ПОСТАНОВА

"07" листопада 2007 р.
Справа № 12/202-3917

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Скрипчук О.С.

при секретарі судового засідання  Дудник А.І.

Розглянув справу

за позовом: Тернопільської лінійної санітарно-епідеміологічної станції на Львівській залізниці, вул. Руська,52, м. Тернопіль

до відповідача: Державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області, вул. Грушевського,8, м. Тернопіль

про: скасування рішення №82 від 31.10.2006р. «Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін».

За участю представників сторін:

позивача: Колодовський В.О. –головний лікар, посвідчення №5 від 18.02.1997р.

відповідача: Шляхчук М.В. –юрисконсульт, довіреність №1359 від 02.10.2007р.

Суть справи:

Тернопільська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці, м. Тернопіль, надалі позивач, звернулася до господарського суду Тернопільської області з позовом до Державної інспекції з контролю за цінами у Тернопільській області, м. Тернопіль, надалі відповідач, про скасування рішення №82 від 31.10.2006р. «Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін».

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідачем при здійсненні перевірки невірно застосовані положення Постанови КМУ від 27.08.2003р. №1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби», норми Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до прийняття незаконного рішення.

В підтвердження викладеного додає Акт державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області від 27.10.2006р., рішення від 31.10.2006р. №82 «Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін», претензію №852 від 31.10.2006р., лист ДПА України від 15.09.2003р. №8101/5/15-2416 «Про наданні відповіді», листи Міністерства охорони здоров’я України від 17.09.2003р. №100368/1154 та від 09.02.2005р. №05-20/143 «Щодо нарахування ПДВ при наданні платних послуг», рішення господарського суду Тернопільської області від 31.05.2005р. по справі №13/97-1383, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.07.2005р. по справі №13/97-1383, постанову Вищого Господарського Суду України від 20.12.2005р. по справі №13/97-1383, ухвалу Верховного Суду України від 01.02.2007р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає. У запереченнях проти позову від 09.10.2007р. №1353 просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що під час здіснення перевірки встановлено, що у період з 01.11.2005р. по 01.06.2006р. позивачем понад рівень тарифів, затверджених Постановою КМУ від 27.08.2003р. №1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби»додатково нараховано націнку до тарифів у розмірі 20%. В результаті порушення державної дисципліни цін шляхом нарахування непередбаченої законодавством націнки до тарифів, що регулюються у період з 01.11.2005р. по 01.06.2006р. необґрунтовано одержано виручку на загальну суму 4590,06 грн.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено.

Позивач по справі –Тернопільська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці зареєстрована як юридична особа виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 16.01.1995р. №0001207. Згідно довідки Тернопільської ОДПІ від 22.12.2004р. №447 підприємство взяте на облік платника податків 02.02.1995р. Відповідно до свідоцтва від 27.10.2003р. №123027 Тернопільська лінійна санітарно-епідеміологічна станція Львівської залізниці зареєстрована як платник податку на додану вартість.

27 жовтня 2006 року працівником Державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області була проведена перевірка з питань дотримання державної дисципліни цін при формуванні та застосуванні тарифів на роботи і послуги санітарно-епідеміологічного характеру в Тернопільській лінійній санітарно-епідеміологічній станції на Львівській залізниці за період з 01.10.2004р. по 01.10.2006р., за результатами якої складений Акт перевірки.

За висновками перевіряючих позивачем порушено ст.ст. 13, 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення», а саме відповідач вважає, що Тернопільська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці проводила понад фіксований рівень тарифів, встановлених Постановою КМУ від 27.08.2003р. №1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби»додаткові нарахування у вигляду податку на додану вартість.

31 жовтня 2006 року Державною інспекцією з контролю за цінами прийнято рішення №82 «Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін», яким за порушення вимог Закону України «Про ціни та ціноутворення»та Постанови КМУ від 27.08.2003р. №1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби»вирішено вилучити у Тернопільської лінійної санітарно-епідеміологічної станції на Львівській залізниці в дохід Державного бюджету 4590,06 грн. та стягнути в Державний бюджет 9180,12 грн. штрафу.

Дане рішення Державної інспекції з контролю за цінами в Тернопільській області оскаржуються позивачем в судовому порядку.

Оцінивши зібрані по справі докази та дослідивши норми законодавства, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про ціни і ціноутворення»законодавство в Україні про ціноутворення складається з цього Закону та інших актів законодавства України, що видаються відповідно до нього. Як вбачається з преамбули Закону він визначає основні принципи встановлення і застосування цін і тарифів та організацією контролю за їх дотриманням на території України.

Згідно статті 7 Закону України «Про ціни і ціноутворення»вільні ціни і тарифи встановлюються на всі види продукції, товарів і послуг, за винятком тих, по яких здійснюється державне регулювання цін і тарифів.

Державне регулювання цін і тарифів за положеннями статті 8 Закону здійснюється шляхом встановлення: державних фіксованих цін (тарифів); граничних рівнів цін (тарифів) або граничних відхилень від державних фіксованих цін і тарифів; введення урядом України інших методів державного регулювання.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення»державний контроль за цінами здійснюється при встановленні і застосуванні державних фіксованих та регульованих цін і тарифів. При цьому контролюється правомірність їх застосування та додержання вимог законодавства про захист економічної конкуренції.

За змістом статті 35 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення»оплата послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя, що не відносяться до медичної допомоги населенню здійснюється за тарифами та прейскурантами, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 27.08.2003р. №1351 була прийнята постанова «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби».

Відповідно до статті 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»вся необгрунтовано одержана підприємством, організацією сума виручки в результаті порушення державної дисципліни цін та діючого порядку визначення вартості будівництва, що здійснюється із залученням коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств, установ та організацій підлягає вилученню в доход відповідного бюджету залежно від підпорядкованості підприємства, організації. Крім того, в позабюджетні фонди місцевих Рад стягується штраф у двократному розмірі необгрунтовано одержаної суми виручки. Вказані суми списуються з рахунків підприємств і організацій в банківських установах за рішенням суду.

Як вбачається із Акту перевірки на санепідстанцію, яка є установою санітарно-епідеміологічного профілю Міністерства охорони здоров’я України покладаються функції по здійсненню державного санітарно-епідеміологічного нагляду за лінійним принципом на відповідній території Львівської залізниці.

Перевіркою застосування затверджених Постановою КМУ від 27.08.2003р. №1351 тарифів встановлено, що Тернопільська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці проводила понад фіксований рівень тарифів, встановлених Постановою КМУ від 27.08.2003р. №1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби»додаткові нарахування у вигляду податку на додану вартість. Збільшення затверджених зазначеною Постановою цін (тарифів) відповідно до статей 13, 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення» є порушенням державної дисципліни цін.

Таким чином, перевіряючими зроблений висновок, що в порушення вимог Постанови КМУ від 27.08.2003р. №1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби»Тернопільська лінійна санітарно-епідеміологічна станція на Львівській залізниці застосувала тарифи з 01.10.2004р. по 01.06.2006р. на платні послуги з нарахуванням непередбачених законодавства надбавок до тарифів, що регулюються. За період з 01.10.2004р. по 01.11.2005р. установою надано платних послуг на суму 172484,90 грн., в тому числі додатково нараховано та одержано надбавки (ПДВ) на суму 28747,46 грн. та за період з 01.11.2005р. по 01.06.2006р. установою отримано коштів за наданні платні послуги в розмірі 27540,87 грн., в тому числі додатково нараховано та одержано надбавки (ПДВ) 4590,06 грн.

Однак, дані твердження Державної інспекції з контролю за цінами не грунтуються на нормах чинного законодавства та спростовуються наступним.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються система оподаткуванні, податки і збори.

Принципи побудови системи оподаткування в Україні, види податків і зборів (обов’язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов’язки і відповідальність платників визначаються Законом України «Про систему оподаткування», яким передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов’язкових платежів) і пільги щодо оподаткування можуть встановлюватись або змінюватися тільки законами про оподаткування.

Платники податку на додану вартість, об’єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій визначаються Законом України «Про податок на додану вартість», надалі Закон №168.

За пунктом 6.1 Закону України «Про податок на додану вартість»об’єкти оподаткування, визначені статтею 3 цього Закону, за винятком операцій, звільнених від оподаткування та операцій, до яких застосовується нульова ставка згідно з цим Законом, оподатковуються за ставкою 20 відсотків.

Пунктом 4.1 статті 4 Закону №168 база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, визначеної за вільними цінами, але не нижче за звичайні ціни, з урахуванням акцизного збору, ввізного мита, інших загальнодержавних податків та зборів (обов'язкових платежів), згідно із законами України з питань оподаткування (за винятком податку на додану вартість, а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається до ціни товарів (послуг)). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу в зв'язку з компенсацією вартості товарів (послуг).

При справлянні плати за надання послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя розмір цієї плати збільшується на суму, яка за своєю економічною природою є податком на додану вартість, який в установленому порядку перераховується до бюджету.

Відповідно до п.п. 4.4.2 п. 4.4 ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкові роз'яснення окремих положень податкового законодавства надаються контролюючими органами у порядку, визначеному відповідним центральним (керівним) органом контролюючого органу, виходячи із положень підпункту 4.4.1 цього пункту, принципів оподаткування, викладених у Законі України "Про систему оподаткування", та економічного змісту податку, збору (обов'язкового платежу), який розглядається.

Постанова КМУ від 27.08.2003р. №1351 «Про затвердження тарифів (прейскурантів) на роботи і послуги, що виконуються і надаються за плату установами та закладами державної санітарно-епідеміологічної служби»не є складовою податкового законодавства України та в силу цього не змінює бази оподаткування податком на додану вартість та операцій, які звільняються від оподаткування цим податком.

Отже, при справляння плати за надання послуг у сфері забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя розмір цієї плати збільшується на суму податку на додану вартість, нарахування позивачем за період з 01.10.2004р. по 01.10.2006р. податку на додану вартість в розмірі 20% бази оподаткування і додаючи до ціни робіт (послуг) Тернопільська лінійна СЕС як платник ПДВ діяла правомірно, у відповідності до Закону України «Про податок на додану вартість», а тому сума податку на додану вартість не може розглядатися як «не передбачена законодавством додаткова націнка до тарифів»і у Державної інспекції не було правових підстав для застосування до позивача фінансових санкцій за порушення державної дисципліни цін шляхом прийняття оспорюваного рішення.

Разом з тим, в порушення п.п. 3.2 п. 3 Інструкції «Про порядок застосування економічних та фінансових (штрафних) санкцій органами державного контролю за цінами», затвердженої Наказом Мінекономіки, Європейської інтеграції, Мінфіну України від 03.12.2001р. №1044/6235, в Акті перевірки відсутні посилання на нормативні акти, які порушенні установою, з конкретним обґрунтуванням порушення та детальним відображенням механізму скоєння порушення.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про ціни і ціноутворення»підприємства, організації та інші юридичні і фізичні особи мають право оскаржити до суду порушення цін з боку державних органів, підприємств, організацій, кооперативів та інших юридичних і фізичних осіб і вимагати відшкодування завданих їм збитків у випадках реалізації їм товарів та послуг з порушенням вимог чинного законодавства.

У відповідності до статті 71 Кодексу Адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах законодавства, підтверджуються належними доказами, відтак підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України судове рішення, ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Стаття 258 КАС України передбачає, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист.

Разом з тим, судовий збір, сплачений у більшому розмірі, ніж встановлено законом, повертається ухвалою суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

На підставі наведеного, куруючись статтями 69-71, 86, 94, 99, 104, 158-163 Кодексу Адміністративного судочинства України, Прикінцевими та перехідними положеннями Кодексу Адміністративного судочинства України, господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Скасувати рішення Державної інспекції з контролю за цінами у Тернопільські області №82 від 31.10.2006р. "Про застосування економічних санкцій за порушення державної дисципліни цін".

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Тернопільської лінійної санітарно-епідеміологічної станції на Львівській залізниці, вул. Руська,52, м. Тернопіль, 3 грн. 40 коп. судового збору.

4. Виконавчий лист видати за заявою Тернопільської лінійної санітарно-епідеміологічної станції на Львівській залізниці

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі «____»листопада 2007 року до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом двадцяти днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Суддя                                                                                                    О.С. Скрипчук