ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.11.07 р.                                                                               Справа № 44/4

Господарський суд Донецької області, у складі головуючого судді Мєзєнцева Є.І., при секретарі Семенюшко Г.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю „Монтажник” (директор Ткаченко В.І., паспорт ВА 344716) до товариства з обмеженою відповідальністю „Будсервіс” (представник Харакоз К.С., довіреність № 184 від 13.02.07 року) про стягнення заборгованості за виконані підрядні роботи з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені у загальному розмірі 290’106,02 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Монтажник” (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом про стягнення суми боргу за виконані підрядні роботи 264’916,20 грн., пені 19’699,17 грн., інфляційних 2’384,25 грн. та трьох процентів річних 3’106,40 грн. до товариства з обмеженою відповідальністю „Будсервіс” (далі – Підприємство). Позовні вимоги Товариства ґрунтуються на неналежному виконанні Підприємством умов договору будівельного субпідряду № 16-05/2005 від 16.05.05 року (далі – Договір) в частині прострочення відповідачем грошового зобов’язання, яке виникло з виконання підрядних робіт за період з травня 2005 року до березня 2006 року загальною вартістю 1’172’863,20 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та надав витребувані судом докази.

Представник Підприємства проти позову заперечив, зазначивши, що пунктом 3.4 Договору визначено, що роботи провадяться з матеріалів відповідача, тому включення до форм КБ-2в вартості деяких будівельних матеріалів є помилковим, окрім того, відповідач вважає, що не настав момент вимоги виконання грошового зобов’язання, оскільки позивач всупереч пункту 5.1 Договору не надавав докази вручення рахунків на оплату. Відповідач зазначив, що ненадання позивачем експерту документів перешкоджає встановленню розміру фактичної вартості використаних за Договором матеріалів.

В порядку статей 41-42 ГПК України, за клопотанням відповідача судом призначено судову економічну експертизу, причому згідно висновку судового експерта № 1290/25 від 06.06.07 року, в липні-вересні 2005 року за Договором Товариство використало матеріали на 191’132 грн. без ПДВ, наразі вірогідно встановити, чи є ці матеріали власністю Товариства експертові не вдалося.

Вислухавши в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов Товариства підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов’язки Підприємства і Товариства в частині виконання підрядних робіт, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є саме договором підряду, який підпадає під правове регулювання норм статей 837-864 ЦК України.

Таким чином, в силу статті 837 ЦК України та розділів 1 і 5 Договору, Товариство зобов’язалося виконати на свій ризик роботу з технічного переозброєння обжимного цеху в прольоті Д-Ж, установки запалювально-відпускного агрегату фірми CAN-ENG та установки першої та другої секції розкатувального рольчангу перед кліттю 900 ЗАТ „ММЗ „Істіл-Україна”, а Підприємство зобов’язалося прийняти й оплатити виконану роботу з попередньою оплатою 50% і остаточно на підставі актів виконаних робіт КБ-2в та рахунків на оплату протягом трьох банківських днів.

Згідно наданих позивачем та залучених до справи актів приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в) за період з травня 2005 року до березня 2006 року, позивач виконав, а відповідач прийняв виконані підрядні роботи за Договором загальною вартістю 1’172’863,20 грн. Виконання підрядних робіт також підтверджено і наданими суду податковими накладними, які в силу пункту 7.2.3 Закону України „Про податок на додану вартість” є звітними, а також одночасно розрахунковими документами, які виписуються на кожну повну або часткову поставку товарів (виконання робіт). Останні 10 форм КБ-2в №№ 61, 64, 74, 76, 65, 63, 62, 52, 50 та 79 (за березень 2006 року) підписані сторонами 8 серпня 2006 року.

Посилання відповідача на непогодження Підприємством використання підрядником власних матеріалів (оскільки щодо цього не укладалися додаткові угоди) – не заслуговують на увагу, оскільки проектно-кошторисна документація (форми КБ-3), яка у відповідності до пунктів 1.2 та 3.1 Договору є його невід’ємною частиною – підписана обома сторонами без будь-яких зауважень, тому суд вважає, що відповідач у межах форм КБ-3 належним чином погодив використання Товариством будь-яких матеріалів за Договором (власних або матеріалів Підприємства), у тому числі й тих, вартість яких у 191’132 грн. без ПДВ визначена судовим експертом у висновку № 1290/25 від 06.06.07 року.

Згідно пункту 5.1 Договору, остаточні розрахунки провадяться шляхом перерахування грошових коштів Товариству протягом 3 банківських днів з моменту підписання актів приймання-передачі та передачі рахунків, тобто право грошової вимоги на загальну суму 1’172’863,20 грн. виникло у позивача в порядку статті 530 ЦК України 14.08.06 року.   Заперечення відповідача, які стосуються того, що право вимагати виконання грошового зобов’язання у позивача не настало – є цілком безпідставними, оскільки у відповідності до пункту 5.1 Договору 08.08.06 року сторонами підписано відповідні форми КБ-2в, а 09.08.06 року відповідачеві вручено останні рахунки-фактури №№ СФ-0000010, СФ-0000011, СФ-0000012, СФ-0000013, СФ-0000014 та СФ-0000015 на загальну суму 275’955,60 грн. Отримання цих рахунків-фактур підтверджується підписом працівника відповідача на цих документах.

Відповідачем частково, на суму 907’947 грн., виконане грошове зобов’язання за Договором, про що свідчить зміст позовної заяви та надані суду банківські виписки. Наявність кредиторської заборгованості відповідача перед позивачем у спірних правовідносинах на суму 264’916,20 додатково підтверджується актом звірення розрахунків від 23.11.06 року. Належність та допустимість наведених вище доказів (форм КБ-2в, форм КБ-3, накладних, рахунків, податкових накладних тощо) до предмету спору у справі № 44/4 – перевірена судом, всі означені документи мають посилання на Договір. Суд не вбачає необхідності подальшого проведення судової експертизи з питань приналежності використаних за Договором матеріалів, оскільки форми КБ-2в та форми КБ-3 (надані позивачем експерту), які є невід’ємними частинами Договору, вказують на погодження відповідачем необхідності оплати використаних Товариством матеріалів.

Докази повної оплати боргу за Договором, або докази незгоди відповідача з належністю виконання позивачем власних зобов’язань за Договором – суду не надавалися.

Водночас, грошове зобов’язання Підприємства за Договором (264’916,20 грн.) – на момент винесення рішення суду не виконане, що є порушенням статей 525-526 ЦК України, які передбачають, що зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається.

Прострочення відповідачем грошового зобов’язання тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних з простроченої суми, на підставі статті 625 ЦК України. За розрахунком позивача, який арифметично перевірено судом, розмір інфляційних з простроченої суми за грудень 2006 року становить 2’384,25 грн.

Наразі, вимога позивача щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 3’106,40 грн. підлягає лише частковому задоволенню, через неправильне визначення позивачем моменту виникнення права вимоги (09.08.06 року замість 14.08.06 року). З огляду на наведене, сума річних за період з 14.08.06 року до 29.12.06 року складає 3’004,80 грн. (264’916,20 грн. Х 138 днів / 365 днів Х 3 / 100).

Прострочення Підприємством грошового зобов’язання за умовами пункту 6.3 Договору тягне за собою обов’язок сплати пені у розмірі 0,5% за кожен день, наразі позивач висунув вимогу щодо стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, що повністю відповідає змісту статей 549-550 ЦК України та статті 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”. Судом арифметично перевірено вимогу позивача стосовно стягнення пені у розмірі 19’699,17 грн., нарахованої у період з 09.08.06 року до 29.12.06 року, втім, через неправильне визначення позивачем моменту виникнення права вимоги та неправильне встановлення розміру облікової ставки НБУ (9,5% замість 8,5%), вимога Товариства щодо стягнення пені підлягає частковому задоволенню, в сумі 17’027,21 грн. (264’916,20 грн. Х 8,5 Х 2 / 100 Х 138 днів / 365 днів).

Таким чином, причиною виникнення спору є протиправне порушення відповідачем умов Договору, а також порушення норм ЦК України, які регулюють загальні умови виконання зобов’язань та правила виконання договорів підряду.

Відповідно до статті 49 ГПК України, державне мито, витрати на проведення судової експертизи та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

При поданні позову до суду позивачем сплачено державне мито у розмірі 2’902 грн., що суперечить вимогам пункту А частини 2 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито”, згідно якого з позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарського суду, справляється державне мито у розмірі 1% ціни позову. Товариством внесено державного мита на 0,94 грн. більше, ніж передбачено законодавством, що тягне за собою часткове повернення сплаченої суми.

На підставі ст.ст.525, 526, 530, 625, 837-864 ЦК України, ст.232 ГК України, керуючись ст.ст.22, 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю „Монтажник” до товариства з обмеженою відповідальністю „Будсервіс” про стягнення заборгованості за виконані підрядні роботи з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних та пені у загальному розмірі 287’332,46 грн. В решті позовних вимог – відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Будсервіс” на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Монтажник” суму боргу та санкцій 287’332,46 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 116,87 грн. та відшкодування сплаченого державного мита у розмірі 2’873,32 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Будсервіс” на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз витрати на проведення експертизи № 1290/25 від 06.06.07 року у розмірі 1’942,53 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Монтажник” на користь Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз витрати на проведення експертизи № 1290/25 від 06.06.07 року у розмірі 18,75 грн.

Відповідно до п.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» зайво сплачене державне мито у сумі 0,96 грн., перераховане товариством з обмеженою відповідальністю „Монтажник” за квитанцією від 16.01.07 року, підлягає поверненню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття і може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мєзєнцев Є.І.

Надруковано у 3 примірниках:

1 –позивачу

2 –відповідачу

3 –господарському суду Донецької області