КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2007                                                                                           № 45/93

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Губенко Н.М.

суддів:             Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Цанга М.П. - представник, дов. №113/121 від 31.07.2007,

від відповідача - Косенко М.А. - гол. консультант, дов. № 264/6 від 04.06.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комплексу відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами

на рішення Господарського суду м.Києва від 26.03.2007

у справі № 45/93

за позовом                               Державне науково-виробниче підприємство "Аміус"

до                                                   Комплексу відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами

про                                                  стягнення 24120,00 грн.

На підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги у справі № 45/93 продовжено.

Згідно зі ст.ст. 77, 99 ГПК України 13.09.2007 та 25.09.2007 розгляд справи відкладався відповідно на 25.09.2007 та 02.10.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2007 у справі №45/93 позов задоволено повністю, з Державного підприємства Будинок відпочинок "Пуща-Водиця" на користь позивача підлягає стягненню 24 120 грн., 241,20 грн. витрат по оплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивовано тим, що позивачем роботи, передбачені умовами договору на створення (передання) науково-технічної продукції від 24.11.1998 № 084/26 та визначені в актах №№ 10, 11, 25, виконано, головний інженер відповідача їх отримав, проте керівництво відповідача ухиляється від підписання актів, що порушує вимоги п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України; згідно з нормами ч. 1 ст. 894, п. 3 ч. 1 ст. 898 ЦК України відповідач зобов’язаний був прийняти виконані позивачем роботи, в тому числі і шляхом підписання актів №№ 10, 11, 25; оскільки строк на підписання актів не встановлено, то враховуючи, що позивач звернувся до відповідача з листом від 28.11.2003 № 72 з вимогою про оформлення актів передання-прийняття робіт, відповідач зобов’язаний був виконати свій обов’язок по прийняттю робіт, в тому числі підписанню актів, до 05.12.2003; у встановлений в п. 2.5 договору строк відповідач свого обов’язку по оплаті виконаних робіт не виконав, чим порушив права позивача; як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 04.12.2006, тобто до спливу строку позовної давності.

Відповідач в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2007 у справі № 45/93 скасувати повністю з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник стверджує, що факт завізування актів головним інженером не означає прийняття виконаних робіт, оскільки відповідно до п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1764 "Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва" акти виконаних робіт №№ 10, 11, 25 повинен був підписати директор будинку відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами, а підпис повинен бути скріплений печаткою, отже розрахунки не проводились через те, що зазначені акти в установленому порядку не оформлені.

На думку заявника, суд неправомірно дійшов висновку щодо визначення строку по прийняттю робіт та підписанню актів, оскільки позивач звертався з вимогою про оформлення актів ще 21.06.2001 з листом № 030/26, крім того, термін дії договору сплив у грудні 2001 р. і саме з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, тому, як вважає заявник, судом необґрунтовано не взято до уваги посилання відповідача на сплив строку позовної давності.

Заявник посилається на порушення судом норм ст.ст. 4, 43, 83 ГПК України.

У письмовому поясненні від 01.10.2007 заявник стверджує, що за додатковою угодою № 3 від 26.12.2000, якою було продовжено термін дії договору до грудня 2001 р., перебіг позовної давності повинен починатися з грудня 2001р. та закінчуватись у грудні 2004р., тому на момент звернення з позовом до суду – 04.12.2006 строк позовної давності сплив.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, заперечуючи доводи скарги, зокрема посилається на те, що листом від 21.06.2001 за № 030/26 ним направлено відповідачеві схеми автоматики котлів №№ 1, 2 та акти передання-прийняття науково-технічної продукції (робіт, послуг) №№ 10, 11, 25 по додатковій угоді № 3 від 26.12.2000 до договору, що підтверджується підписом на вказаному листі головного інженера відповідача, яким також завізовані акти; позивач звернувся до відповідача з листом від 28.11.2003 № 72, у якому просив оформити вказані акти.

У письмовому повідомленні від 28.09.2007 позивач, зокрема зазначає, що акти, які складались на виконання договору в 1998-2000 р.р. спочатку візувалися головним інженером відповідача, а потім підписувались його керівництвом; позивач вважає, що дата 15.12.2003 є той термін, коли позивач дізнався про порушення його прав, тому позивач звернувся з позовом до суду 04.12.2006 до спливу строку позовної давності.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, письмові пояснення та повідомлення, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем пред’явлено позов до Будинку відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами Президента України з позовними вимогами про стягнення 24 120 грн. боргу за виконані роботи згідно з договором № 084/26 від 24.11.1998 та додатковими угодами до цього договору № 1 від 14.12.1999, № 2 від 06.06.2000, № 3 від 26.12.2000 на підставі ст. 193 ГК України, ст.ст. 16, 626, 629, 632 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором № 084/26 на створення (передання) науково-технічної продукції від 24.11.1998 Будинок відпочинку "Пуща-Водиця", за договором замовник, доручає, позивач, за договором виконавець, приймає на себе ремонтно-відновлювальні роботи по системах автоматичного управління та захисту котлів №№ 1, 2 на об’єкті "Дитячий садок".

До договору № 084/26 його сторонами укладені додаткові угоди № 1 від 14.12.1999, № 2 від 06.06.2000, № 3 від 26.12.2000, погоджені протокол про ціну на науково-технічну продукцію, календарний план робіт.

Згідно з п. 1.1 Положення про комплекс відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами, зареєстрованого 01.08.2006, номер запису 0008174, зазначений комплекс відпочинку є правонаступником будинку відпочинку "Пуща-Водиця" та будинку відпочинку "Межигір’я", реорганізованих шляхом злиття відповідно до розпорядження Керівника Державного управління справами від 24.03.2006 № 105.

Відповідно до ст. 25 ГПК України в разі вибуття однієї з сторін у спірному або встановленому рішенням господарського суду правовідношенні внаслідок реорганізації підприємства чи організації господарський суд здійснює заміну цієї сторони її правонаступником, вказуючи про це в рішенні або ухвалі.

На підставі викладеного апеляційний господарський суд здійснює заміну відповідача Будинок відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами на правонаступника – Комплекс відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами.

В позовній заяві позивачем вказано про те, що заборгованість у сумі 24 120 грн. виникла у зв’язку з несплатою відповідачем за виконані позивачем роботи за додатковою угодою № 3 від 26.12.2000 згідно з актами передання-прийняття робіт №№ 10, 11, 25.

Відповідно до п. 5.1 договору № 084/26 строк дії договору встановлено з грудня 1998 р. по березень 1999 р., додатковою угодою № 1 строк дії договору продовжено по грудень 2000 р., а додатковою угодою № 3 строк дії договору продовжено по грудень 2001 р.

В п. 2.5 договору № 084/26 сторони передбачили умову про те, що після підписання акту передання-прийняття науково-технічної продукції замовник зобов’язаний у 10-ти денний строк здійснити оплату виконаної роботи.

В додатковій угоді № 3 сторонами погоджено редакцію календарного плану робіт та строк здачі робіт за договором – червень 2001 р.

Позивачем з листом № 030/26 від 21.06.2001 направлено відповідачу схеми автоматики котлоагрегатів №№ 1, 2 котельні "Дитячий садок", виконані відповідно до додаткової угоди № 3 та акти передання-прийняття робіт.

Також позивачем направлено відповідачу лист від 04.06.2002 за № 026/26, у якому зазначалось про виконання трьох етапів робіт за договором № 084/26, технічне приймання яких здійснене головним інженером відповідача та про що своєчасно були передані акти передання-прийняття №№ 10, 11, 25 керівництву відповідача на затвердження, однак не були затверджені, у зв’язку з чим позивач просив оформити вказані акти, або, у разі потреби, створити комісію для перевірки відповідності виконаних робіт вимогам договору. До листа додані копії актів.

Відповідачем у листі від 18.06.2002 за № 95/6 повідомлено позивача про те, що акти здавання-прийняття, в тому числі і за №№ 10, 11, 25, позивачем у встановленому порядку не оформлені, тому що відсутні дати виконання робіт, підписи замовника про їх прийняття, а також про відмову попереднього директора відповідача у прийнятті робіт та їх оплаті.

Позивач листом від 28.11.2003 за № 72 звернувся до відповідача з проханням оформити частину актів про виконані роботи за договором № 084/26, які не були оформлені відповідачем, хоча роботи були виконані та здійснено технічне приймання цих робіт головним інженером відповідача, на що відповідач листом від 15.12.2003 за № 257/5 повідомив, що за виконані роботи згідно із договорами №№ 084/26, 91/26 перерахував 180,3 тис. грн. і боргу перед позивачем не має.

Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих положень ГК України та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення ГК України та ЦК України застосовуються щодо тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Як вбачається із матеріалів справи, позов пред’явлено до господарського суду 22.12.2006.

Згідно зі ст.ст. 161, 216 ЦК Української РСР зобов’язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок – відповідно до вимог, що звичайно ставляться; зобов’язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Умовами п. 2.5 договору № 084/26 передбачено, що відлік 10-ти денного строку, протягом якого відповідач зобов’язаний здійснити оплату виконаної роботи, починається з підписання акту передання-прийняття науково-технічної продукції.

Як свідчать листи позивача №№ 030/26, 026/26, позивач неодноразово надавав відповідачу акти передання-прийняття робіт №№ 10, 11, 25, виконаних відповідно до умов додаткової угоди № 3 до договору № 084/26 та просив їх оформити.

Отже, враховуючи те, що акти передання-прийняття є документами, не менше як двосторонніми, то позивач, як сторона за актами передання-прийняття, виконав свій обов’язок по складанню та оформленню актів, а не виконаним залишився обов’язок відповідача по оформленню актів передання-прийняття робіт №№ 10, 11, 25.

Згідно зі ст. 165 ЦК Української РСР якщо строк виконання зобов’язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час; боржник повинен виконати таке зобов’язання в семиденний строк з дня пред’явлення вимоги кредитором, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із закону, договору або змісту зобов’язання.

У листі позивача № 030/26 від 21.06.2001, одержаного головним інженером відповідача, позивачем, зокрема, зазначено про те, що після підписання відповідачем актів передання-прийняття робіт один примірник належить направити на адресу позивача.

Отже, з врахуванням норми ст. 165 ЦК Української РСР, обов’язок щодо підписання актів передання-прийняття відповідачем, останній повинен був виконати в строк до 28.06.2001, а висновок суду першої інстанції про настання такого обов’язку відповідача в строк до 05.12.2003 є таким, що не ґрунтується на матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи умови п. 2.5 договору № 084/26, відповідач зобов’язаний був здійснити оплату виконаних робіт в строк до 09.07.2001.

Позивачем надані схеми автоматики котлоагрегатів за натурними обмірами відповідачу разом із листом № 030/26, про що, зокрема, свідчить підпис головного інженера відповідача та такі матеріали також надані до справи № 45/93.

Листи відповідача за №№ 95/6 та 257/5 свідчать про ухилення відповідача від підписання актів передання-прийняття виконаних робіт №№ 10, 11, 25 без надання будь-яких заперечень або зауважень щодо змісту зазначених актів. Також відповідачем не надано доказів наявності заперечень проти змісту актів і на вимогу ухвали апеляційного господарського суду від 25.09.2007.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таке ж положення закріплене і у ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 892 ЦК України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов’язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов’язується прийняти виконану роботу та оплатити її.

Статтею 898 ЦК України передбачено, зокрема, обов’язок замовника  прийняти виконані роботи та оплатити їх.

Таким чином позовні вимоги про стягнення плати за виконані позивачем роботи згідно з актами передання-прийняття №№ 10, 11, 25 у сумі 24 120 грн. є таким, що відповідають вимогам законодавства та підтверджені матеріалами справи.

У додаткових поясненнях відповідач зазначив про те, що згідно з розпорядженням Керівника Державного управління справами "Про передачу будівель і споруд дитячих садків по вул. Вишгородській, 85-а в управління державному підприємству "Укрінвестбуд" від 19.03.2003 № 137 було здійснено передачу дитсадка та котельні з інженерними мережами і обладнанням з балансу Будинку відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами на баланс державного підприємства "Укрінвестбуд", про що складено акт передання-прийняття основних засобів від 20.03.2003.

Як вбачається із вказаного розпорядження від 19.03.2003 № 137, пункт 3, робочій комісії належало у термін до 20.03.2003 здійснити передання-прийняття нерухомого майна, основних засобів, документів і розрахунків, технічних паспортів на об’єкти нерухомого майна, підготувати акти передання-прийняття, а також здійснити оформлення інших документів, передбачених законодавством. Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що Будинком відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами разом із нерухомим майном передано також існуючу станом на 20.03.2003 кредиторську заборгованість, тому розпорядження від 19.03.2003 № 137 не звільняє відповідача від відповідальності за сплату боргу.

Відповідачем у відзиві від 06.02.2007 на позовну заяву зазначено про застосування позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки в строк до 09.07.2001 відповідачем не здійснено оплату виконаних позивачем робіт, то перебіг позовної давності почався з 10.07.2001.

Отже позов пред’явлено 22.12.2006 до суду після спливу встановленої ст. 257 ЦК України загальної позовної давності тривалістю у три роки, із врахуванням п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Апеляційна інстанція не погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування норми ч. 2 ст. 264 ЦК України про переривання перебігу позовної давності, оскільки зазначена підстава підлягає застосуванню за умови дотримання позивачем чинних процесуальних правил щодо підвідомчості та підсудності цивільних спорів, а також умов пред’явлення позову, передбачених ЦПК або ГПК, проте пред’явлений позивачем позов 04.12.2006 був повернутий Господарським судом міста Києва без розгляду на підставі п. 10 ст. 63 ГПК України, про що винесена ухвала від 11.12.2006 № 05-5-45/14700.

Також згідно з ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Дослідження матеріалів справи надає підстави суду дійти висновку про наявність поважних причин пропуску строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, після виконання робіт у встановлений у додатковій угоді № 3 до договору № 084/26 строк, позивач вживав численних заходів щодо спонукання відповідача до виконання останнім обов’язку по прийняттю робіт та підписанню актів передання-прийняття, а також оплаті робіт, зокрема, надіслано листи Державному управлінню справами Президента України № 32/26 від 10.08.2001, № 20/26 від 21.06.2002, № 23 від 23.05.2003, № 76 від 02.12.2003, Адміністрації Президента України № 060/26 від 04.11.2003, на які одержано окремі відповіді; із зазначеного листування видно, що в розрахунках відповідача із позивачем склалась практика погашення відповідачем раніше виниклих боргів частинами та протягом тривалого часу.

Також позивачем вживались заходи щодо захисту свого права шляхом пред’явлення позову до відповідача про зобов’язання підписати та оформити акти передання-прийняття робіт №№ 10, 11, 25 згідно із додатковою угодою № 3 до договору № 084/26. При вирішенні цього спору були прийняті рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2005 у справі № 8/652, постанова Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2006 у цій справі, постанова Вищого господарського суду України від 17.08.2006 у справі № 8/652, рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2006 у справі № 8/652-4/400.

Враховуючи наявність поважних причин пропущення позовної давності, суд поновлює строк позовної давності за позовом позивача.

Доводи апеляційної скарги не є таким, що надають підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, враховуючи викладене та наступні обставини.

Твердження про те, що розрахунки не проводились через те, що акти виконаних робіт №№ 10, 11, 25 в установленому порядку не оформлені, не може бути прийняте до уваги, оскільки, як вже було зазначено, оформлення актів здійснюється обома сторонами, а вказані акти не оформлені у встановленому порядку саме з вини відповідача, у той час як позивачем свій обов’язок по оформленню актів виконано.

Хоча термін дії договору № 084/26 згідно з п. 2 додаткової угоди № 3 і закінчився у грудні 2001 р., однак, оскільки строк зобов’язання відповідача оплатити виконані роботи настав 10.07.2001, то саме з цієї дати почався перебіг позовної давності.

Згідно зі ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до неправильного рішення.

Матеріалами справи не підтверджено наявності такого порушення або неправильного застосування норм процесуального права, яке призвело до неправильного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, у зв’язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 25, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Замінити відповідача - Будинок відпочинку "Пуща-Водиця" Державногоуправління справами на правонаступника - Комплекс відпочинку "Пуща-Водиця" Державного управління справами.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2007 у справі № 45/93 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

3. Справу № 45/93 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Ропій  Л.М.