ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 вересня 2007 р.                                                                     Справа  № 2/168

Суддя господарського суду           О.Ф. Ремецькі

У справі за позовом   Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Ужгород

до   товариства з обмеженою відповідальністю „Полімер-Техніка”, смт. Воловець

про  стягнення суми 71576грн., в тому числі 69309грн. адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та 2267грн. пені,

Представники сторін:

від позивача – Шибаєв А.М. –представник за дорученням від 10.01.07р.

від відповідача – Дербаль М.М. –директор ТОВ

Суть спору :

В засіданні суду 10.09.2007 року судом в порядку вимог статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАС України) було оголошено перерву до 17.09.2007р. для надання сторонам можливості подати суду додаткові докази в обґрунтування своїх доводів та заперечень.

Представник позивача просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі по мотивах, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи. Зокрема, у підставу своїх доводів вказує на те, що у відповідності до вимог чинного законодавства станом на 2007 рік постанова Кабінету Міністрів України №314 втратила чинність у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року №70. Крім того, вимогами Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів”, зокрема, статтею 19, передбачено саме обов’язок підприємств, установ та організацій здійснювати працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць. Тобто, виконання підприємством нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою ст. 19 Закону вважається працевлаштування інвалідів, для яких це місце роботи є основним. Заперечує можливість відповідача посилатись на статтю 218 Господарського кодексу України, оскільки на думку позивача та з огляду на наявні у справі матеріали та вимоги чинного законодавства, відповідачем не вжито всіх можливих заходів до виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та у поданому суду письмовому поясненні вказує на те, що оскільки  відповідно  до ст. 18   Закону   України   "Про   основи  соціальної  захищеності інвалідів" та п. 10 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від  03.05.95  №314, обов'язок   працевлаштування   інвалідів  покладається  на  органи працевлаштування, а не на

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 17.09.2007 року по справі №2/168

підприємства, у нього відсутній обов’язок сплачувати штрафні санкції за невиконання нормативу робочих місць. Крім того, заперечує можливість посилання позивача на норми постанови КМУ від 31 січня 2007 р. N70 „Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", оскільки дана постанова не містить зворотної дії в часі і розповсюджуватись на період 2006 року, за який подано відповідну звітність, не може. В свою чергу, ним повністю доведено наявність підстав для звільнення від сплати штрафних санкцій, оскільки вжито всіх визначених законодавством, що діяло в той період, заходів до працевлаштування інвалідів.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення  представників сторін, суд встановив:

У відповідності до вимог ст.ст. 18 та 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів” (в редакції 23.02.2006р.) забезпечення  прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу,  в тому числі з умовою про виконання  роботи вдома,   здійснюється   шляхом  їх  безпосереднього  звернення  до підприємств,  установ,  організацій   чи   до   державної   служби зайнятості. Підприємства, установи,  організації,  фізичні   особи,   які використовують  найману працю,  зобов'язані виділяти та створювати робочі  місця  для  працевлаштування  інвалідів,  у   тому   числі спеціальні   робочі  місця,  створювати  для  них  умови  праці  з урахуванням індивідуальних програм  реабілітації  і  забезпечувати інші    соціально-економічні    гарантії,    передбачені    чинним законодавством,  надавати державній службі зайнятості  інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів,  і звітувати Фонду   соціального   захисту   інвалідів   про   зайнятість    та працевлаштування  інвалідів  у  порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

Для  підприємств,  установ,  організацій, у тому числі  підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних  осіб,  які  використовують найману працю, установлюється норматив  робочих  місць  для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох    відсотків    середньооблікової   чисельності   штатних працівників  облікового  складу  за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства,  організації  громадських   організацій   інвалідів, фізичні   особи,  які  використовують  найману  працю,  самостійно розраховують  кількість   робочих   місць   для   працевлаштування інвалідів  відповідно до нормативу,  встановленого частиною першою цієї  статті,  і  забезпечують  працевлаштування  інвалідів.   При розрахунках   кількість   робочих  місць  округлюється  до  цілого значення.

Підприємства, установи,    організації,    у    тому    числі підприємства,   організації   громадських  організацій  інвалідів, фізичні  особи,  які  використовують  найману  працю,   самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

З огляду на це, позивач за результатами поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік, з якого випливає, що відповідач вимогу Закону не виконав у повному обсязі, звернувся з відповідним позовом про стягнення з ТОВ „Полімер-Техніка” суми 71576грн., в тому числі 69309грн. адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та 2267грн. пені.

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 17.09.2007 року по справі №2/168

Аналізуючи доводи позивача та заперечення відповідача з приводу належного виконання вимог чинного законодавства у сфері здійснення заходів для працевлаштування інвалідів, суд констатує наступне.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України (далі –ГК України) учасники       господарських        відносин        несуть господарсько-правову  відповідальність  за  правопорушення у сфері господарювання    шляхом    застосування    до     правопорушників господарських  санкцій на підставах і в порядку,  передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В свою чергу статтею 218 ГК України визначено, що підставою  господарсько-правової відповідальності учасника господарських  відносин  є  вчинене  ним  правопорушення  у  сфері господарювання. В свою чергу учасник  господарських  відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання  чи  порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито  усіх   залежних   від   нього   заходів   для   недопущення господарського  правопорушення.  У  разі  якщо інше не передбачено законом  або  договором,  суб'єкт  господарювання   за   порушення господарського      зобов'язання     несе     господарсько-правову відповідальність,   якщо   не   доведе,   що   належне   виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто  надзвичайних  і  невідворотних  обставин  за   даних   умов здійснення   господарської   діяльності.   Не   вважаються  такими обставинами,   зокрема,   порушення   зобов'язань    контрагентами правопорушника,  відсутність  на  ринку  потрібних  для  виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання вимог закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні" відповідачем протягом 2006 року, за який подано позивачу відповідну звітність, вживались відповідні заходи, спрямовані на повідомлення відповідних установ про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів у звітах, що надані підприємством за формою 1-ПН та 3-ПН, тобто підприємство не було бездіяльним в цей період.

Згідно з п.  1 Положення  про  робоче місце  інваліда  і  про порядок працевлаштування інвалідів (далі - Положення),  затвердженого постановою Кабінету  Міністрів  України від  03.05.95  №314,  зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Кабінету  Міністрів  України  від  10.01.2002 №19, (яке діяло в період, за який відповідачем подано позивачу відповідну звітність та втратило чинність 31.01.2007р. з прийняттям постанови КМУ №70)  -  робоче місце інваліда - це  окреме  робоче  місце  або  ділянка виробничої площі  на  підприємстві  (об'єднанні),  в  установі  та організації,  незалежно  від форм власності та господарювання,  де створено необхідні умови для праці інваліда.

Робоче місце  інваліда  вважається   створеним,   якщо   воно відповідає  встановленим  вимогам  робочого  місця  для  інвалідів відповідної    нозології,    атестоване    спеціальною    комісією підприємства     за    участю    представників    МСЕК,    органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в   дію   шляхом   працевлаштування  на  ньому  інваліда  (п.  3). Підприємства розробляють заходи щодо створення робочих  місць  для інвалідів і включають їх до колективного договору (п. 5).

Таким чином, створеним робочим місцем є те, яке введено в дію шляхом працевлаштування інваліда.  В свою чергу, Закон  зобов'язує відповідача,  відповідно  до 4-х відсоткового нормативу,  забезпечити виконання даного нормативу шляхом працевлаштування інваліда.

Продовження постанови господарського суду Закарпатської області від 17.09.2007 року по справі №2/168

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вимоги   закону   виконав.   Згідно   зі  звітом  про зайнятість та працевлаштування інвалідів  за  2006  рік  (а.с.  3) передбачив  14  робочих  місця  для  штатних працівників інвалідів, створених відповідно до 4-відсоткового нормативу.  Із них фактично працювала 6 осіб.

Таким чином, обов'язок відповідача створити робочі місця для інвалідів протягом 2006 року з огляду на вимоги чинного законодавства, не супроводжується його обов'язком їх працевлаштувати.

Керуючись ст.ст. 2, 71, 105, 118, 122, 138, 143, 160, 162, 163, 181, 186, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

суд постановив:

1. В задоволенні адміністративного позову відмовити.

2. Постанова набирає законної сили з 09.10.2007р.

3. Заява на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а апеляційна скарга на постанову суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                 О.Ф. Ремецькі

Постанову підписано 28.09.2007р.