ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2007 р.
№ 23/427-42/72

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого:
Суддів:
Михайлюка М.В.,
Воліка І.М.,
Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазінвест"

на постанову
Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2007р.

у справі
№ 23/427-42/72 господарського суду м. Києва

за позовом
ТОВ "Укрнафтогазінвест"

до

третя особа
Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
Дочірнє підприємство "Західукргеологія" Національної акціонерної компанії "Надра України"

про
зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

позивача
не з’явились,

відповідача 1
відповідача 2
третьої особи
Самойленко К.В.,
Мельник В.В.,
не з’явились,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду м. Києва від 27.03.2007 р. у справі №23/427-42/72 (суддя: Паламар П.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2007 р. (судді: Андрієнко В.В., Малетич М.М., Студенець В.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив судові рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що господарськими судами неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні 24.10.2007 р. оголошувалась перерва до 21.11.2007 р.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Як встановив апеляційний  господарський суд, ТОВ "Укрнафтогазінвест" здійснює господарську діяльність з геологічного вивчення, у т. ч. дослідно-промислової розробки, Старо-Богородчанського газового родовища на підставі укладеного з третьою особою договору № 37 про спільну діяльність від 16.04.2004 р.

Обсяги видобутого в результаті спільної діяльності природного газу постачались позивачем як оператором спільної діяльності згідно укладених з ВАТ "Іскра" та ВАТ "Івано-Франківськцемент" договорами про постачання  природного газу, відповідно № 23/12-05 від 23.05.2005 р. та № 22/03-06 від 22.03.2006 р.

З метою забезпечення транспортування газу цим споживачам, 27.03.2006 р. позивач та відповідач 1 уклали угоду № 116-205 від 27.03.2006 р., якою визначено умови користування газотранспортною системою.

Протягом липня-вересня 2006 р. відповідач 1 припинив транспортування природного газу до споживачів позивача та проводив закачування видобутого внаслідок спільної діяльності природного газу в обсязі 5640,671 тис. м3 до підземних газових сховищ, що підтверджується поясненнями позивача та відповідача1, листом Об’єднаного диспетчерського управління ДК "Укртрансгаз" № 64-332/1 від 26.02.2007 р., звітом про фактичні обсяги природного газу, які надійшли в газотранспортну систему України, складеним позивачем.

Основні правові, економічні та організаційні засади діяльності нафтогазової галузі України визначено Законом України "Про нафту і газ", який регулює відносини, пов'язані з особливостями користування нафтогазоносними надрами, видобутком, транспортуванням, зберіганням та використанням нафти, газу та продуктів їх переробки. Статтею 6 цього Закону передбачено, що Верховна Рада України визначає основні напрями державної політики у нафтогазовій галузі та здійснює законодавче регулювання відносин у ній. Кабінет Міністрів України та інші уповноважені на це органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених законом, реалізують державну політику в нафтогазовій галузі та здійснюють управління нею.

Статтею 4 Закону України "Про державний бюджет на 2006 рік" було встановлено, що підприємства, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, а також господарські товариства, більш ніж 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких знаходиться у статутних фондах інших господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, здійснюють продаж природного газу власного видобутку для потреб населення (за винятком обсягів природного газу, що використовується газовидобувними підприємствами для забезпечення власних технологічних потреб, та обсягів природного газу, видобутих із родовищ Чорного та Азовського морів понад базовий рівень 2005 року) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п.п. 1, 5  п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 р. "Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом" (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2006 р. № 813), чинній на момент виникнення спору,  потреба в природному газі населення задовольняється - з ресурсів газу, видобутого (зокрема у процесі виконання договорів про спільну діяльність) підприємствами Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Національної акціонерної компанії "Надра України", відкритим акціонерним товариством "Укрнафта", іншими господарськими товариствами, частка держави в статутному фонді яких перевищує 50 відсотків акцій, а також господарськими товариствами, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутному фонді інших господарських товариств, іншими господарськими товариствами, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій, та з інших ресурсів природного газу Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Потреба в природному газі промислових споживачів та інших суб'єктів господарської діяльності - з ресурсів газу, зокрема, суб'єктів господарювання, що видобувають газ за договорами про спільну діяльність та отримують його відповідно до угод про розподіл продукції, крім обсягів природного газу, право власності на які на підставі зазначених угод набуваються газодобувними підприємствами Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Національної акціонерної компанії "Надра України", відкритого акціонерного товариства "Укрнафта", інших газодобувних підприємств, частка держави в статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, та інших підприємств, частка держави у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, а також господарських товариств, більш як 50 відсотків акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, акціонером яких є держава і володіє в них контрольним пакетом акцій.

Виходячи з наведених положень чинного законодавства, використання природного газу, видобутого позивачем та третьою особою як учасниками договору про спільну діяльність, передбачено здійснювати для потреб населення, а також для забезпечення власних технологічних та інших потреб.

Крім того, за умови укладення угоди про розподіл продукції, обсяги газу належні за вказаною угодою позивачу, можуть бути використані для потреб промислових споживачів та інших суб’єктів господарської діяльності.

Порядок розподілу продукції за договором про спільну діяльність між позивачем та третьою особою встановлений п. 7.8 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 07.02.2005 р., зокрема, кожний учасник має право отримати в натурі видобуті корисні копалини в межах пропорції, визначеної п. 7.6 договору, заявивши про це не пізніше 25 числа місяця, що передує місяцю отримання корисних копалин, до виконавчої дирекції спільної діяльності, яка протягом двох днів приймає відповідне рішення. Про кожне отримання корисних копалин виконавча дирекція складає акт, в якому визначає загальну кількість та вартість корисних копалин, отриманих учасником.

Позивач не надав суду доказів того, що протягом заявленого періоду органом управління спільної діяльності у встановленому порядку приймалося рішення про розподіл продукції, а також, що заявлені у спірний період ресурси газу для промислових споживачів згідно з угодою про розподіл продукції належали позивачу.

Також заслуговує на увагу те, що договір про спільну діяльність № 37 від 16.04.2004 р., укладено між позивачем та ДП НАК "Надра України" "Західукргеологія", яке постановою Кабінету Міністрів України обмежено у реалізації права власності на видобутий природний газ.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає обґрунтованим висновок апеляційного господарського суду про те, що заявлені позивачем обсяги природного газу підлягали використанню для потреб населення. Відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вона є законною та обгрунтованою.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1117 Господарського  процесуального  кодексу  України  касаційна  інстанція  не має  права  встановлювати  або  вважати  доведеними  обставини, які не були  встановлені  у рішенні або  постанові  господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про  достовірність  того чи іншого доказу,  про перевагу  одних  доказів  над  іншими,  збирати  нові  докази  або додатково  перевіряти  докази.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.06.2007 року у справі № 23/427-42/72 залишити без змін.

Головуючий,  суддя                                                                  М. Михайлюк

Судді:                                                                                      І. Волік

Н. Дунаєвська