ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.11.2007
Справа №2-16/4683-2007А

За адміністративним позовом – Військового радгоспу “Азовський»МО України ( с.м.т. Багерово, Ленінський район)

До відповідача –   ДПІ  в Ленінському районі АРК ( 98200, с.м.т. Леніне, вул. Дзержинського, 7)

Про  визнання  нечинним  рішень

Суддя В.А.Омельченко

Секретар судового засідання  Хлебнікова Н.С.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН :

Від позивача  -  Стратій  М.В. – представник, дов. б/н  від 07.12.2006  року

Від відповідача - Вишняков М.В. – ст. державний податковий  інспектор, дов. № 8858/10/10-0  від 27.12.2006 року

Суть спору -   Позивач – Військовий радгосп «Азовський» Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду АР Крим з позовом до Керченської міжрайонної ДПІ, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення відповідача щодо передачі активів військового радгоспу «Азовський» МО України у податкову заставу, а також визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 83 від 21.06.2004р. в частині призначення податкового керуючого по військовому радгоспу «Азовський» МОУ.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що закріплене за ним на праві оперативного управління військове майно, як майно державної форми власності, приватизація якого заборонена, не може бути предметом застави  відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про заставу», а також не може бути використано як джерело погашення податкового боргу відповідно до п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань  платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» № 2181-Ш від 21.12.2000р. При цьому вважає, що передача його активів у податкову заставу позбавляє його законного права користування та оперативного управління державним майном – військовим майном та не дозволяє у повному обсязі виконувати зобов’язання  по забезпеченню Збройних сил України.

Крім того, позивач вказує, що військовий радгосп «Азовський» МОУ є державним підприємством із загальнодержавною формою власності і на нього розповсюджується дія Закону України «Про введення в дію мораторію на примусову реалізацію майна», ст. 1 якого встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд визнати нечинним та скасувати рішення Керченської МДПІ щодо передачі активів військового радгоспу «Азовський» МОУ у податкову заставу, а також визнати нечинним та скасувати наказ ДПІ № 83 від 21.06.2004р. (з подальшими щорічними продовженнями) в частині призначення податкового керуючого по військовому радгоспу «Азовський» МО України.

Від відповідача по справі надійшло клопотання про заміну відповідача – Керченської МДПІ, внаслідок її реорганізації на підставі наказу ДПА в АР Крим № 162 від 30.03.2006р., її правонаступником – ДПІ в Ленінському районі, проти задоволення якого позивач не заперечує.

Ухвалою суду від 11.06.2007р. в порядку ст. 55, 165 КАС України здійснено відповідну заміну відповідача.

Відповідач  проти позову заперечує, вказуючи при цьому, що Закон України «Про заставу», на який посилається позивач по справі, не регулює відносини податкової застави, до яких слід застосовувати спеціальне законодавство – Закон України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» № 2181-ш ВІД 21.12.2000р., з наступними змінами і доповненнями, а також Указ Президента України «Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та державними цільовими фондами» № 167/98 від 04.03.1998р., з огляду на положення яких дії та рішення відповідача є правомірними та ґрунтуються на податковому законодавстві України.

Після  вияснення  усіх обставин справи, та перевірення доказів, суд перейшов до судових дебатів, які почалися в судовому засіданні, що відбулося   06.11.2007 року.

Після закінчення дебатів  сторін, суд  віддалявся  для  ухвалення рішення по даній справі до нарадчої кімнати.

Розглянувши  матеріали справи та дослідивши  письмові докази, а також заслухавши  представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до податкової вимоги Керченської МДПІ № 1/84 від 24.10.2001р. загальна сума податкового боргу військового радгоспу «Азовський» МО України за погодженими податковими  зобов’язаннями станом на 24.10.2001р. становить 19632,50грн.

Згідно з наказом Керченської МДПІ № 83 від 21.06.2004р. всі активи військового радгоспу знаходяться в податковій заставі. Цим же наказом призначено податкового керуючого.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про заставу» цим законом визначаються основні положення про заставу. Відносини застави, не передбачені цим законом, регулюються іншими актами законодавства України.

З огляду на те, що відносини податкової застави Законом України «Про заставу» не передбачені, вони регулюються Законом України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами» № 2181-ІІІ від 21.12.2000р., з наступними змінами і доповненнями, а також Указом Президента України «Про заходи щодо підвищення відповідальності за розрахунки з бюджетами та державними цільовими фондами» № 167/98 від 04.03.1998р., (який діяв  до набрання  чинності  Закону України №2181-ІІІ від 21.12.2000 року) п.2 якого передбачено, що з дня виникнення податкової заборгованості все майно і майнові права платника податків перебувають у податковій заставі, крім майна і майнових прав, що відповідно до закону не можуть бути предметом застави, та основних фондів підприємства, визнаного у встановленому порядку казенним підприємством, а відповідно до ст. 3 Указу з 1 липня 1998р. податкова застава рухомого майна підлягає реєстрації в Державному реєстрі застав рухомого майна.

Так, 22.02.2000р. до Державного реєстру застав рухомого майна було внесено запис № 253-553 про реєстрацію податкової застави на всі активи позивача, Заставодержатель – ДПІ в Ленінському районі, дата виникнення податкової застави – 22.05.1998р., запис про реєстрацію застави дійсний до 21.02.2005р.

З 01.10.2001р. набрала чинності ст. 8 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р., п. 8.1 якої визначено, що з метою захисту бюджетних  інтересів, активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

26.11.2001р.  позивачем була отримана перша податкова вимога ДПІ в Ленінському районі № 1/84 від 24.10.2001р. про сплату податкового боргу в розмірі 19632,50грн., а 05.02.2002р. позивачем була отримана друга податкова вимога № 2/355 від 27.12.2001р. про сплату податкового боргу в розмірі 79481,53грн.

Відповідно до п.п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. право податкової застави  поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) в день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов’язань або податкового боргу.

Рішенням Конституційного суду України від 24.03.2005р. № 2-рп/2005 положення п.п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу.

При цьому, відповідно до п. 4 Рішення Конституційного суду України від 24.03.2005р., положення п.п. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону  втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення.

Таким чином, оскільки податковий борг Військового радгоспу «Азовський» виник до дня ухвалення вищевказаного Рішення Конституційним судом України, суд погоджується з доводами відповідача про те, що право податкової застави поширювалось на всі активи позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2002р. відповідачем було винесено рішення за № 887/24-0/01-4348 «Про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу», що ґрунтується на положеннях п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р.

Приписами абзацу  «е» п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону № 2181-Ш передбачено, що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу платника податків за його самостійним рішенням або за рішенням органу стягнення майно, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств.

Законом України № 847-ХІV «Про перелік об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» затверджено перелік об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації та перелік об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.

Судом вбачається, що військовий радгосп «Азовський» до цих переліків не включений. Доказів  зворотного   позивачем суду не надано, як і не надано доказів того, що підприємство позивача є казенним підприємством, у зв’язку з чим суд доходить висновку, що на позивача не розповсюджується дія абз. «е» п.п.7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для визнання нечинним та скасування рішення Керченської МДПІ щодо передачі активів військового радгоспу «Азовський» МОУ у податкову заставу.

Не знаходить суд і підстав для визнання нечинним та скасування наказу відповідача № 83 від 21.06.2004р. (з подальшими щорічними продовженнями) в частині призначення податкового керуючого по військовому радгоспу «Азовський» МО України, оскільки відповідно до п.п. 8.6.5 п. 8.6 ст. 8 Закону України № 2181-Ш від 21.12.2000р. для своєчасного узгодження операцій з активами платника податків, передбачених п.п. 8.6.1 п. 8.6 ст. 8 Закону, керівник податкового органу призначає з числа службових осіб такого податкового органу податкового керуючого.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги Військового радгоспу «Азовський» МОУ є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

При вказаних обставинах суд вважає  в  задоволенні позову підлягає відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови оголошені в судовому засіданні – 06.11.2007р.

Постанова складена в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України –  14.11.2007р.

Керуючись ст.94,  ч.ч 1-3 ст. ст.160,162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В позові відмовити.

Постанова  може бути оскаржена  до Севастопольського апеляційного господарського суду через  господарський суд АР Крим шляхом  подачі заяви  про апеляційне оскарження постанови в  десятиденний строк з дня її складання в повному обсязі, з  подальшим поданням апеляційної скарги на постанову протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження та в порядку передбаченому ч.5 ст. 186 КАС України.

Постанова  набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, у разі не подання відповідної заяви ( ст. 254 КАС України)

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Омельченко В.А.