ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Луганської
м.Луганськ пл.Героїв ВВВ 3а тел.55-17-32
ХОЗЯЙСТВЕННЫЙ СУД Луганской
г.Луганск пл.Героев ВОВ 3а тел.55-17-32
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

18.12.07
Справа № 9/593.

Суддя Ворожцов А.Г., розглянувши матеріали справи за
позовом

Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м.
Старобільськ Луганської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоайдарський
завод комбікормів», смт. Новоайдар Луганської області

про стягнення 131 465,70 грн.

в
присутності представників:

від
позивача - СПД ОСОБА_1., пасп. НОМЕР_1від 27.12.2000р., ОСОБА_2., дов. №
2680 від 23.11.07,

від
відповідача - Чернов С.К., дов. № 44 від 10.08.07, Романова Т.В. -
бухгалтер, дов. № 92 від 17.12.07

Суть спору: позивачем заявлені позовні вимоги про
стягнення з відповідача 114318 грн. основного боргу, 17147,70 грн. штрафу від
вартості неповернутого соняшника, всього -131465,70 грн.

Відзивом на позовну заяву від 21.11.07р. за № 76, наданому у
судовому засіданні, відповідач з позовом не погоджується,
посилаючись на невідповідність позовних вимог фактичним обставинам справи.

В ході ознайомлення з кримінальною справою № 9249 зі звинувачення
генерального директора КХП «Айдармлин»Фомівко С.В., головного бухгалтера цього
підприємства Богатової В.Н., директора ТОВ «Новоайдарський завод
комбікормів»Іл'яшова Р.А. за ст. 191 ч. 5 КК України, відповідачу стало відомо,
що 23.11.04р. позивач за накладними № 155 від цієї дати отримав 13710 кг., №
156 від цієї дати отримав 12340 кг, № 153 від 25.11.04р. отримав 19870 кг., що
підтверджується підписами позивача. Всього за накладними позивач отримав 99250
кг соняшника.

Крім того, 05.01.05р. позивачу було відвантажено без оформлення
відповідних документів приблизно 20 -22 тони соняшника,  що підтверджується показаннями свідка
ОСОБА_2., директора ТОВ «Новоайдарський завод комбікормів»Іл'яшова Р.А. та
позивача. Відвантаження продукції відбувалося у нічний час за відсутності
матеріально-відповідальної особи та без її зважування.

Відповідач звертає увагу на те, що за рішенням господарського суду
Луганської області № 18/298 було видано наказ від 29.07.05р. про стягнення з
ТОВ «Айдармлин»боргу в сумі 123152 грн. на користь позивача за той самий
соняшник.

В обгрунтування позовних вимог позивач виклав
наступне.

Між позивачем та відповідачем 18.10.04р. було укладено договір №
10/18  про надання послуг з приймання,
сушіння, підробці (очищення), зберігання та відвантаження (відпуску) соняшника,
за яким позивач здав, а відповідач прийняв на зберігання 20.10.04р. за
накладною № 1 у кількості  8,898 т.,
21.10.04р. за накладною № 2 у кількості 7,846 т., 22.10.04р. за накладними № 8
та № 9 у кількості 26,551 т., 25.10.04р. за накладною № 10 у кількості 22,766
т., 28.10.04р. за накладною № 12 у кількості 25,942 т., 03.11.04р. за накладною
№ 13 у кількості  3,737 т., всього у
заліковій вазі 95,740 т. соняшника на суму 258498 грн.

За період 16 та 25 листопада 2004 року відповідач відвантажив
позивачу соняшник за накладною № 125 у кількості 18,580 т. на суму 50166 грн.,
за накладною № 152 у кількості 20,440 т. на суму 55188 грн., за накладною № 154
у кількості 14, 380 т. на суму 38826 грн.

Відповідно до п. 3.5.5 та п. 3.5.6 договору відповідач
зобов'язався не здійснювати відвантаження, передачу та відчуження у будь-якій
формі переданого позивачем соняшника третім особам без письмової згоди на те
позивача та не використовувати соняшник у власних інтересах.

Відповідач на порушення умов договору відпустив належний позивачу
соняшник третім особам за накладною № 168 у кількості 21,380 т. на суму 57726
грн. та за накладною № 169 у кількості 20,960 т. на суму 56,592 грн., всього
у кількості 42,340 т. на суму 114318 грн.

Відповідно
до п. 6.5 договору позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 15% від
вартості неповерненого соняшника, що складає 17147,70 грн.

Оцінивши обставини справи у їх сукупності, вислухавши доводи
учасників судового процесу, суд вважає наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій»суди при
здійсненні правосуддя повинні забезпечувати на засадах верховенства права
захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і
громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів
суспільства і держави.

Суть правовідносин за цим спором зводиться до того, чи правомірні
вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості неповернутого соняшника,
зданого позивачем на зберігання.

Судом встановлено, що за договором від 18.10.04р.  № 10/18
про надання послуг з приймання, сушіння, підробці (очищення), зберігання
та відвантаження (відпуску) соняшника, за яким позивач здав, а відповідач
прийняв на зберігання у загальній заліковій вазі 95,740 т. соняшника
на суму 258498 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажедавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 957 ЦК України за договором складського
зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий
йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 3 цієї статті письмова форма договору складського
зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад
посвідчене складським документом.

Договір складського зберігання є одним з видів договору зберігання
і на нього поширюється більшість загальних положень договору зберігання, однак
договір складського зберігання містить свої особливості:

Ø          товар є
особливим предметом договору зберігання,

Ø          контрагентами
можуть бути лише особи, для яких передані на зберігання речі є товаром, тобто
такими речами, продаж яких поклажодавці можуть здійснювати в рамках своєї
підприємницької діяльності,

Ø          відповідні
послуги надаються товарним складом за винагороду,

Ø          прийняття
товару на товарний склад посвідчується складським документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 ЦК України товарний склад на
підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів:

·          складську
квитанцію,

·          просте
складське свідоцтво,

·          подвійне
складське свідоцтво.

За спірним договором позивач передав на зберігання соняшник
відповідно до накладних, які є доказом про виконання договору щодо передачі
товару на зберігання зважаючи на наступне.

Ø          складська
квитанція не є цінним папером чи товаророзпорядчим документом, а ЦК України,
інші нормативні акти, не встановлюють вимог відносно змісту та оформлення
складської квитанції,

Ø          складська
квитанція може бути укладена у довільній формі,

Ø          накладні на
передачу соняшника містять необхідні відомості про дату передачі, зберігача,
поклажодавця, найменування товару, його кількісні характеристики та підписи
зберігача та поклажодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний
повернути поклажедавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору він отримав
соняшник за накладною № 125 у кількості 18,580 т. на суму 50166 грн., за
накладною № 152 у кількості 20,440 т. на суму 55188 грн., за накладною № 154 у
кількості 14, 380 т. на суму 38826 грн., однак у зв'язку з відвантаженням
відповідачем решти соняшника, що належить позивачу, іншим особам, позивач
вимагає стягнути з відповідача вартість соняшника у розмірі 114318 грн. та
17147,70 грн. штрафу від вартості неповернутого соняшника відповідно до умов
договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Оскільки належним доказом передачі соняшника на
зберігання є відповідні накладні, підписані у т.ч. позивачем, то
належним доказом повернення цього соняшника є також відповідні накладні на
відвантаження товару, які повинні містити підпис позивача -отримувача
товару.

В ході судового розгляду справи відповідач посилався на невідповідність
бухгалтерського обліку ТОВ «Новоайдарський завод комбікормів»щодо кількості
відпущеного позивачу соняшника, що, на думку позивача є доказом неналежного
виконання умов договору з боку відповідача.

Відповідно до ст. 32, 34 ГПК України належними слід визнавати
докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у
справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вищевказаних норм допустимість доказів означає, що у
випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні
підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть
підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідач надав до матеріалів справи копії накладних №№ 125, 152,
154, 153, 156, 155, які містять підпис позивача та свідчать про те, що позивач
отримав 99250 кг соняшника, тобто весь соняшник позивача, який перебував на
зберіганні за договором.

У судовому засіданні позивач підтвердив справжність підписів на
вищезазначених накладних, цей факт зафіксовано у протоколі суду від 18.12.07р.

За таких обставин суд вважає, що у позивача відсутнє право
вимагати стягнення з відповідача боргу та штрафу від вартості неповернутого
соняшника.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на
позивача.

У відповідності зі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні за
згодою сторін оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК
України, суд

в и р і ш и в:

1.          У задоволенні
позову відмовити.

2.          Судові витрати
покласти на позивача.

Рішення набирає чинності після закінчення десятиденного строку з
дня його підписання.

Рішення підписане 20.12.07р.

Суддя
А.Г.Ворожцов