Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2007
р.
Справа № 37/224-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слюсарева Л.В.,
суддя Білоконь Н.Д. , суддя Фоміна В.О.

при
секретарі Євтушенкові В.В.

за участю

прокурора - Гопак Е.М., посв. № 159 від 14.11.2002 р.,

представників сторін:

позивача - Воронової Ю.В., довіреність № 22425 від 28.12.2006р. у
справі,

відповідача -  ОСОБА_2,
довіреність №  02/07 від 25.09.2007р.,
ОСОБА_1 (приватний підприємець),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського  апеляційного господарського
суду апеляційну скаргу відповідача ( вх. № 2814 Х/1-14) на рішення
господарського суду Харківської області від 09.08.07 у справі № 37/224-07

за позовом
прокурора Фрунзенського району м. Харкова в інтересах держави в особі
управління  комунального майна  та приватизації Департаменту економіки та
комунального майна Харківської міської ради

до суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1, м. Харків,

про стягнення
2920,85 грн., розірвання договору та виселення,

встановила:

Прокурор Фрунзенського
району м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області в
інтересах держави в особі управління комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,
позивача, з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи
ОСОБА_1, відповідача, про стягнення 2867,61 грн. заборгованості з орендної
плати  та 53,24 грн. пені за договором
оренди № 467 від 09.01.2002р., розірвання договору оренди № 467 від  09.01.2002 р. та виселення.

Рішенням
господарського суду Харківської області
від 09.08.07р. у справі № 37/224-07 (суддя Доленчук Д.О.)  позов задоволено частково.

Стягнуто з
суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на користь
управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та
комунального майна Харківської міської ради 1582,85 грн. заборгованості.

Розірвано договір
оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 467 від 09.01.2002р., укладений між
управлінням комунального майна та приватизації Харківської міської ради та
суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_1.

Виселено суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичну особу
ОСОБА_1 з нежитлового приміщення (будівлі) загальною площею 189,5 кв. м,

- 2
-

розташованого за адресою АДРЕСА_1, літера “А-5”, та зобов'язано
відповідача передати це приміщення управлінню комунального майна та
приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської
ради.

Стягнуто з суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 на користь  Державного бюджету України 272,00 грн.
державного

мита та 118,00 грн.  витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В  частині
стягнення з відповідача  на
користь позивача 1284,76 грн. заборгованості
провадження у справі припинено.

Відповідач  з рішенням
місцевого господарського суду не погодився, подав до Харківського
апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на
порушення місцевим господарським судом норм
процесуального права,  невірне
застосування норм  матеріального права
та  неповне з'ясування обставин,  що мають значення для справи,  просить
це рішення скасувати та передати справу на розгляд суду першої
інстанції.

В обґрунтування
апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд першої інстанції не
повідомив  його належним чином про час та
місце розгляду справи, оскільки він не отримував повідомлення про дату розгляду
справи, тому був позбавлений права та можливості заперечувати проти позову,
надати належні докази та пояснення суду. Крім того, в апеляційній скарзі
відповідач зазначає, що згідно з пунктом 7.2 договору спори, що виникають у
ході виконання договору оренди, вирішуються за згодою сторін. У разі
недосягнення згоди спір передається на розгляд господарського суду.

Як зазначає
відповідач, статтею 222 Господарського кодексу України передбачений досудовий
порядок реалізації господарсько-правової
відповідальності,  позивач з
претензією № 8310 звернувся до нього 10.07.2007р., після отримання якої
16.07.2007 р. ним одразу було здійснено сплату орендної плати згідно з умовами
договору, а на час  розгляду справи  та винесення
рішення заборгованість з орендної плати
вже була  погашена, що
підтверджується платіжними дорученнями:
№ 96 від 15.06.2007 р. на суму
400 грн.; № 98 від 06.07.2007 р.
на суму  1000 грн.; № 101 від  07.08.2007 р. на суму  600 грн.; № 102 від  09.08.2007 р. на суму  1100 грн.; №
103 від  09.08.2007 р. на
суму  1000 грн.

В судовому
засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримує.

Позивач у  відзиві
на апеляційну  скаргу просить не
задовольняти її в частині  відмови в   позові про  розірвання
договору  і виселення відповідача,
а   в
частині позовних вимог про стягнення заборгованості  провадження
у  справі просить припинити у
зв'язку з її сплатою відповідачем в повному обсязі.

У судовому
засіданні оголошено перерву з 29.11.2007р. до 14 години 06.12.2007р. для
виготовлення повного тексту постанови.

Дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши  доводи
апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши
правильність застосування господарським судом першої інстанції  норм матеріального та процесуального
права,  колегія суддів встановила
наступне.

Управління  комунального майна  та приватизації  Харківської міської ради, орендодавець, та приватний
підприємець ОСОБА_1, орендар, 09.01.2002р. уклали договір № 467 оренди
нежитлового приміщення загальною  площею
189,5 кв. м., яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1, літера «А-5»у м. Харкові.

Відповідно до
пункту 8.1 договір діє з 09.01.2002р. до 09.01.2003р.

Згідно з актом приймання-передачі
до орендного користування нежитловим приміщенням від 09.01.2002р. приватний
підприємець ОСОБА_1 прийняв спірне приміщення в орендне користування.

Пунктом 8.8. договору
передбачено, що  у разі відсутності
заяви  однієї із сторін про припинення
або зміну договору протягом 30 днів після закінчення його строку

- 3 -

договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих
умовах.

Строк дії договору
оренди № 467 від 09.01.2002р. щорічно продовжувався додатковими угодами № 1 від
03.01.2003 р., № 2 від 26.01.2004 р. , № 3 б/д
б/н , № 4 б/д б/н , № 5 б/д  б/н і
на час  подання  до суду позову строк  дії договору
встановлений  до 09.09.2007р.

Відповідно до пункту 3.3
договору орендар зобов'язався щомісячно протягом 15 календарних днів наступного
місяця сплачувати орендну плату.
Згідно з пунктом 3.4 договору розмір
орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування розміру
орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.          Частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України передбачено,що якщо у зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з матеріалів
справи, протягом дії договору
позивач  сплачував орендну плату
несвоєчасно, про що свідчить відомость нарахувань (а.с. 17-18). На час
звернення прокурора з позовом до суду заборгованість склала 2867,31 грн.

Дана заборгованість на
час розгляду апеляційної скарги сплачена відповідачем  в повному обсязі платіжними дорученнями:  № 96 від 15.06.2007 р. на суму  400 грн.; № 98 від 06.07.2007 р.  на суму
1000 грн.; № 101 від  07.08.2007
р. на суму  600 грн.; № 102 від  09.08.2007 р. на суму  1100 грн.; №
103 від  09.08.2007 р. на
суму  1000 грн. , що підтвердив
представник позивача в  судовому засіданні
та у  відзиві на апеляційну скаргу, а
тому провадження  у  справі в
частині  стягнення  з відповідача 1558,85 грн.  підлягає припиненню на підставі п. 1-1 статті
80 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення в частині
розірвання договору оренди № 467 припустився
помилки та невірно застосував вимоги статті 651 Цивільного кодексу
України  з наступних підстав.

Відповідно до
статті 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання
договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або
призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування
іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження
речі;  наймач не приступив до проведення
капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був
покладений на наймача.

Як зазначено в
частині 3 статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір
оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним
кодексом України  для   розірвання
договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 Господарського
кодексу України. Тобто статтею 188 Господарського кодексу України передбачений
порядок зміни та розірвання господарських договорів, Пунктом 1 цієї статті
зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому  порядку не допускається, якщо інше не
передбачено договором або законом.

Частиною 3 статті 26
Закону України "Про оренду державного та комунального майна"
передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На
вимогу однієї із сторін договір оренди може бути розірвано за рішенням суду,
господарського суду у разі невиконання сторонами  своїх зобов"язань та з інших підстав,
передбачених  законодавчими актами
України.

Надаючи юридичну
оцінку паравовідносинам, що склались між
сторонами  з урахуванням  приписів
норм зазначеного вище діючого законодавства, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або
розірвати договір, повинна надіслати пропозиції
про це іншій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала
пропозицію про зміну чи розірвання договору у 20-денний строк після одержання
пропозиції,  повідомляє іншу сторону про
результати розгляду пропозиції.

Отже статтею 783
Цивільного кодексу України та статтею 26 Закону України «Про

-  4 -

оренду державного та комунального майна»передбачені підстави для
розірвання договору оренди, а порядок розірвання договорів передбачений статтею
188 Господарського кодексу України.

Як підтверджується
матеріалами справи, прокурор (особа, яка подала позов в

інтересах держави в особі позивача), а також сам позивач не
направляли відповідачеві пропозицію про розірвання договору оренди № 467 від
09.01.2002 р., тобто порушили передбачений законодавством порядок розірвання
договору,  а тому

рішення господарським судом першої інстанції прийнято з порушенням
норм матеріального права, а саме  порядку
розірвання господарських договорів (стаття 188 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті
764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном
після  закінчення строку  договору найму, то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк,
який  був раніше встановлений договором.

Статтею 17 Закону
України «Про оренду державного та комунального майна»передбачено, що в разі
відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

Після закінчення
терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки,
має переважне право, за інших рівних умов,
на продовження договору оренди на новий термін.

Прокурор та
позивач  не надали доказів на
підтвердження звернення до відповідача з пропозицією щодо розірвання договору
оренди, а тому підстави для розірвання договору оренди № 467 відсутні. Оскільки
немає підстав для розірвання договору оренди № 467, то відсутні підстави для
виселення відповідача з орендованого приміщення.

Крім того,
відповідач  не був належним чином  повідомлений
про  дату, час та місце судового
засідання,   що підтверджується наявною
у  матеріалах справи  копією
ухвали про прийняття
провадження  у справі  від
12.06.2007 р. з конвертом та
повідомленням  про вручення  поштового відправлення, що надсилались на
адресу відповідача та повернулись до суду з відміткою -"за
закінченням  терміну зберігання".
Тому  відповідач  був позбавлений  можливості надати зазначені докази сплати ним
заборгованості  з орендної плати.

Відповідно до ч. 3  статті 104 Господарського процесуального
кодексу України  порушення  норм процесуального права є в будь-якому
випадку підставою для скасування або зміни рішення, якщо справу розглянуто  за
відсутністю будь-якої  із сторін,
не повідомленої належним чином про місце засідання суду.

Зважаючи на  наведене, керуючись статтями 22, 33, 43, 99,
101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, статтями  17, 26 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна", статтями 530, 764, 783 Цивільного
кодексу України, статтями 188, 291, Господарського кодексу України, колегія
суддів

постановила:

Апеляційну
скаргу  задовольнити частково.

Рішення господарського
суду  Харківської області від 09.08.2007
р. у  справі №  37/224-07
в частині  задоволення  позовних вимог скасувати.

Провадження  у
справі в  частині стягнення з
відповідача 1582,85 грн. заборгованості припинити.

В частині
задоволення  позову про розірвання  договору та виселення прийняти
нове рішення.

-5-

У задоволенні цієї
частини позову відмовити.

В частині припинення
провадження щодо стягнення 1284,76 грн. заборгованості рішення залишити без
змін.

Головуючий суддя
(підпис)
Слюсарева Л.В.

Суддя                                  (підпис)                    Білоконь Н.Д.

Суддя                                  (підпис)                    Фоміна В.О.