КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

19.04.07 р.                                                                                                    № 255/2б-06/11

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий

Судді

При секретарі судового засідання –Швидаку С.І.

За участю представників сторін:

Ліквідатор: не з’явився;

від уповноважених співвласниками майна колишньої спілки селян «Перемога»: не з’явились;

від ПОП «Перемога»: не з’явились;

від АТ «Індустріально-експортний банк»в особі філії «Київська міська дирекція»: Самойлова М.Л. –представник за дов. № 3803 від 10.10.06 р.;

від ПФУ: Ліщенко О.Д. –представник за дов. № 18/06 від 04.01.07 р.;

від Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності: не з’явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк»в особі філії «Київська міська дирекція», м. Київ,  на ухвалу господарського суду Київської області від 15.12.2006 року

по справі № 255/2б-2006/11 (суддя Мальована Л.Я.)

за заявою         уповноважених співвласниками майна колишньої спілки селян

«Перемога»Борщенка Олександра Трохимовича та Борщенко Ольги

Трохимівни, с. Ожегівка, Володарський район, Київська область

до                      приватно-орендного підприємства «Перемога», с. Ожегівка,

Володарський р-н, Київська область

про                    банкрутство

в с т а н о в и в:

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.08.2006 року за заявою уповноважених співвласниками майна колишньої спілки селян «Перемога»Борщенка Олександра Трохимовича та Борщенко Ольги Трохимівни, с. Ожегівка порушено провадження у справі про банкрутство приватно-орендного підприємства «Перемога», с. Ожегівка.

Ухвалою підготовчого засідання від 08.09.2006 року визнано кредитором уповноважених співвласників майна колишньої спілки селян «Перемога», призначено арбітражного керуючого Золотоверх О.М. розпорядником майна.

15.12.2006 року місцевий суд ухвалою заяву кредитора акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк»в особі філії «Київська міська дирекція», м. Київ про визнання кредитором з грошовими вимогами до боржника задовольнив частково та визнав кредитором  на суму 132 600,00 грн., в решті вимог відхилив.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою господарського суду першої інстанції кредитор акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк»в особі філії «Київська міська дирекція», м. Київ (далі-Банк) звернулося до Київського міжобласного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить змінити ухвалу від 15.12.2006 року та визнати останнього кредитором з грошовими вимогами в сумі 532 600,00 грн.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 06.02.2007 року апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 01.03.2007 року.

Володарський районний центр зайнятості звернувся до апеляційної інстанції з клопотанням про розгляд справи за його відсутністю, яке судом задоволено

Боржник в судове засідання, яке відбулось 01.03.2007 року, не з’явився, однак направив телеграму в якій просив розгляд справи відкласти, оскільки він не може прибути у судове засідання у зв’язку із хворобою.

Також у судовому засіданні, при обговоренні обставин справи, виникла необхідність витребувати додаткові докази у банківської установи.

За таких обставин,  розгляд даної справи, відповідно до ст. 77 ГПК України, було відкладено на 22.03.2007 року.

Також справу було відкладено ухвалами суду апеляційної інстанції від 22.03.2007 року та 05.04.2007 року на 19.04.2007 року, у зв’язку із неможливістю,  у встановлені строки, надання сторонами витребуваних судом додаткових документів.

Розпорядженням заступника голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 19.04.2007 року розгляд даної справи здійснюється у складі колегії суддів: головуючого судді – Яковлєва М.Л.; суддів –Міщенка П.К. та Разіної Т.І.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального  законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а ухвалу господарського суду Київської області від 15.12.2007 року по справі № 255/2б-06/11 змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” (далі-Закон) провадження у справах про банкрутство регулюється названим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

При цьому, названий Закон слід розглядати як законодавчий акт, що містить спеціальні норми, які мають пріоритет по відношенню до норм загальних щодо регулювання порядку провадження у справах про банкрутство.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно ст. 14 Закону про банкрутство, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов’язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Відповідно ч. 3 вказаної вище норми, боржник разом з розпорядником майна за наслідками розгляду зазначених вимог повністю або частково визнає їх або відхиляє, з обґрунтуванням підстав відхилення, про що розпорядник майна повідомляє письмово заявників і господарський суд.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк звернувся до господарського суду першої інстанції із заявою про визнання його кредиторських вимог, відповідно кредитного договору № 179-ю від 14.04.2005 року на суму 132 000 грн., з метою забезпечення виконання зобов’язання  було укладено договір застави від 13.05.2005 року № 740 та кредитного договору від 20.02.2006 року № 38-ю на суму 400 000 грн., з метою забезпечення виконання зобов’язань  було укладено договори застави № 350, № 351, № 352.

Як встановлено апеляційним судом та вбачається із реєстру вимог кредиторів ( т. 2 а.с. 264-268), який складено за наслідками розгляду кредиторських вимог розпорядником майна та арбітражним керуючим, як того вимагає п. 3 ст. 14 Закону про банкрутство, вимоги банку визнано у повному обсязі на загальну суму 532 000 грн., які підлягають задоволенню у першу чергу.

Також  у матеріалах справи міститься іще один реєстр кредиторських вимог ( т. 2 а.с. 320-323), із якого вбачається, що визнані боржником вимоги Банку складають лише 132 000 грн., які підлягають задоволенню у першу чергу.

Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, відхиляючи частково вимоги Банку, судом взято до уваги докази ініціюючого кредитора подані у судовому засіданні, а саме, виконавчий напис від 09.06.2006 року на суму 411 624, 64 грн., акт опису й арешту майна від 17.06.2006 року та 09.06.2006 року та постанову ДВС у м. Б.Церква про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2006 року, яким на думку суду першої інстанції підтверджується, що кредитор –Банк за рахунок заставленого майна боржника погасив борг у сумі 411 654, 64 грн. по кредитному договору № 38-ю, тому місцевий господарський суд вважає, що вимоги в цій частині відхиляються повністю.

Однак колегією суддів при вивченні матеріалів справи та при огляді вищезазначених документів, які знаходяться у т.2 а.с. 103-108, встановлено наступне.

Як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2006 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1775 від 09.06.2006 року закінчити та зняти арешт з описаного майна.

У якості підстав для закінчення виконавчого провадження державним виконавцем зазначено не погашення боргу, як помилково зазначає суд першої інстанції, а відмова стягувача, тобто Банку від подальшого примусового стягнення боргу по кредитному договору від 20.02.2006 року № 38-ю на суму 400 000 грн. , згідно його листа № 23 від 31.07.2006 року, що не суперечить вимогам діючого законодавства та не виключає можливості звернення останнього до боржника у справі про банкрутство.

Ст. 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а відповідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Проаналізувавши наявні у справі документи колегія суддів звернула увагу на акти опису і арешту майна складені 09.06.2006 року та 17.06.2006 року, відповідно яких було описано та арештовано майно боржника, а саме,бички в кількості 64 голови всього 9 126 кг. та корови в кількості 60 голови. ( т. 2 а.с. 105-108)

При цьому, описане та арештоване майно прийняв на відповідальне зберігання керуючий відділенням Банку Остапець Ігор Анатолійович.

Також у судовому засіданні сторонами було зазначено, що грошові вимоги банку було частково задоволено, однак щоб вирішити спір та зважаючи на наведені акти опису і арешту майна, апеляційним судом було зобов’язано Банк подати  матеріали кредитної справи та виписки з руху коштів боржника а також зобов’язано Банк та боржника надати апеляційній інстанції акт звірки взаємних розрахунків.

Проаналізувавши зазначені вище докази, зокрема, акт звірки розрахунків від 17.04.2007 року наданий сторонами, апеляційним судом встановлено, що сторони вважають, що вимоги Банку до боржника по кредитному договору № 38-ю від 20.02.2006 року складають 220 606 грн.

На думку колегії суддів, зазначені вимоги підлягають задоволенню у першу чергу, оскільки забезпечені заставою.

Отже, у апеляційного суду відсутні підстави для повного задоволення апеляційної скарги, оскільки при зверненні до Київського міжобласного апеляційного господарського суду Банк вимагав задовольнити його кредиторські вимоги на суму 532 600 грн.

У ході апеляційного розгляду судом встановлено, що грошові вимоги банківської установи підлягають задоволенню у наступних розмірах: 132 600 грн. + 220 606 грн. = 353 206 грн., із яких 132 600 грн., відповідно до договору № 179-ю від 14.04.2005 року та 220 606 грн., відповідно до договору від 20.02.2006 року № 38-ю.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки викладені в ухвалі господарського суду Київської області від 15.12.2006 року у справі № 255/2б-06/11 не в повній мірі відповідають обставинам справи, отже оскаржувана ухвала підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 99, 101-106 ГПК України, Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, Київський міжобласний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк»в особі філії «Київська міська дирекція», на ухвалу господарського суду Київської області від 15.12.2006 року у справі № 255/2б-06/11 –задовольнити частково.

2.          Ухвалу господарського суду Київської області від 15.12.2006 року у справі № 255/2б-06/11 про визнання кредиторських вимог акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк»в особі філії «Київська міська дирекція», м. Київ на суму 132 600 грн. –змінити.

3.          Викласти п. 2 резолютивної частини ухвали господарського суду Київської області від 15.12.2006 року про визнання кредиторських вимог акціонерного товариства «Індустріально-експортний банк»в особі філії «Київська міська дирекція», м. Київ у справі № 255/2б-06/11 в наступній редакції: Визнати кредитором акціонерне товариство «Індустріально-експортний банк»в особі філії «Київська міська дирекція», м. Київ з грошовими вимогами до боржника в розмірі 353 206 грн.

4.          В іншій частині ухвалу залишити без змін  а апеляційну скаргу без задоволення.

5.  Матеріали справи № 255/2б-06/11 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий

Судді