Господарського кодексу України, на який посилається позивач, одним із способів захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів  є визнання наявності або відсутності прав.

За приписами ст. 1 Господарського процесуального кодексу України     підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати відсутність у відповідача права нараховувати податок на додану вартість на вартість користування вагонами власності іноземних залізниць з дати винесення Рішення, тобто на майбутнє. Позивач, в данному випадку, не довів порушення його прав і законних інтересів. Позивач не надав доказів, що засвідчують нарахування відповідачем податку на додану вартість на плату за користування іноземними вагонами після прийняття рішення. Крім того, позивачем не прийнято до уваги, що норми Закону України “Про податок на додану вартість” після прийняття рішення взагалі можуть бути змінені.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1, 2, 4, 20 Закону України “Про систему оподаткування“ від 25 червня 1991 року   N 1251-XII, ст. 20 Господарського кодексу, ст.ст. 1, 43, 32–34, 43, 49, 82–85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову Закритого акціонерного товариства “Макіївкокс” до Державного підприємства “Донецька залізниця” про визнання відсутності у відповідача права нараховувати податок на додану вартість на вартість користування вагонами власності іноземних залізниць з дати винесення Рішення.

У судовому засіданні за згодою сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суддя                                                                         Гаврищук Т.Г.

Повний текст рішення підписаний  15.11.2007р.