КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2007                                                                                           № 24/127-23/185

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Коваленка В.М.

суддів:             Гарник Л.Л.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Малінка І.В. (довіреність № 5238 від 11.09.2006 року);

від відповідача-1 – не з’явились;

від відповідача-2 – Шалашова В.І. (довіреність № 43 від 10.07.2007 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу "Гея"

на рішення Господарського суду м.Києва від 05.06.2007

у справі № 24/127-23/185

за позовом                               Акціонерного товариства закритого типу "Гея"

до                                                   Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" в особі ліквідатора Раєвського Костянтина Євгеновича

про                                                  спонукання до вчинення дії

Суть рішення і скарги:

Рішенням господарського суду м. Києва від 05 червня 2007 року, яке прийняте у справі № 24/127-23/185 (суддя – Демидова А.М.), у позові акціонерному товариству закритого типу “Гея” (надалі – Позивач, Товариство) до ліквідатора Акціонерного комерційного агропромислового банку “Україна” Раєвського Костянтина Євгеновича (надалі – Відповідач-1) та Акціонерного комерційного агропромислового банку “Україна” (надалі – Відповідач-2, Банк) про спонукання до виконання дії відмовлено (а.с. 118-120).

Акціонерне товариство закритого типу “Гея”, не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким визнати Товариство кредитором Банку з грошовими вимогами у сумі 429 556,09 доларів США та зобов’язати ліквідатора Банку внести Товариство до реєстру вимог кредиторів Банку (а.с. 133-134).

Представник Акціонерного комерційного агропромислового банку “Україна” у судовому засіданні не погоджується з вимогами, що викладені Позивачем в апеляційній скарзі, а тому просить залишити рішення господарського суду м. Києва від 05 червня 2007 року без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 146-148) та наданих поясненнях (а.с. 152-153).

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення Відповідача-1 про день і час судового засідання з розгляду апеляційної скарги Позивача, що підтверджується ухвалою про відкладення розгляду апеляційної скарги від 03.09.2007 року ( а.с. 143-144) з відміткою (на звороті) про направлення копій даної ухвали сторонам у справі, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Товариства без участі представників Відповідача-1.

Заслухавши усні пояснення представників Позивача та Відповідача-2 у судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство закритого типу “Гея” звернулось до господарського суду м. Києва із позовною заявою (Вх. № 2424 від 09.02.2004 року), в якій просило визнати Товариство кредитором Банку та зобов’язати ліквідатора Банку внести Товариство до реєстру вимог кредиторів Банку. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що станом на 16.01.1998 року на його валютному рахунку в Банку знаходились валютні кошти в сумі 429 556,09 доларів США. При цьому, на неодноразові звернення Товариства до Банку з проханням підтвердити залишки на валютному рахунку відповіді Позивачем одержано не було. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2003 року у справі № 18/422, на виконання якої було відкрито виконавче провадження, позов Товариства до Банку було задоволено повністю та зобов’язано ліквідатора Банку письмово підтвердити Товариству залишок валютних коштів на кореспондентському рахунку у сумі 429 556,09 доларів США. У зв’язку з вищевикладеним, на момент порушення провадження у справі про банкрутство Банку Товариство було змушено підтверджувати наявність коштів на рахунку у судовому порядку і не могло звернутися до суду та заявити свої кредиторські вимоги у встановлені законом строки, Позивач вважає, що його має бути визнано кредитором Відповідача-2 та включено до реєстру вимог кредиторів Банку відповідно до ст. 210 Господарського кодексу України та ст.ст. 1, 2, 61, 64 Господарського процесуального кодексу України (а.с. 5-6).

Рішенням господарського суду м. Києва від 24 лютого 2004 року у справі № 24/127 позов Товариства до Банку про спонукання до виконання дії задоволено повністю (а.с. 17-18).

Постановою Вищого господарського суду України від 25 квітня 2007 року у справі № 24/127 касаційну скаргу ліквідатора Банку задоволено, рішення господарського суду м. Києва від 24 лютого 2004 року скасовано, а справа № 24/127 направлена на новий розгляд до господарського суду м. Києва (а.с. 101-103).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14 травня 2007 року справа прийнята до провадження суддею Демидовою А.М. з присвоєнням їй № 24/127-23/185 (а.с. 105).

Рішенням господарського суду м. Києва від 05 червня 2007 року у позові акціонерному товариству закритого типу “Гея” до ліквідатора Акціонерного комерційного агропромислового банку “Україна” Раєвського Костянтина Євгеновича  та Акціонерного комерційного агропромислового банку “Україна” про спонукання до виконання дії відмовлено (а.с. 118-120).

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що зі змісту постанови Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2003 року у справі № 18/422 вбачається, що вимоги Товариства виникли у 1998 році, тобто до запровадження 29.06.2001 року постановою правління Національного банку України процедури ліквідації Відповідача-2, оголошення про відкриття якої було опубліковано 19.07.2001 року. Втім, у матеріалах справи відсутні докази звернення Товариства протягом одного місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури, як встановлено нормами чинного законодавства, з кредиторськими вимогами. Враховуючи дану обставину, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак, відсутність підстав для їх задоволення. При цьому, місцевий господарський суд керувався нормами ст.ст. 89, 93, 96 Закону України “Про банки і банківську діяльність” та ст.ст. 33, 35, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) (а.с. 118-120).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-2 у відкритому судовому засіданні, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду м. Києва від 05 червня 2007 року, яке прийнято у даній справі, є законним і обґрунтованим, у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, відповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За таких умов, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства - без задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що Позивач, в порушення вимог статті 33 ГПК України, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, як в суді першої інстанції, так і при апеляційному провадженні.

Так, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що місцевий суд при прийнятті оскаржуваного рішення порушив норми матеріального права, а висновки, викладені у даному рішенні, не відповідають обставинам справи та чинному законодавству. Зокрема, на думку Товариства, судом першої інстанції не було враховано, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2003 року у справі № 18/422 ліквідатора Банку було зобов’язано письмово підтвердити Товариству залишок валютних коштів на кореспондентському рахунку у сумі 429 556,09 доларів США. Крім того, як вважає скаржник, місцевим господарським судом не прийнято до уваги норми Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, а саме, положення ст. 1, яка дає визначення поняттю кредитор. Товариство зазначає, що до прийняття вищезгаданої постанови Київського апеляційного господарського суду воно не мало змоги документально підтвердити свої вимоги щодо грошових зобов’язань до Банку, а тому і подати заяву про включення його до реєстру кредиторів у строки, встановлені ч. 3 ст. 89 Закону України “Про банки і банківську діяльність”.

Апеляційна інстанція вважає вищенаведені доводи апеляційної скарги такими, що суперечать матеріалам справи, та викладеними без урахування положень чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення законодавства. До такого висновку апеляційний суд дійшов, враховуючи наступне.

Як вбачається з постанови Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2003 року у справі № 18/422, наявної у матеріалах справи (а.с. 8-10), власникам заблокованих валютних рахунків у Зовнішекономбанку СРСР були відкриті відповідні рахунки у чотирьох українських банках, на яких були відображені залишки валютних коштів резидентів України – юридичних осіб, які знаходились на заблокованих валютних рахунках у Зовнішекономбанку СРСР станом на 01.01.1992 року. Товариству, як правонаступнику виробничого кооперативу “Полюс-3”, який мав на кореспондентському рахунку у Зовнішекономбанку СРСР валютні кошти, було відкрито відповідний рахунок в Банку, на якому були відображені залишки валютних коштів. Таким чином, задовольняючи позовні вимоги Товариства та зобов’язуючи ліквідатора Банку письмово підтвердити залишок валютних коштів на кореспондентському рахунку, суд у даній постанові не встановлював факт відсутності чи наявність таких коштів, належних Товариству, на кореспондентському рахунку у Банку. За таких обставин, апеляційний господарський суд зазначає, що постанова Київського апеляційного господарського суду, яку скаржник вважає документальним підтвердженням свої вимог щодо грошових зобов’язань до Банку, не може підтверджувати наявність таких вимог.

Крім того, апеляційна інстанція вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що його вимоги щодо визнання кредитором Банку на відповідну суму та включення до реєстру кредиторів останнього підлягають розгляду в межах справи про банкрутство. За таких обставин, а також враховуючи викладене вище, у суду апеляційної інстанції, як і у місцевого господарського суду, відсутні правові підстави для задоволення вимог Позивача в частині визнання його кредитором Банку, оскільки дані вимоги не можуть бути розглянуті та задоволені господарським судом у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 Закону України “Про банки і банківську діяльність” кредитори мають право заявити ліквідатору про свої вимоги до банку протягом одного місяця з дня опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно положень ч. 1 ст. 93 Закону України “Про банки і банківську діяльність” ліквідатор припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури.

Статтею 96 Закону України “Про банки і банківську діяльність” встановлено, що вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними.

Враховуючи дату опублікування оголошення про відкриття ліквідаційної процедури Банку, а саме, 19.07.2001 року, відсутність у матеріалах справи доказів звернення Товариства у встановлені законом строки з вимогами до Банку, а також положення вищенаведених норм законодавства, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Товариства в частині зобов’язання ліквідатора банку внести Позивача до реєстру вимог кредиторів Відповідача-2.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд констатує, що прийняте судом першої інстанції рішення є правомірним та обґрунтованим, а Товариством не доведено неправомірність відхилення його позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст.ст. 89, 93, 96 Закону України “Про банки і банківську діяльність” та ст.ст. 32, 33, 34, 36, 43, 91, 94, 99, 101 –105  ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду м. Києва від 05 червня 2007 року у справі № 24/127-23/185 залишити без змін, а апеляційну скаргу акціонерного товариства закритого типу “Гея” без задоволення.

2.Справу № 24/127-23/185 повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Гарник Л.Л.

09.10.07 (відправлено)