ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  34/544

29.11.07

За позовом
Спільного українсько-американського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агродон»

до
Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»

про
стягнення  35 370,20 грн.

Суддя
Сташків Р.Б.

Представники:

від позивача –
Гончаров Д.О. (довіреність № 645 від 10.01.2007);
Іванов О.В. (довіреність № 124 від 19.11.2007);

від відповідача –
Гребелюк Л.М. (довіреність № 16/44-07 від 07.06.2007);

У судовому засіданні за згодою сторін було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

СУТЬ СПОРУ:

Спільне українсько-американське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агродон»(далі –Позивач) звернулося до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Украгролізинг»(далі –Відповідач) про  стягнення 35 370,20 грн. заборгованості за договором № 29/2004 від 05.07.2004, укладеного між Позивачем та Відповідачем, (далі –Договір).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Позивач за Договором передав Відповідачу сільськогосподарську техніку на суму 35 370,20 грн., а Відповідач порушив умови пункту 1 Договору, пункту 3. частини 2 пункту 5, пункту 9 Порядку зарахування у 2004 році коштів, що надійдуть до державного бюджету у рахунок погашення заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва, переданої сільськогосптоваровиробникам та іншим суб’єктам господарювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 № 362 (далі –Порядок) та не зарахував ціну техніки в рахунок зменшення заборгованості Відповідача.

Відповідач позов не визнав, свої заперечення мотивував тим, що у Позивача не має підстав стягувати з Відповідача 35 370,20 грн. боргу, так як це не передбачено умовами Договору та Порядком.

У судовому засіданні 20.11.2007 оголошувалась перерва до 29.11.2007.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, –

ВСТАНОВИВ:

24.03.2004 постановою Кабінету Міністрів України № 362 було затверджено Порядок, у пункті 1 якого зазначено, що цей Порядок визначає механізм зарахування у 2004 році коштів, що надійдуть до державного бюджет) у рахунок погашення заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії (далі –кредити) і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва (далі –техніка) переданої сільгосптоваровиробникам та іншим суб'єктам господарювання (далі –позичальники), а також механізм проведення у 2004 році розрахунків за кредитами у разі, коли позичальники не в змозі погасите заборгованість за ними коштами.

Відповідно до пункту 3 Порядку виручені від реалізації сільськогосподарської продукції та іншого ліквідного майна кошти, а також кошти, що сплачуються позичальниками у разі повернення ними кредитів у грошовій формі, зараховуються на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства за балансовим рахунком 3123 («Рахунок для зарахування до спеціального фонду державного бюджету повернення бюджетних кредитів») Плану рахунків бухгалтерського обліку виконання державного та місцевих бюджетів і відображаються в звітності про виконання державного бюджету за розділом «Кредитування»як повернення кредитів до державного бюджету за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2806050 «Кошти, що надійдуть в рахунок погашення заборгованості за кредитами, залученими державою або під державні гарантії і наданими для закупівлі сільськогосподарської техніки іноземного виробництва, переданої сільгосптоваровиробникам та іншим суб'єктам господарювання»(КВК 280, КФК 0421, ККБ 4122).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що техніка, передана згідно з цим Порядком позичальниками у рахунок погашення заборгованості за кредитами, зберігається Відповідачем і обліковується на його балансі до передачі в установленому порядку у фінансовий лізинг. Після укладення договорів фінансового лізингу та оформлення актів приймання-передачі техніки Відповідач передає Мінфіну, Мінагрополітики, ВАТ «Укрексімбанк»та Державному казначейству копії цих документів для відображення розрахунків, пов'язаних з погашенням заборгованості.

Операції здійснені згідно з цим Порядком, відображаються в обліку отримувачів кредитів та Відповідача у встановленому порядку (пункт 9 Порядку).

09.06.2004 Відповідач листом № 09/965 повідомив Позивача про те, що станом на 01.06.2004 від Позивача надійшло 30 000 грн., що складає 1,44% його заборгованості. Крім того, Відповідач запропонував Позивачу в рахунок погашення боргу передати йому Техніку.

05.07.2004 на виконання Порядку між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір, відповідно до пункту 1 якого Позивач підтверджує заборгованість згідно договору № 8 від 26.04.1996, в рахунок зменшення якої передає Відповідачу у державну власність сільськогосподарську техніку іноземного виробництва, придбану за рахунок кредитів (далі –Техніку) згідно акту приймання-передачі, товарних та податкових накладних, а відповідач приймає Техніку з метою зарахування її ціни в рахунок зменшення заборгованості Позивача за вищезазначеним договором та подальшої передачі її у фінансовий лізинг.

Відповідно до пункту 2 Договору Техніка передається Відповідачу у тижневий строк з моменту укладення Договору.

Правовідносини, не врегульовані Договором, регулюються  законодавством, а зміни/доповнення до Договору Сторони вносять письмово (пункт 5 Договору).

06.07.2004 відповідно до акта приймання-передачі Позивач передав Відповідачу техніку на суму 35 370,20 грн.

27.04.2006 Позивач звернувся до відповідача з листом, з проханням провести організацію заліку його заборгованості за рахунок переданої Позивачем техніки.

05.07.2006 Позивач направив відповідачу претензію № 522.

Відповідач залишив вказану претензію без відповіді, а вимоги Позивача без задоволення.

11.08.2006 відповідно до акта прийому-передачі векселів Позивач передав Міністерству фінансів України 347 простих векселів, загальна номінальна сума яких складає 16 944 942,60 доларів США.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої  сторони (кредитора) певну дію (передати  майно, виконати  роботу,  надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи відповідно до Договору та Порядку Позивач передав Відповідачу в рахунок погашення заборгованості Техніку, а Відповідач прийняв Техніку та повинен був зарахувати вартість цієї Техніку в рахунок погашення заборгованості Позивача. Окрім вказаного зобов’язання Відповідач не мав перед Позивачем іншого зобов’язання, а саме щодо сплати Позивачу коштів, так як це не передбачено умовами Договору та Порядком.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна  особа  має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення;відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (частина 1 статті 20 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що Позивач обрав не вірний спосіб захисту, який був обраний ним на свій розсуд.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з Відповідача боргу є не законною та не обґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суми, які підлягають сплаті за витрати, пов’язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача (частина 5 статті 49 ГПК України).

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, статтею 675 ЦК України, статтями 268 ГК України, суд –

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денногс строку з дня його підписання.

Суддя
Сташків Р.Б.

Рішення підписано 04.12.2007