ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"13" серпня 2007 р.
Справа № 3/553/07

Позивач: СГ ЗАТ «Миколаївське» (57061, вул.Комарова, 26, с.Новокатеринівка, Веселинівський район, Миколаївська область)

Відповідач: АТВТ «Гілея»(55204, бульвар Миру, 4, м.Первомайськ, Миколаївська область)

Суддя Смородінова О.Г.

ПРЕДСТАВНИКИ:

Від позивача: Веретельник В.В., за дорученням.

Від відповідача: Кузнєцов І.Є., за дорученням.

Суть спору: позов поданий про визнання договору № 78/св на вирощування та постачання цукрових буряків, укладеного між сторонами 13.02.2003р., недійсним.

Позивач позовні вимоги підтримує.

Відповідач позов заперечив, про що надав відзив (вх. № 12301 від 31.07.2007р.), в задоволені позову просить відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд  встановив:

13.02.2006р. між Сільськогосподарським закритим акціонерним товариством «Миколаївське»(далі - Позивач) та Акціонерним товариством відкритого типу «Гілея»(далі - Відповідач ) був укладений договір № 78/св по вирощуванню та постачанню цукрових буряків (далі - Договір), який з боку позивача був підписаний головою правління Коваленко Іваном Кириловичом, з боку відповідача - головою правління Кучерою Іваном Васильовичем, які діяли на підставі статуту.

Відповідно до р. 1 Договору сторони зобов’язувались на основі співробітництва, спільної трудової участі та організації, шляхом використання власного майна, устаткування, фінансових, людських ресурсів професійних та інших знань, навичок і вмінь, матеріалів, сировини, ділової репутації та ділових зв’язків, діяти для досягнення спільної мети, якою визначено забезпечення стабільного висиокопродуктивного виробництва цукрових буряків та досягнення максимально можливих прибутків.

Позивач вважає даний Договір недійсним, посилаючись на те, що він з його боку був підписаний особою, яка не мала на те необхідного обсягу цивільної дієздатності; зазначає на відсутність таких істотних умов Договору, як ціна, предмет, строк дії, зазначає на відсутність зобов’язань у відповідача та взагалі доводе, що фактично в Договорі містяться умови купівлі - продажу, товарного кредиту, що не відповідає його предмету.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач навпаки вказує на дотримання при укладанні Договору вимог законодавства в частині істотних умов та спростовує зауваження позивача на відсутність у його представника в момент вчинення відповідного правочину необхідної для цього дієздатності.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У відносинах із третіми особа ми обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма об ставинами не могла не знати про такі обмеження.

Пунктом 7.18 Статуту позивача передбачено, що виконавчим органом Товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є Правління.

Згідно п. 7.22 Статуту роботою Правління керує Голова правління, який має право без довіреності представляти інтереси Товариства та вчиняти від його імені юридичні дії, при цьому передбачено право Голови Правління приймати рішення про укладення правочинів на суму, що не перевищує 10% балансової вартості активів Товари ства за даними останньої річної фінансової звітності Товариства.

Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в яко му одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені дру гої сторони, яку вона представляє.

Згідно ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений пред ставником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він предста вляє.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки осо би, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання спірного Договору, було поставлено на відповідачеві коренеплоди цукрових буряків. Крім того, позивачем було отримано від відповідача товарно-матеріальні цінності та грошові кошти у якості попередньої опла ти за поставлений товар, що підтверджується відповідними накладними та платіжними дорученнями.

Отже, часткове виконання позивачем умов оспорюваного Договору свідчить про схвалення ним останнього.

Крім того, позивачем не доведено, що відповідач на момент укладання Договору знав чи за всі ма обставинами міг не знати про наявність обмежень Голови Правління позивача на укла дення такого правочину.

Твердження позивача щодо відсутності у Договорі істотних умов спростовуються наявними доказами.

Так, розділом 1 Договору передбачено зобов'язання позивача передати у власність відповідача коренеплоди цукрових буряків, зобов'язання відпові дача прийняти та оплатити ці коренеплоди на умовах Договору.

Як слідкує з Договору, його умовами передбачена поставка коренеплодів цукрових буряків.

Розділом 2 Договору встановлюється обсяг, умови та строки поставки, вимоги щодо якості товару, момент переходу права власності на товар.

Розділом 3 Договору передбачені ціна та порядок розрахунків за поставлений товар.

Розділом 4 - відповідальність сторін за недопоставку товару, за порушення строків його оплати тощо.

Також, слід зазначити на те, що Договір містить умови про поставку ТМЦ на умовах товарного кредиту з виплатою процентів (п. п. 2.11, 2.12 Договору).

Твердження позивача про неузгодженість предмету, ціни та строків поставки ТМЦ не відповідають дійсності. Так, п. 2.11 Договору перед бачено, що найменування, кількість, ціна зазначених в цьому пункті ТМЦ визначаються сторонами додатково, та вказуються в накладних на їх відпуск.

Як свідчать надані відповідачем накладні, на виконання зазначеної умови Договору, позивач отримав від відповідача товарно-матеріальні цінності на загальну суму 128 121 гри. 40 коп., чим сторони визначили найменування товарів та їх ціну.

Наявність чи відсутність умов про відповідальність сторін за порушення прийнятих на себе договірних зобов'язань не передбачені чинним законодавством, у зв’язку з чим не може бути підставою для визнання договору недійсним. Крім того, р. 4 Договору передбачена відповідальність пози вача за прострочення оплати ТМЦ, отриманих на умовах товарного кредиту, та за недопоставку товару, а також, відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату товару.

Відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України, сторони, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 44, 49, 82-85  ГПК України, - господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.          В задоволені позову відмовити.

Суддя
О.Г. Смородінова