ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.07

Справа №АС 12/482-07.

За
позовом Конотопської міжрайонної державної податкової інспекції

до    Приватного підприємця ОСОБА_1, м. Конотоп

про  визнання недійсним правочину та господарських
зобов»язань

СУДДЯ   КОСТЕНКО Л. А.

Представники
сторін:

від
позивача   - Почтарьова  Ю.І. (дов. № 6356/9/10  від 22.06.2007 р.)

від
відповідача  - ОСОБА_2

За
участю секретаря судового засідання Бардакової О.М.

Предмет
позову: Позивач звернувся  з позовом  до приватного підприємця ОСОБА_1 про визнання
недійсним правочину між приватним підприємцем ОСОБА_1 та товариством з
обмеженою відповідальністю «Автотранс» на загальну  суму 9 090 грн., визнати недійсними  господарські зобов»язання по податковим
накладним  № 39 від 01.03.2005 року на
суму 9 090 грн. (в тому числі ПДВ 1 515 грн.) та застосувати наслідки  визнання господарського зобов»язання
недійсним, передбачені ст. 208 Господарського кодексу  України. Свої вимоги позивач  обґрунтовує тим, що ТОВ «Автотранс» не мало
права здійснювати господарську діяльність, так як скасована його державна
реєстрація, але уклало угоду з відповідачем, одержавшим  по ній кошти з метою отримання
неконтрольованих доходів без установлених законом  підстав та приховання  доходів від оподаткування.

Відповідач
вимоги заперечує пояснюючи тим, що ТОВ «Автотранс» на день укладення угоди як
юридична особа не існувала, тому не могла бути учасником  господарського зобов»язання, відсутні
підстави  стверджувати про  виникнення та існування між відповідачем та
ТОВ «Автотранс» господарських зобов»язань.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ :

Приватний
підприємець ОСОБА_1 зареєстрований виконавчим комітетом Конотопської міської
ради Сумської області  11.01.1999 р.
(номер запису  про включення відомостей
про фізичну особу-підприємця до ЄДР - 0001632), ідентифікаційний
НОМЕР_1, перебуває на податковому обліку з 18.01.1999 р. в Конотопській МДПІ.

ТОВ
«Автотранс» було зареєстроване Харківським міськвиконкомом 25.02.2002 року та
взято на податковий облік у ДПІ Червонозавідського району м. Харкова.  Згідно довідки  № 1867 Харківського обласного управління
статистики  дане товариство  було включене до Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України, ід. код
31800801. Дане підприємство  було
зареєстроване платником податку на додану вартість  відповідно до Свідоцтва № 29882297. Відповідно
до  Повідомлення  № 9710 від 05.11.2003 р. була скасована
державна реєстрація ТОВ «Автотранс». Підстава
скасування - заява власника. Дата анулювання свідоцтва  платника податку на додану вартість
05.11.2003 року.

Між
приватним підприємцем ОСОБА_1 та ТОВ «Автотранс» були укладені усні угоди на
поставку товарно-матеріальних цінностей
на загальну суму  9090 грн.,
на  виконання яких були видані наступні
документи:

-          податкова накладна № 39 від
01.03.2005 р. на загальну суму 9090 грн. (в тому числі ПДВ 1515 грн.);

-          накладна № 39 від 01.03.2005 року;

-             касовий чек

З
наведеного вище видно, що ТОВ «Автотранс» на момент виникнення зобов»язань,
тобто березень 2005 року, вже понад два роки, як виключене з Державного реєстру
підприємств та організацій України, на податковому обліку не знаходиться,  податків та зборів не сплачує.

Відповідно
статей  80, 91 Цивільного Кодексу України
юридичною особою є організація, створена і зареєстрована  у встановленому законом порядку. Юридична
особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем
і відповідачем у суді.

Цивільна
правоздатність  юридичної особи виникає з
моменту  її створення і припиняється з
дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно
до ч. 1 ст. 202;  ч. 2 ст. 203 Цивільного
кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та обов»язків. Особа, яка  вчиняє правочин, повинна мати необхідний
обсяг  цивільної дієздатності.

Згідно
ст. 215 Цивільного Кодексу підставою недійсності правочину є  недодержання в момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені, закрема частиною другою ст. 203 Цивільного  Кодексу.

Відповідно
до ст. 173 Господарського Кодексу України господарським визнається
зобов»язання, що виникає між  суб»єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в
силу якого один суб»єкт (зобов»язана сторона, у тому числі боржник)
зобов»язаний  вчинити певну дію
господарського  чи управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб»єкта
(виконати  роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію тощо),
або утриматися від певних дій, а інший суб»єкт  (управнена сторона, у тому числі кредитор)  має право вимагати від зобов»язаної
сторони  виконання її обов»язку.

Статтею
174 Господарського Кодексу  визначено, що
господарські зобов»язання можуть виникати, зокрема,  з господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які
йому  не суперечать.

Господарське
зобов»язання, що не  відповідає вимогам
закону,  або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладена  учасниками господарських відносин з
порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної
правосуб»єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або  відповідного органу державної влади  визнано судом недійсним повністю або в
частині (ст. 207 Господарського Кодексу).

З
матеріалів справи вбачається, що фактично на день укладення зобов»язань по
усному правочину між відповідачем  та ТОВ
«Автотранс», останній не мав  ознак
юридичної особи, тобто ТОВ «Автотранс» не мало цивільної правоздатності,
господарської компетенції для вчинення усного правочину, що оспорюється
позивачем.

Господарський
суд дійшов висновку, що матеріалами
справи підтверджується факт того,
що з боку ТОВ «Автотранс»  при
укладенні оспорюваного договору,  мав
місце намір уникнути оподаткування  по
проведеній господарській операції, оскільки на момент укладення угоди він вже
порушував вимоги чинного  законодавства.

Беручи
до уваги вказані обставини, господарське зобов»язання, що було  вчинене на підставі угоди в усній формі по
податковій накладній № 39 від 01.03.2005 року на загальну суму 9090 грн.
визнається недійсною відповідно до ст. 207 Господарського Кодексу України.

Разом
з тим,  суд вважає,  що у відповідача при укладенні усного  правочину відсутні наміри, які завідомо
суперечать  інтересам держави, а
позивачем не доведене документально протилежне,
також контрагента відповідача не існує, тому вимоги позивача в частині  застосування
наслідків визнання господарського
зобов»язання недійсним не підлягають задоволенню.

На
підставі викладеного, керуючись  ст.ст.
158-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Визнати недійсним з моменту  укладення правочин на підставі податкової
накладної № 39 від 01.03.2005 року  на
загальну суму 9090 грн.,  укладеного в
усній формі  між приватним
підприємцем  ОСОБА_1(АДРЕСА_1, ід. код
НОМЕР_1) та  товариством з обмеженою
відповідальністю «Автотранс» (м. Харків, ід. код  31800801), внаслідок якої виникли
господарські зобов»язання.

3.          В частині позовних вимог про
застосування наслідків визнання господарського зобов»язання недійсним -
відмовити.

4.         Порядок і строки апеляційного
оскарження встановлені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України,
відповідно до якого, зокрема, заява про апеляційне оскарження постанови  суду першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

5.
Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України
постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
встановленого цим Кодексом,  якщо таку
заяву не було подано. В разі подання
апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано,  набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.