КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

20.02.07 р.                                                                                                    № 195/8-05

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий                                                                                Поліщук В.Ю.

Судді

Жук Г. А.

Швець В.О

при секретарі судового засідання Огієнко В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»,

на рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2006 року,

у справі №195/8-05 (суддя Чорна Л.В.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Раззаг-Калає-Тебріз»(м.Біла Церква, Київська область, Ісламська Республіка Іран, м.Тебріз, Шосе Азейрбайджанської міжнародної виставки),

до Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»(м.Біла Церква, Київська область),

про стягнення 674932 грн. 00 коп. основного боргу,

за участю представників сторін:

від позивача: Семенов А.Д. –представник (довіреність №2-447 від 30.01.2007 року);

від відповідача: Танцюра Л.О. –представник (довіреність від 26.09.2006 року); Семеняка В.В. –представник (довіреність від 26.09.2006);

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз»звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»про стягнення боргу у розмірі 674932 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовано неотриманням прибутку у відповідності до дольової участі засновників ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»у розмірі 674932 грн. 00 коп. (згідно графіку погашення заборгованості).

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.11.2006 року у справі №195/8-05 позовні вимоги задоволено, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 674392 грн. 00 коп. Водночас, стягнуто з ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»на користь ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз»6750 грн. 00 коп. –в якості відшкодування державного мита за розгляд справи судом та 118 грн. 00 коп. –в якості відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Вказане рішення місцевим господарським судом мотивовано обґрунтованістю та доведеністю належним чином позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 14.11.2006 року у справі №195/8-05, ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати спірне судове рішення, як таке, що прийнято з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.12.2006 року було порушено апеляційне провадження з перегляду рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2006 року, та призначено справу до розгляду в судовому засіданні за участю представників сторін.

Розпорядженням Заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 29.01.2007 року, склад колегії суддів було змінено (у зв’язку з перебуванням судді Андрецевої Г.М. у відпустці).

У відповідності до ст.ст.44,811 ГПК України, за ініціативою апеляційного господарського суду здійснювалась фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів.

В судовому засіданні апеляційного господарського суду, що відбулось 30.01.2007 року оголошувалась перерва до 20.02.2007 року.

В судових засіданнях апеляційного господарського суду представник скаржника вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити, обґрунтовуючи це доводами, наведеним в апеляційній скарзі. Зокрема, представник скаржника наголошував на порушення місцевим господарським судом ст.174 ГК України та ст.11 ЦК України яким встановлені підстави виникнення зобов’язань, ст.142 ГК України, ст.ст.10,41 Закону України «Про господарські товариства»в частині неприйняття до уваги порядку розподілу прибутку господарського товариства; невірне застосування ст.ст.10,12 Закону України «Про режим іноземного інвестування»; а також невідповідність висновків місцевого господарського суду фактичним обставинам справи, зокрема, відсутність прав позивача щодо отримання дивідендів після 2005 року (в зв’язку із виходом його з учасників засновників ТзОВ СП «Бегленд») та безпідставністю позовних вимог, які ґрунтуються на Графіку погашення заборгованості відповідача перед позивачем.

В судових засіданнях апеляційного господарського суду, представник позивача зазначив, що місцевий господарський суд, при прийнятті оскаржуваного рішення, повно з’ясував всі фактичні обставини у справі, а тому спірне рішення Господарського суду Київської області має бути залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В судовому засіданні, що відбулось 20.02.2007 року, за згодою уповноважених представників сторін, відповідно до ст.96 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши документи і матеріали, подані учасниками процесу і зібрані судом, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для справи, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як було вірно встановлено Господарським судом Київської області під час розгляду справи №195/8-05, згідно Статуту та Установчого договору ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»(зареєстрованого Відділом державної реєстрації Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради 17.07.2002 року), Статутний фонд товариства (відповідача у цій справі) складав 17000 грн. 00 коп. (том 1, арк. справи 15-23, 24-28). Відповідно до установчих документів відповідача, учасниками товариства були ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз»(доля частки статутного фонду якого становила 90%, що у грошовому еквіваленті складало 15300 грн. 00 коп.), а також ТзОВ «Тамірлан»(доля частки статутного фонду якого становила 10%, що у грошовому еквіваленті складало 1700 грн. 00 коп.).

Як було вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджено Аудиторським висновком від 21.06.2005 року (том 1, арк. справи 136-142), протягом 2002-2005 років, розмір Статутного фонду відповідача змінювався. Зазначена обставина сторонами спору не оспорюється та підтверджується наявними у справі новими редакціями установчих документів, із внесеними відповідними змінами, які були зареєстровані відповідним уповноваженим державним органом (том 1, арк. справи 42-63, 64-77, 78-87; том 3, арк. справи 1-54).

Як встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, протягом 2002-2005 років, керівним органом відповідача –загальними зборами учасників, приймались рішення щодо формування Статутного фонду відповідача (зміни його розміру), перерозподілу часток Статутного фонду учасників відповідача, зміни учасників відповідача, які оформлювались відповідними протоколами загальних зборів, що були зібрані місцевим господарським судом під час розгляду справи (том 1, арк. справи 55,56, 88-92; том 3, арк. справи 30-54).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.07.2005 року, по справі №195/8-05 з метою встановлення фактів, які мають значення для вирішення спору, було призначено судову почеркознавчу експертизу, відповідно до якої, експерту були задані питання щодо належності підписів, які містяться на протоколах загальних зборів та установчих документах відповідача, керівнику підприємства позивача (том 2, арк. справи 9-11).

Відповідно до Висновку експерта №352 Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 17.03.2006 року, було встановлено належність підпису саме Джавад Багерзаде Карімі, як керівнику позивача на двох протоколах загальних зборів учасників відповідача, проте, на інших протоколах, за переконанням експерта, міститься підпис іншої особи, а не Джавад Багерзаде Карімі (том 2, арк. справи 55-72).

Відповідно до Протоколу загальних зборів ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»№2, від 14.08.2002 року, учасниками товариства (якими на той момент були ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз»та ТзОВ «Тамірлан») було прийнято рішення про збільшення частки Статутного фонду відповідача за рахунок іноземних інвестицій, внесених ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз», яке є іранською фірмою.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2002-2003 років була проведена державна реєстрація іноземних інвестицій у вигляді майна, як внесок до статутного фонду відповідача, а саме:

- інформаційне повідомлення про внесення іноземної інвестиції №1332-3-1-84 від 10.10.2002 року на суму 250000,00дол. США, що складало на дату фактичного внесення 133237 грн. 50 коп.: автоматична різально-прошивна машина –1 шт.;

- інформаційне повідомлення про внесення іноземної інвестиції №1332-3-1-24 від 13.02.2003 року на суму 547000,00 дол. США, що складало на дату фактичного внесення 2917424 грн. 50 коп.: високошвидкісна лінія по виготовленню плоскої стрічки (екструдер В81 90/1100-250) - 1 шт.; круглоткацькі верстати SYZ - 4С -12шт.; круглоткацькі верстати SYZW - 4 - 2 шт.;

- інформаційне повідомлення про внесення іноземної інвестиції №1332-3-1- 117 від 16.07.2003 року на суму 10600,00 дол. США, що складало на дату фактичного внесення 56525 грн. 56 коп.: швейна машина NEWLONG –2 шт.;

- інформаційне повідомлення про внесення іноземної інвестиції №1332-3-1- 157 від 26.08.2003 року на суму 100000,00 дол. США, що складало на дату фактичного внесення 533170 грн. 00 коп.: шестичовникові круглоткацькі верстати SYZ -6Х75О –5 шт.;

- інформаційне повідомлення про внесення іноземної інвестиції №1332-3-1-175          від 19.09.2003 року на суму 53000,00 дол. США, що складало на дату фактичного внесення 282569 грн. 50 коп.: швейні машини »- 10 шт.;

- інформаційне повідомлення про внесення іноземної інвестиції №1332-3-1-176          від 19.09.2003 року на суму 37000,00 дол. США, що складало на дату фактичного внесення 197265 грн. 50 коп.: швейні машини –5 шт.; головки до швейних машин –5 шт.

Зазначені факти підтверджено Листом-відповіддю Головного управління економіки та зовнішніх зв’язків Київської обласної державної адміністрації №03-01-12-2057 від 14.09.2005 року про проведення реєстрації інвестицій (том 2, арк. справи 30), Аудиторським висновком від 21.06.2005 року (том 1, арк. справи 136-142) та самими сторонами спору під час розгляду справи в місцевому та апеляційному господарських судах не заперечувалось.

Крім того, факт внесення обладнання загальною вартістю 4211914 грн. 42 коп. (у якості внеску до статутного фонду відповідача) підтверджено Довідкою, підписаною директором ТзОВ СП «Бегленд»(том 2, арк. справи 123).

Відповідно до Протоколу загальних зборів учасників ТзОВ СП «Бегленд»№27 від 04.04.2005 року, рішенням учасників відповідача була надана згода про вихід із складу учасників відповідача ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз»(том 1, арк. справи 56). Водночас, як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду, відповідно до Протоколу загальних зборів учасників ТзОВ СП «Бегленд»№26 від 28.03.2005 року, рішенням учасників відповідача була надана згода про вихід із складу учасників відповідача ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз»(том 1, арк. справи 91).

Як вбачається з Ухвали Господарського суду Київської області від 19.07.2005 року, по справі №195/8-05 про призначення судової почеркознавчої експертизи, протоколи загальних зборів учасників ТзОВ СП «Бегленд»№26 та №27 не були предметом дослідження експерта. Крім цього, станом на день розгляду справи в апеляційному господарському суді, прийняті рішення, які були оформлені вищезазначеними протоколи, оскаржені та спростовані не були, а тому приймаються господарським судом, як такі, що чинні.

Відповідно до нової редакції Статуту відповідача, зареєстрованого відділом Державної реєстрації виконавчого комітету Білоцерківської міської ради 23.05.2005 року, новими засновниками товариства стали: ТзОВ «Тамірлан»та компанія «В.Г.Т.»(том 1, арк. справи 42-63).

Як встановлено колегією апеляційного господарського суду, предметом позову є вимога про стягнення з відповідача не отриманої позивачем частини прибутку відповідача, у відповідності до дольової участі засновників ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»у розмірі 674932 грн. 00 коп., згідно Графіку погашення заборгованості (том 2, арк. справи 122) за весь період здійснення господарської діяльності відповідача, а саме : з 17.07.2002 року (дати реєстрації відповідача) по 09.06.2005 року (дати подання позову) (том 1, арк. справи 31).

Судова колегія апеляційного господарського суду, дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути скасовано виходячи з наступного.

Переглядаючи судове рішення господарського суду першої інстанції, апеляційний господарський суду, керується приписами ст.101 ГПК України, відповідно до якої, апеляційний господарський суд не зв’язаний з доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Переглядаючи рішення місцевого господарського суду, колегією суддів апеляційного господарського суду було досліджено правовий статус позивача, та встановлено, що позивач є юридичною особою, яка зареєстрована у відповідності до законодавства країни - Ісламська Республіка Іран, на підтвердження чого в матеріалах справи містяться відповідні докази, зокрема: Нота Посольства Ісламської Республіки Іран №510-1/1398 (том 1, арк. справи 10-14) та установчий договір позивача (том 2, арк. справи 126-127). Водночас, звертаючись до господарського суду, позивачем у позовній заяві вказано як місцезнаходження –Київська область, м.Біла Церква, вул.Зелена, буд.30, кв.1.

Щодо застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при розгляді позовних вимог по суті, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Задовольняючи позов у повному обсязі, місцевий господарський суд застосував лише приписи ст.ст.10,12 Закону України «Про режим іноземного інвестування», в частині забезпечення іноземним інвесторам гарантій, встановлених вимогами даного закону. Проте, з таким висновком колегія суддів апеляційного господарського суду погодитись не може виходячи з наступних обставин у справі.

Відповідно до Закону України «Про захист іноземних інвестицій на Україні», інвестиції, прибутки, законні права та інтереси іноземних інвесторів на території України захищаються її законами (ст.1 Закону). Крім цього, згідно зі ст.2 Закону, іноземні інвестори мають дотримувати законодавства України та не завдавати шкоди її державним, соціальним та економічним інтересам. Статтею 4 цього ж Закону встановлено, що іноземним інвесторам гарантується перерахування за кордон їх прибутків та інших сум як в карбованцях, так і в іноземній валюті, що отримані на законних підставах.

Дійсно, відповідно до преамбули Закону України «Про режим іноземного інвестування», зазначений Закону визначає особливості режиму іноземного інвестування на території України, встановлює гарантії захисту іноземних інвестицій, але, виходячи з цілей, принципів і положень законодавства України.

Так, зокрема, відповідно до ст.1, зазначеного Закону, іноземні інвестиції - цінності, що вкладаються іноземними інвесторами в об'єкти інвестиційної діяльності відповідно до законодавства України з метою отримання прибутку або досягнення соціального ефекту (п.2 ст.1 Закону); підприємство з іноземними інвестиціями - підприємство (організація) будь-якої організаційно-правової форми,  створене відповідно до законодавства України, іноземна інвестиція в статутному фонді якого, за його наявності, становить не менше 10 відсотків (п.3 ст.1 Закону).

Відповідно до ст.7 Закону, для іноземних інвесторів на території України встановлюється національний режим інвестиційної та іншої господарської діяльності, за винятками, передбаченими законодавством України та міжнародними договорами України.

Щодо отримання інвесторами прибутків, то ст.11 Закону встановлює гарантії для інвесторів, що вирішили припинити інвестиційну діяльність у вигляді повернення не пізніше шести місяців з дня припинення цієї діяльності своїх інвестицій в натуральній формі або у валюті інвестування в сумі фактичного внеску (з урахуванням можливого зменшення статутного фонду) без сплати мита, а також доходів з цих інвестицій у грошовій чи товарній формі за реальною ринковою вартістю на момент припинення інвестиційної діяльності, якщо інше не встановлено законодавством або міжнародними договорами України. При цьому, ст.12 Закону визначає, що іноземним інвесторам після сплати податків, зборів та інших обов'язкових платежів гарантується безперешкодний і негайний переказ за кордон їх прибутків, доходів та інших коштів в іноземній валюті, одержаних на законних підставах внаслідок здійснення іноземних інвестицій.

Тобто, виходячи з наведеного вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що іноземному інвестору, відповідно до Законів України «Про режим іноземного інвестування»та «Про захист іноземних інвестицій на Україні»гарантуються засоби захисту його прав, порушених при здійсненні ним інвестиційної діяльності, зокрема, шляхом отримання збитків, понесених в результаті інвестиційної діяльності; отримання прибутку, підприємства із іноземними інвестиціями, проте у спосіб та порядок, відповідно до особливостей здійснення господарської діяльності підприємств з іноземними інвестиціями, що регулюється чинним законодавство України.

Так, згідно Свідоцтва серії А00 №046192 Про державну реєстрацію юридичної особи, (виданого 17.07.2002 року Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області) організаційно-правовою формою відповідача є товариство з обмеженою відповідальністю (том 1, арк. справи 29).

Відповідно до ст.92 ГК України, порядок створення та порядок діяльності окремих видів господарських товариств регулюються ГК України, ЦК України та іншими законами.

Відповідно до ст.148 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу.

При цьому, як було зазначено вище, відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про режим іноземного інвестування», у разі виходу інвестора із складу учасників підприємства, яке отримало від інвестора іноземні інвестиції, йому (інвестору) гарантується, зокрема отримання доходів від вкладених ним інвестицій у грошовій чи товарній формі за реальною ринковою вартістю на момент припинення інвестиційної діяльності, якщо інше не встановлено законодавством або міжнародними договорами України.

Статтею 65 ГК України встановлено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів, якими згідно ст.57 ГК України, є установчий договір, статут, а щодо товариства з обмеженою відповідальністю, то ст.82 ГК України визначає установчим документом - статут.

Відповідно до ст.89 ГК України, управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

Згідно з ст.145 ЦК України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

Пунктом 4 ст.145 ЦК України встановлені виключні повноваження загальних зборів учасників товариства, та визначено, що статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства, зокрема такими є затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства.

Відповідно до ч.5 ст.41 Закону України «Про господарські товариства»(в редакції чинній до 2005 року), до виключної компетенції загальних зборів товариства належить, зокрема, затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), визначення порядку покриття збитків (п. «д»); до компетенції: затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства (п. «ж»); та відповідно до п.«в» ст.59 Закону, виключення учасника з товариства.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про господарські товариства», прибуток утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці. З балансового прибутку товариства сплачуються проценти по кредитах банків та по облігаціях, а також вносяться передбачені законодавством України податки та інші платежі до бюджету. Чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків, залишається у повному розпорядженні товариства, яке відповідно до установчих документів визначає напрями його використання.

Відповідно до п. 10.1 Статуту, ст.14 Установчого договору (в редакції 2002 року) чистий прибуток, - це прибуток, який утворено з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат. З балансового прибутку товариства мають бути сплачені проценти по кредитах банків, а також вносяться податки та ніші обов’язкові платежі. В разі, якщо частина прибутку розподіляється серед учасників, як дивіденд, такий розподіл здійснюється пропорційно часткам учасників у Статутному фонді. Якщо діяльність товариства за результатами звітного періоду виявиться збитковою, останнє мусить прийняти всі необхідні заходи для покриття збитків шляхом відповідно використання коштів та майна товариства. Покриття збитків здійснюється в першу чергу за рахунок Резервного фонду. За рішенням Зборів Учасників, для покриття збитків можуть використовуватись і ніші кошти.

Зазначені визначення прибутку містяться в усіх інших редакціях Статуту відповідача.

Відповідно до Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», поняття «дивіденди»визначено як - платіж, який здійснюється юридичною особою на користь власників (довірених осіб власника) корпоративних прав або інвестиційних сертифікатів, емітованих такою юридичною особою, у зв'язку з розподілом частки її прибутку.

Крім того, згідно норм ст.10 Закону України «Про господарські товариства»під дивідендами розуміється частка прибутку товариства, що розподіляється між учасниками.

Отже, виходячи з наведених вище норм та положень, закріплених в установчих документах відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду, дійшла до висновку, що виплата  дивідендів можлива тільки при наявності у сукупності двох умов: коли товариство протягом періоду, за який виплачуються дивіденди, мало прибуток, а також при наявності відповідного рішення органу, уповноваженого здійснювати управління підприємством, про виплату дивідендів.

Водночас, Статутом відповідача в редакції 2002 року (пункт 12.9.5), в редакції 2004 року, (пункт 17.9.5) передбачено, що питання про порядок розподілу прибутку, строк та порядок виплати частини прибутку (дивідендів) відносяться до виключної компетенції Зборів учасників товариства.

Отже, судова колегія дійшла до висновку, що питання про порядок розподілу прибутку, строк та порядок виплати частки прибутку (дивідендів) відносяться до виключної компетенції Зборів учасників ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд».

Згідно вимог частини 5 статті 19 ГК України, незаконне втручання та перешкоджання господарській діяльності суб'єктів господарювання з боку органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні ними державного контролю та нагляду забороняються.

Як було встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду рішення про розподіл прибутку та виплату дивідендів ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»не приймало. Крім того, не ставилось на обговорення питання щодо розподілу прибутку при виході позивача із складу учасників відповідача, що вбачається з протоколів загальних зборів учасників ТзОВ СП «Бегленд»№27 від 04.04.2005 року (том 1, арк. справи 56), та №26 від 28.03.2005 року, (том 1, арк. справи 91). Крім цього, апеляційний господарський суд при розгляді цього спору виходив з того, що дійсність рішення загальних зборів відповідача не є предметом розгляду цієї справи.

Відповідно до ст.83 ГПК України, господарський суд має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В цьому випадку, це стосувалось позивача, який мав би довести обставини, які були б визнані господарським судом належними підставами для отримання позивачем дивідендів, зокрема наявності рішення уповноваженого органу управління товариства про розподіл чистого прибутку товариства.

Щодо посилань позивача на Графік погашення заборгованості ТзОВ спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»перед ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз»(том 2, арк. справи 122), то колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами апеляційної скарги, що вказаний Графік не може розцінюватись, як підстава для сплати учаснику товариства дивідендів, оскільки, як було зазначено вище, підставою для виплати прибутку є лише відповідне рішення загальних зборів учасників товариства оформлене у встановленому порядку.

Крім того, як вбачається із зазначеного Графіку, останній підписаний генеральним директором відповідача, який позбавлений права одноосібно приймати рішення щодо виплати (сплати) дивідендів учаснику товариства за відсутності відповідного рішення загальних зборів учасників товариства. При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду, звертає увагу позивача на той факт, що Графік погашення заборгованості ТзОВ СП «Бегленд»перед фірмою «Раззаг-Калає-Тебріз»містить застереження щодо погашення заборгованості –«Погашение задолжености будет происходить только при обоюдном решении корпоративных прав предприятия».

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що Графік погашення заборгованості ТзОВ СП «Бегленд»перед фірмою «Раззаг-Калає-Тебріз» не може бути виключним належним доказом для підтвердження виникнення грошових зобов’язань відповідача перед позивачем.

Відповідно до ст.104 ГПК України, підставами для скасування рішення місцевого господарського суду є, зокрема неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та прийняття рішення з порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2006 року області у справі №195/8-05 прийнято при невідповідності обставинам справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду –скасуванню.

Керуючись ст.ст.44,49,99,101, п.2) ст.103, ст.ст.104,105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»на рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2006 року у справі №195/8-05 задовольнити.

2.          Рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2006 року у справі №195/8-05 скасувати.

3.          Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз»до Товариства з обмеженою відповідальністю спільне ірано-українське підприємство «Бегленд»про стягнення боргу у розмірі 674932 грн. 00 коп. відмовити повністю.

4.          Стягнути з ТзОВ «Раззаг-Калає-Тебріз»(м.Біла Церква, Київська область, Ісламська Республіка Іран, м.Тебріз, Шосе Азейрбайджанської міжнародної виставки) на користь ТзОВ спільного ірано-українського підприємства «Бегленд»(м.Біла Церква, Київська область, вул.Славіна, 48, кв.109, ) 3374 грн. 66 коп. - в якості відшкодування витрат по сплаті державного мита за подання апеляційної скарги.

5.          Доручити Господарському суду Київської області видати відповідний наказ.

6.          Копію цієї постанови направити сторонам у справі.

7.          Матеріали справи №195/8-05 повернути Господарському суду Київської області.

Головуючий                                                                                Поліщук В.Ю.

Судді

Жук Г. А.

Швець В.О