ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.
№ 3/26/07

Вищий господарський суд України у складі колегії  суддів :

головуючого
Овечкіна  В.Е.,

суддів
Чернова     Є.В.,

Цвігун В.Л.,

за   участю   представників:

позивача
- Полоз В.І., Лісніченко С.Б.,

відповідача
- Оплачко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну  скаргу

ВАТ "Юженергобуд"

на постанову
від 13.09.2007 Одеського апеляційного господарського суду

у справі
№3/26/07

за  позовом
ТОВ "Компанія МТД"

до
ВАТ "Юженергобуд"

про
стягнення заборгованості за виконані будівельно-монтажні роботи

В судовому засіданні оголошувалася перерва з 27 листопада по 4 грудня 2007 року

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 12.06.2007 (суддя Смородінова О.Г.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.09.2007 (судді: Туренко В.Б., Поліщук Л.В., Разюк Г.П.), позов задоволено частково –на підставі ч.2 ст.625 та ст.ст.837,838,853,854 ЦК України з відповідача на користь позивача стягнуто 2830205,84 грн. вартості виконаних останнім будівельно-монтажних робіт  та 3% річних у розмірі 21224,30 грн. У стягненні 7% штрафу в сумі 148162,92 грн. відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що виконання субпідрядником взятих на себе  зобов’язань підтверджено актами прийомки виконаних робіт, вартість яких засвідчена відповідними довідками форми КБ-3. Генпідрядником оплата за  виконані роботи здійснена частково, що підтверджено рахунками, платіжними дорученнями та складеним сторонами актом звірки розрахунків, за яким борг визнаний в сумі 2830205,84 грн. Відмова в позові в частині стягнення 7% штрафу обумовлена накладенням мораторію на задоволення вимог кредиторів відповідача, який на даний час знаходиться в процедурі банкрутства.

ВАТ "Юженергобуд" в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати повністю, прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судами ст.43 Господарського процесуального кодексу України та неправильне застосування  ст.ст.173,174 ГК України, ст.ст.509, 612,625 ЦК України та ч.4 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Зокрема, скаржник вважає, що фактично договір №01-06-2005/195-2005 від 06.06.2005 укладено на загальну суму 15866000 грн., що підтверджується договором та додатковими угодами до договору, а саме №201-2006 від 03.04.2006р. на суму 12315000 грн., №344-2006  від 03.07.2006р. на суму  23000 грн., №412-2006 від  02.08.2006р. на суму 428000 грн. та №459-2006 від 01.09.2006р. на суму 100000 грн. Судом встановлено, що загальна вартість виконаних підрядних робіт склала 61520360,60 грн. Договором передбачено виконання робіт на суму 15866000 грн. Таким чином, роботи на суму 45654360,60 грн., в тому числі на суму 2830208,45 грн., стягнення вартості яких є предметом позову, є позадоговірними зобов'язаннями. За період дії договору позивачу було перераховано 54671100 грн., в тому числі 15866000 грн. за договором. Тобто зобов'язання за договором відповідачем виконані в повному обсязі.

Судом не з'ясовані підстави виникнення зобов'язання на суму                         2830208,45 грн. (договір, лист, інше), об'єкт, по якому виконувались роботи, оплатними чи безоплатними є виконані роботи, строк розрахунків за виконані роботи. Позивачем не надано доказів того, що зобов'язання на вказану суму виникли саме з договору, на який він посилається і вважає підставою позову.

Окрім того, враховуючи, що положення ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню лише у разі прострочення боржником виконання грошового зобов'язання та вказана стаття визначає саме відповідальність за порушення грошового зобов'язання, то скаржник вважає, що нарахування трьох процентів річних є одним з заходів відповідальності за порушення зобов'язань (глава 52 вказаного Кодексу) та відноситься до інших санкцій за неналежне виконання грошових зобов'язань у розумінні ч.4 ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності їх юридичної оцінки судами попередніх інстанцій та заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані рішення та постанова –залишенню без змін з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про часткове задоволення позову апеляційний господарський суд виходив з того, що:

Факт виконання субпідрядником - ВАТ "Компанія МТД" в червні 2005р.-жовтні 2006р. будівельно-монтажних робіт по будівництву Ташликської ГАЕС, згідно договору №01-06-2005/195-2005 від 06.06.2005, укладеному з генеральним підрядником - ВАТ "Юженергобуд", підтверджено щомісячними довідками про вартість виконаних підрядних робіт та витратах за формою №КБ-3, підписаними обома сторонами. податковими накладними, виданими позивачем відповідачу, рахунками, щомісячними актами приймання виконаних робіт за формою №КБ-2в та додатками до них, підписаними позивачем і відповідачем; графіками виконаних робіт, актами робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом будівлі, споруди, приміщення; актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта –Ташликської  ГАЕС (а.с.72-168 том 1, а.с.15-19, 23-101, 129, 145-167 том 2, а.с.12-277 том 3, а.с.1-247 том 4). Згідно двостороннього акту звірки взаєморозрахунків від 02.02.2007р., заборгованість відповідача становить 2830205,84грн. (а.с.276 том 4).

Посилання ВАТ „Юженергобуд" на те, що роботи на зазначену суму виконані позивачем не на підставі договору № 01-06-2005/195-2005 від 6.06.2005р., с  неправомірним, так як  під час  вирішення  спору з'ясовано,  що  ніяких інших зобов’язань по будівництву будь-якого іншого об'єкту,  крім Ташликської   ГАЕС, у ТОВ "Компанія МТД" перед ВАТ "Юженергсбуд" в спірних  періодах не  було,  у довідках за формою №КБ-3 є посилання на зазначений  договір, а в актах приймання виконаних робіт за формою №КБ-2в, крім номера договору від 06.06.2005 є ще й посилання на договір, укладений між замовником та генпідрядником. В цих документах об'єктом будівництва вказано Ташликська ГАЕС.

Суд першої інстанції, проаналізувавши вищенаведені докази, положення ст.ст.837, 838, 853, 854 Цивільного кодексу України дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення боргу та 3% річних, а апеляційна інстанція  погодилася з такими доводами місцевого господарського суду на підставі ст.ст.509, 526, 625 Цивільного кодексу України.

Щодо заперечень відповідача стосовно неправомірності стягнення 3% річних у зв'язку із порушенням справи про банкрутство та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, а тому відповідно до ч.4 ст.12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" штрафні санкції не нараховуються і не застосовуються, то апеляційна інстанція зазначила, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, а тому три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань та в зв'язку з цим відносити до санкцій у розумінні ст.12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Така правова позиція викладена у Інформаційному листі Верховного Суду України від 15.07.2005 №3.2.-2005). Зазначене враховано судом першої інстанції при задоволенні вимог щодо стягнення  3% річних і при відмові у позові про стягнення 7% штрафу.

Колегія погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання  сторонами.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.1 ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно з ч.4 ст.879 ЦК України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Судами попередніх інстанцій з врахуванням вимог ст.ст.526,625,629,837,838,843,853,854,879 ЦК України та на підставі ретельної  правової оцінки умов укладеного між сторонами договору №01-06-2005/195-2005 від 06.06.2005 на виконання будівельно-монтажних робіт по будівництву Ташликської ГАЕС, додаткових угод до нього №201-2006 від 03.04.2006, №344-2006  від 03.07.2006, №412-2006 від 02.08.2006 та №459-2006 від 01.09.2006, наявних у справі актів прийняття виконаних підрядних робіт за липень-вересень 2006 року (форма №КБ-2в), підписаних представників сторін без зауважень, довідок про вартість виконаних підрядних робіт і витрат за червень 2005р.-жовтень 2006р. (форма №КБ-3), підписаних представників сторін без зауважень, платіжних доручень, рахунків, акта звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 01.02.2007р., податкових накладних, акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (Ташликської ГАЕС) від 22.12.2006, затвердженого наказом Мінпаливенерго України від 28.12.2006 №533, та інших доказів в їх сукупності з достовірністю встановлено, а відповідачем не спростовано факт заборгованості останнього в сумі 2830205,84 грн. за виконані позивачем (субпідрядником) будівельно-монтажні роботи та обумовлене цим правомірне нарахування субпідрядником 21224,30 грн. річних з простроченої суми боргу.

Як встановив суд, вищевказані акти прийняття виконаних підрядних робіт та довідки про вартість виконаних підрядних робіт і витрат містять чіткі посилання на укладений між сторонами договір будівельного підряду №01-06-2005/195-2005 від 06.06.2005,  ніяких  інших зобов'язань по будівництву будь-якого іншого об'єкту, крім Ташликської   ГАЕС, в спірний період  у  ТОВ   «Компанія МТД» та   ВАТ «Юженергобуд»не було, чим спростовуються бездоказові посилання скаржника на те, що спірна сума коштів виникла не з договору, а з позадоговірних зобов'язань.

Доводи відповідача щодо виконання ним в повному обсязі зобов'язань щодо оплати робіт на загальну суму 15866000 грн., визначену договором та додатковими угодами до нього, колегія визнає безпідставними з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що загальна вартість виконаних підрядних робіт за договором склала 61520360,60 грн., а залишок заборгованості - 2830205,84 грн. Позивачем були доведені фактичні обсяги виконаних робіт, підстави для їх оплати і залишок заборгованості.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. До того ж відповідно до частини третьої статті 173 Господарського кодексу України сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в   процесі   його виконання.

Сторони в договорі №01-06-2005/195-2005 погодили всі умови, які можуть виникнути під час виконання своїх зобов'язань, в тому числі і щодо договірної ціни.

Договірна ціна, порядок її формування і узгодження, визначені сторонами у розділі 3 договору №01-06-2005/195-2005. Так вартість будівельно-монтажних робіт, доручених до виконання субпідрядником визначили договірною ціною.

Розрахунок договірної ціни виконується на підставі обсягів запропонованих робіт у відповідності з проектно-кошторисною документацією.

Згідно з п.3.1 договору №01-06-2005/195-2005 від 06.06.2005 на 2005 рік сторони визначили тільки попередню (орієнтовну) вартість робіт - у сумі 3000000 грн.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що договірна ціна є динамічною,  формується субпідрядником і узгоджується генеральним підрядником у відповідності з розділом 3 ДБН Д.1.1-1-2000. Щомісячна, узгоджена з генеральним підрядником, вартість виконаних підрядних робіт на підставі актів виконаних робіт форми КБ-2в, розрахунків уточнення договірної ціни і довідки вартості виконаних робіт форми КБ-3 є фактичною договірною ціною будівництва поточного місяця. З урахуванням пункту 3.3 договору облік змінення вартості робіт поточного місяця відображається в відомостях уточнення договірної ціни або в актах КБ-2в з включенням в довідку КБ-3 наступного місяця.

Таким чином, наявні посилання скаржника на визначення договором та додатковими угодами до нього твердої (фіксованої) та незмінної ціни роботи у розмірі 15866000 грн. суперечать умовам договору №01-06-2005/195-2005 від 06.06.2005 та фактичним обставинам по справі.

У відповідності з пунктом 2.2.2 договору генпідрядник зобов'язався прийняти виконані субпідрядником роботи і здійснити оплату в порядку, передбаченому пунктами 5.1 і 5.7 договору.

До того ж статтею 853 ЦК України передбачено, що замовник, в нашому випадку генеральний підрядник, зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником (субпідрядником) відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно з п.5.4 договору №01-06-2005/195-2005 підставою для затримки остаточних розрахунків є викладена в 15-денний термін претензія генпідрядника по якості робіт.

Проте, з матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та  відповідачем не доведено направлення ним претензій чи заяв позивачу щодо відступів від умов договору або інших недоліків.

Касаційна інстанція вважає за необхідне додатково зазначити, що згідно з п.5.7 договору №01-06-2005/195-2005 остаточні розрахунки здійснюються в двохтижневий термін після виконання і прийняття всіх передбачених договором робіт і підписання актів Державною (робочою) комісією по прийняттю об'єкта в експлуатацію, затвердженого у встановленому порядку.

Як встановлено судами, акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (Ташликської ГАЕС) від 22.12.2006 був затверджений наказом Мінпаливенерго України від 28.12.2006 №533, однак, у вказаний договором термін відповідач (генпідрядник) не розрахувався з позивачем у повному обсязі, що є підставою для стягнення залишку заборгованості.

Водночас наявні посилання відповідача на недоведеність виникнення боргових зобовязань на спірну суму з договору будівельного підряду №01-06-2005/195-2005 від 06.06.2005 є по суті посиланнями на недоведеність обставин справи, однак, згідно імперативних вимог ч.2 ст.111 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі не допускаються посилання на недоведеність обставин справи.

Колегія також не може прийняти до уваги доводи скаржника щодо оцінки судами акта звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 01.02.2007р., як неналежного доказу, оскільки згідно імперативних вимог ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні та постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія враховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду постанов Вищого господарського суду України, прийнятих з порушенням вимог ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України (постанови ВСУ від 26.12.2006 у справі №13/99-06, від 11.09.2007 у справі №1/151-3079 та від 11.09.2007 у справі №18/439).

Що стосується тверджень відповідача про відсутність підстав для нарахування позивачем 3% річних на суму боргу, то такі твердження судами правомірно відхилено з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого  індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних  від  простроченої  суми,  якщо  інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначені відсотки не є штрафними санкціями (неустойка, штраф, пеня) в розумінні ч.1 ст.230 ГК України, оскільки мають іншу правову природу. Зобов’язання боржника щодо сплати таких відсотків річних врегульовано ст.536 та ч.2 ст.625 ЦК України. Зокрема, згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов’язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В зв’язку з наведеним суд апеляційної інстанції цілком обгрунтовано дійшов висновку про те, що сума нарахованих позивачем (кредитором) 3 відсотків річних за неправомірне користування коштами підлягає стягненню з боржника, оскільки не є штрафною санкцією, а, відтак, на зобов’язання щодо сплати цих відсотків не поширюється дія мораторію, запровадженого ухвалою від 31.03.2003 господарського суду Миколаївської області у справі №5/81 про банкрутство ВАТ “Юженергобуд”. Адже, у відповідності з ч.4 ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів  не нараховуються неустойки (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань.

Зазначеної правової позиції також дотримується Верховний Суд України  при здійсненні касаційного перегляду рішень у справах даної категорії (постанова ВСУ від 17.01.2006 у справі №11/690).

З врахуванням положень ст.ст.536, 625 ЦК України не заслуговують на увагу посилання скаржника на неправильне застосування апеляційним судом ч.4 ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”,  які грунтуються на помилковому баченні відповідачем відсотків за неправомірне користування коштами в якості штрафної санкції.

Зважаючи на вищенаведене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115, 1117, ст.ст.1119–11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.09.2007 у справі №3/26/07 залишити без змін, а касаційну скаргу ВАТ "Юженергобуд" –без задоволення.

Головуючий, суддя                                                                                                                В.Овечкін

Судді:                                                                                                                                          Є.Чернов

В.Цвігун