ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2007 р.
№ 2/212

Вищий господарський суд України у складі  колегії суддів:

Козир Т.П. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Подоляк О.А.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу                                                   Хустської міської ради

на постанову           Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2007р.

у справі                                                  № 2/212

господарського суду                              Закарпатської області

за позовом                                                  Хустської районної спілки споживчих

товариств

до                                                             Хустської міської ради

про          визнання права власності

за участю представників:

позивача –          Штеця В.І.

відповідача -                                         Джанди М.М.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2006 року Хустська районна спілка споживчих товариств  звернулась до господарського суду Закарпатської області з позовом до Хустської міської ради про визнання права власності на булочний цех, який є складовою частиною хлібопекарні хлібокомбінату Хустського РайССТ, розташований у м. Хуст по вул. Короткій, 17.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 30.10.2006 року (суддя Ремецькі О.Ф.) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2007 року (судді: Марко Р., Бойко С., Бонк Т.) рішення першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Визнано право власності на булочний цех, що є складовою хлібопекарні хлібокомбінату Хустської районної спілки споживчих товариств, за останньою.

В касаційній скарзі Хустська міська рада просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2007 року у даній справі, а рішення господарського суду Закарпатської області від 30.10.2006 року залишити без змін. В обгрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.103, ч.1 ст.104, ч.2 ст.105 ГПК України  апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення місцевого господарського суду  повністю або частково і прийняти нове рішення. Підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з’ясування обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Апеляційний господарський суд у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, у постанові  повинен зазначити доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, оскаржувана постанова апеляційного господарського суду  зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, суди першої та апеляційної інстанції встановили, що відповідно до рішення виконавчого комітету Хустської міської ради депутатів трудящих від 31.05.1976 року №197 будівлю, розташовану у м. Хуст по вул. Короткій, 17, за клопотанням підприємства споживчої кооперації –Хустського хлібокомбінату передано з балансу Хустського ЖЕК на баланс Хустської районної спілки споживчих товариств для проведення реконструкції булочного цеху.

Постановою правління Хустської районної спілки споживчих товариств №287 від 16.12.1976 року затверджено проектно-кошторисну документацію на реконструкцію хлібопекарні в м. Хуст, а розпорядженням правління Закарпатської облспоживспілки від 16.04.1979 року затверджено акт прийому в експлуатацію хлібопекарні, вартість основних фондів якої складає 67,3 тис. руб. Постановою правління районної спілки споживчих товариств №261 від 25.09.1978 року даний об»єкт введено в експлуатацію, фінансування якого здійснено за рахунок короткотермінового кредиту Держбанку та за рахунок фонду розвитку виробництва, фонду фінансування капіталовкладень Хустської районної спілки споживчих товариств.

Рішенням виконкому Хустської міської ради від 25.03.2005 року №220 «Про відмову в оформленні права власності на об»єкт нерухомості по вул.Короткій,17 в м. Хуст»Хустській районній спілці споживчих товариств, як правонаступнику ліквідованого Хустського хлібокомбінату, відмовлено в оформленні права власності на даний об»єкт у зв»язку з відсутністю рішення Хустської міської ради, як власника майна, про передачу цього об»єкту у власність позивача.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 12.08.2005 року у справі №3/64 відмовлено в задоволенні позову Хустської районної спілки споживчих товариств до Виконавчого комітету Хустської міської ради про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Хустської міської ради №220 від 25.03.2005 року «Про відмову Хустській райспоживспілці в оформленні права власності на об»єкт нерухомості по вул. Короткій, 17 у м. Хуст».

Хустська районна спілка споживчих товариств, вважаючи, що спірний об»єкт їй передано не на баланс, а у власність, внаслідок чого нею проведено реконструкцію об»єкту, звернулась до суду з позовом про визнання права власності на булочний цех.

Задовольняючи позовні вимоги суд апеляційної інстанції виходив з того, що безоплатна передача булочного цеху від Хустського ЖЕК до Хустської районної спілки споживчих товариств свідчить про наявність у останньої права власності на нього. Так, апеляційний суд вказав, що зміна форми власності на будівлю булочного цеху з державної на кооперативну відповідала чинному на час передачі будівлі законодавству, зокрема, ст. 91 ЦК УРСР та пп. «є»п. 5, пп. 6, 9 Постанови Ради Міністрів Української РСР №285 від 28.04.1980 року «Про порядок передачі підприємств, об»єднань, організацій, установ, будинків та споруд», прийнятої на виконання Постанови Ради Міністрів СРСР від 16.10.1979 року.

Рішення про задоволення позовних вимог апеляційною інстанціє прийнято також з огляду на факт проведення позивачем за власні кошти реконструкції, а також враховуючи факт наявності у нього державного акту на право постійного користування земельною ділянкою за вказаною адресою, що є підставою для оформлення права власності на об»єкти нерухомого майна.

Однак, такий висновок суду апеляційної інстанції є суперечливим та не грунтується на вимогах закону.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Позивач при розгляді справи не довів, відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, зокрема набуття права власності на будівлю, розташовану у м. Хуст по вул. Короткій, 17, у встановленому порядку.

Згідно чч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживчу кооперацію»власністю  споживчих  товариств  є  засоби   виробництва, вироблена продукція та інше майно, що належать їм і необхідні  для здійснення статутних завдань. Споживчим товариствам та їх  спілкам можуть  належати  будинки,  споруди, устаткування, транспортні засоби, машини, товари, кошти та інше майно відповідно до цілей їх діяльності. Власність споживчих товариств  утворюється  з  внесків  їх членів, прибутків, одержуваних від реалізації товарів,  продукції, послуг, цінних паперів та іншої діяльності, не забороненої  чинним законодавством.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком апеляційної інстанції про надання можливості (на час передачі спірного об»єкту) міністерствам, державним комітетам і відомствам УРСР, виконавчим комітетам обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів безоплатно передавати кооперативним організаціям будинки і споруди.

Проте, матеріали даної справи, зокрема, рішення виконавчого комітету Хустської міської ради депутатів трудящих від 31.05.1976 року №197, свідчать про передачу спірного об»єкту не у власність, а лише на баланс позивача. Перехід права власності здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Крім того, факт визнання права власності вказаного об»єкту за Хустською районною спілкою споживчих товариств був предметом дослідження при розгляді справи господарського суду Закарпатської області №3/64 між тими ж сторонами, рішенням якої позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Хустської міської ради від 25.03.2005 року «Про відмову Хустській райспоживспілці в оформленні права власності на об»єкт нерухомості по вул. Короткій, 17 у м. Хуст».

Згідно частини 2 статті 35 ГПК України факти,   встановлені  рішенням  господарського  суду  (іншого органу,  який  вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи,  не  доводяться  знову  при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд апеляційної інстанції цих вимог закону не врахував.

Водночас, матеріали справи свідчать про те, що суд першої інстанції в порядку ст.ст.43,47,43 ГПК України врахував наведене: всебічно, повно і об’єктивно розглянув у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування  своїх вимог і заперечень докази та керуючись законом, дійшов вірного висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, прийняв рішення, яке відповідає положенням ст.84 ГПК України та  вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України  від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

При цьому місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, правильно вказав на недоведення позивачем факту передачі йому вказаного об»єкту у власність, оскільки наявне у справі Рішення виконавчого комітету Хустської міської ради депутатів трудящих від 31.05.1976 року №197 свідчить лише про передачу спірного майна на баланс хлібокомбінату Хустської районної спілки споживчих товариств. Передача об»єкту державної (комунальної) власності на баланс іншого підприємства не позбавляє це майно статусу державного (комунального). Крім того, господарський суд Закарпатської області, приймаючи рішення у справі №3/64 від 12.08.2005 року, не встановив наявності доказів для набуття Хустською районною спілкою споживчих товариств права власності на спірну будівлю. Доводи позивача про наявність у нього права власності на спірний об»єкт у зв»язку з проведеною реконструкцією, суд першої інстанції обгрунтовано визнав безпідставними, оскільки даний факт не може слугувати беззаперечним доказом зміни форми власності будівлі при передачі її на баланс, як основного засобу.

Дані висновки суду відповідають вимогам закону, встановленим судом обставинам та ґрунтуються на матеріалах справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про не доведення позивачем наявності у нього права власності, що спростовує позицію суду апеляційної інстанції про законний перехід права власності на спірний об»єкт до позивача.

Відповідно до вимог ст. 11110 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що при винесені постанови у даній справі, суд апеляційної інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованого судового акту.

Відтак, постанова Львівського апеляційного господарського суду  від 30.07.2007 року у справі № 2/212 підлягає скасуванню, а законне та обгрунтоване рішення господарського суду Закарпатської області від 30.10.2006 року у даній справі слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Хустської міської ради  задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 30.07.2007р. у справі № 2/212 скасувати.

Рішення господарського суду Закарпатської області від 30.10.2006 року у справі №2/212 залишити без змін.

Головуючий суддя
Т.П.Козир

Судді

Н.І.Мележик

О.А.Подоляк