ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2007 р.
№ 42/395 (05-5-42/2975)

Вищий господарський  суд України у складі колегії суддів:

Кочерової Н. О., - головуючого,

Рибака В.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги
ДП “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

на постанову

Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 року

у справі господарського суду
м. Києва

за позовом
ВАТ “Донецькоблгаз”

до
ДП “Газ України” НАК “Нафтогаз України”

про
зобов’язання підписати акти прийому-передачі газу,

в судове засідання прибули  представники сторін:

позивача:
не з”явився,

відповідача:
Рак О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.03.2007 року було повернуто позовну заяву ВАТ “Донецькоблгаз” до ДП “Газ України” НАК “Нафтогаз України” про зобов’язання підписати акти прийому-передачі газу на підставі п.4 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України. Ухвала мотивована тим, що позивачем було заявлено три вимоги немайнового характеру (про зобов’язання підписати акти прийому-передачі газу), кожна з яких підлягає оплаті державним митом окремо, а позивачем сплачено лише 85,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 року ухвалу місцевого господарського суду від 06.03.2007 року скасовано справу передано на розгляд до господарського суду м. Києва.

Не погоджуючись з прийнятою постановою ДП “Газ України” НАК “Нафтогаз України” подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 року скасувати, ухвалу господарського суду м. Києва від 06.03.2007 року з даної справи залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом              неправильно застосовані норми процесуального права, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Доповідач: Черкащенко М.М.

Судова колегія, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Підстави повернення суддею позовної заяви передбачені ст.63 ГПК України, перелік яких є вичерпним. Пунктом 4 цієї статті встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

Повертаючи позовну заяву ВАТ “Донецькоблгаз”, місцевий господарський суд послався на те, що позивач повинен був сплати 255,00 грн. державного мита за подання позовної заяви, оскільки ВАТ “Донецькоблгаз” було заявлено три самостійні вимоги –зобов’язання підписати акт прийому-передачі газу за період жовтень-грудень 2006 року, кожна з яких повинна оплачуватись державним митом в розмірі 85,00 грн.

З таким висновком судова колегія не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України.

Згідно п. “б” ч. 2 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито” (в редакції Закону від 25.03.2005 року, що набрав законної сили 31.03.2005 року) із позовних заяв немайнового характеру, в тому числі із заяв про визнання недійсними повністю або частково актів ненормативного характеру; із заяв кредиторів про порушення справ про банкрутство, а також із заяв кредиторів, які звертаються з майновими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство сплачується 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем було подано позов про зобов’язання ДП “Газ України” НАК “Нафтогаз України” виконати зобов’язання за договором № 06/06-48 від 31.01.2006 року в натурі шляхом підписання актів приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2006 року.

Враховуючи наведене, а також те, що позовні вимоги ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачем зобов’язань до договору № 06/06-48 від 31.01.2006 року, а саме необґрунтована відмова останнього від підписання актів приймання-передачі газу за жовтень-грудень 2006 року, судова колегія погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що заявлений позов повинен оплачуватись державним митом в розмірі 5 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Оскільки, позивачем при поданні позовної заяви було додано платіжне доручення № 238 від 21.02.2007 року по сплату державного мита в розмірі 85,00 грн., судова колегія погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав у суду першої інстанції для повернення позовної заяви без розгляду на підставі п.4 ст. 63 ГПК України, а відповідно погоджується з висновком апеляційного суду про скасування незаконно винесеної ухвали з подальшим направленням справи для розгляду.

На підставі вищевикладеного, оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, а тому судова колегія не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.08.2007 року у справі № 05-5-42/2975 залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий, суддя                                                                     Н. Кочерова

Судді                                                                                              В. Рибак

М. Черкащенко