КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2007                                                                                           № 5/156б (9/189б/54б)

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Пантелієнка  В.О.

при секретарі:                     Котелянець О.О.

За участю представників:

від кредиторів:

1)          Державної податкової інспекції у Козелецькому районі Чернігівської області – Крупина А.О. (дов. № 6/9/10-000 від 10.01.2007 р.);

2)          Державного комітету України з державного матеріального резерву – Роздольський І.О. (дов. № 2/6671 від 05.12.2006 р.);

3)          Козелецького районного центру зайнятості - Давиденко В.В. (дов. № 04/510 від 11.05.2007 р.);

за участю представника прокуратури: Некрасов О.М. (посвідчення № 180 від 07.12.2004 р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Козелецькому районі

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 06.02.2007

у справі № 5/156б (9/189б/54б) (Соломатiн В.Д.)

за заявою                               ВАТ "Остерський завод "Радіодеталь"

до                                                   ВАТ "Остерський завод "Радіодеталь"

про                                                  визнання боржника банкрутом

Суть ухвали і скарги:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 06 лютого 2007 року, яка прийнята у справі № 5/156б (9/189б/54б) (суддя – В.Д. Соломатін), за заявою відкритого акціонерного товариства “Остерський завод “Радіодеталь” (надалі – Боржник, Товариство) про визнання банкрутом, Державній податковій інспекції у Козелецькому районі відмовлено у задоволенні скарги на дії ліквідатора Стук І.М.(т. 4 а.с. 220-221).

Державна податкова інспекція у Козелецькому районі (надалі – Інспекція), не погоджуючись з прийнятою ухвалою судом першої інстанції, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю ухвалу та прийняти нову, якою визнати дії  Боржника в особі  ліквідатора Стук І.М. в частині відмови від реєстрації в Інспекції платником ПДВ неправомірними та зобов’язати до реєстрації таким платником (т. 8 а.с. 2-4).

Представники кредиторів - Державного комітету України з державного матеріального резерву і Козелецького районного центру зайнятості та представник Прокуратури у судовому засіданні залишають вирішення питання щодо задоволення апеляційної скарги Інспекції або відмови у її задоволенні на розсуд суду (т. 8 а.с. 81-82).

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення інших кредиторів Боржника та Боржника про день і час судового засідання по розгляду апеляційної скарги Інспекції, що підтверджується ухвалою про відкладення розгляду апеляційних скарг від 11.04.2007 року (т. 8 а.с. 70-71) з відміткою (на звороті) про направлення копій даної ухвали сторонам у справі, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Інспекції без участі представників інших кредиторів Товариства та Боржника.

Заслухавши усні пояснення представників Інспекції, кредиторів Боржника та Прокуратури в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 16 червня 2005 року було порушено провадження у справі № 9/189-б про банкрутство відкритого акціонерного товариства “Остерський завод “Радіодеталь” за заявою останнього в порядку ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"  (т. 1 а.с. 1).

Постановою господарського суду Чернігівської області від 01 лютого 2007 року Товариство визнано банкрутом та відносно нього відкрита ліквідаційна процедура, а ліквідатором призначено арбітражного керуючого Стук І.М., на якого покладені права керівника Товариства і передані у відання майно банкрута, а також зобов’язано  у 12-тимясячний строк здійснити ліквідаційну процедуру і подати до суду ліквідаційний баланс та звіт про проведену роботу. Крім цього, припинено підприємницьку діяльність Товариства та повноваження його посадових осіб, керівних органів, яких зобов’язано протягом 15 днів передати ліквідатору бухгалтерську та іншу документацію, печатки і штампи, матеріальні та інші цінності. Також, арбітражному керуючому Швидкому Ю.В. затверджені витрати у зв’язку із виконанням ним обов’язків розпорядника майна на загальну суму 143 636 грн. 00 коп. (т. 4 а.с. 190-192).

Державна податкова інспекція у Козелецькому районі звернулась до господарського суду Чернігівської області зі скаргою  № 150/9/10-015 від 31.01.2007 року, в якій просить  визнати дії Боржника в особі Стук І.М. в частині відмови від реєстрації в Інспекції платником ПДВ неправомірними та зобов’язати до реєстрації таким платником (т. 4 а.с. 195-196). Свої вимоги Інспекція обґрунтовує тим, що ліквідатором Боржника був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (комплексу не житлових будівель та споруд), у зв’язку з чим  Боржник має бути зареєстрований як платник ПДВ, чого ліквідатором відносно Товариства зроблено не було, та що в свою чергу порушує інтереси держави на отримання у складі вартості проданого майна ПДВ. Визначені дії ліквідатора Боржника Інспекція вважає неправомірними згідно ст.ст. 24, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності  боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 2, 3, 5, 6, 7, Закону України “Про податок на додану вартість” та ст.ст. 1, 22 Господарського процесуального кодексу України (т. 4 а.с. 195-196).

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 06 лютого 2007 року Інспекції відмовлено у задоволенні скарги на дії ліквідатора.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції посилається на те, що свідоцтво платника ПДВ Боржника було анульовано, що підтверджується відповідним актом про анулювання Інспекції, а правосуб’єктність ліквідатора Боржника обмежується повноваженнями, визначеними у Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у зв’язку з чим він позбавлений права здійснювати повноваження, які не передбачені відповідним законом, що у сукупності є підставою відмови Інспекції у задоволенні  вимог в скарзі на дії ліквідатора Товариства. При цьому, місцевий суд керувався ст.ст. 24, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) (т. 4 а.с. 220-221).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Інспекції, кредиторів та Прокуратури у відкритому судовому засіданні, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду Чернігівської області від 06 лютого 2007 року, яка прийнята у даній справі, є законною і обґрунтованою у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, відповідністю висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За таких умов, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Інспекції без задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що Інспекція, в порушення вимог статті 33 ГПК України, не довела ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог як в суді першої інстанції, так і при апеляційному провадженні.

Так в апеляційній скарзі Інспекція зазначає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, оскільки прийнята з істотним порушенням норм матеріального права.

Свої твердження Інспекція мотивує тим, що 21.09.2006 р. Боржником в особі ліквідатора Стук І.М. – з однієї сторони, та товариством з обмеженою відповідальністю “Інтеграл - монтаж” – з іншої, укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким продавець передає у власність покупця, а покупець приймає комплекс не житлових будівель та споруд. Враховуючи вимоги підпункту 2.3.1 пункту 2.3 ст. 2 Закону України “Про податок на додану вартість” (надалі – Закон України “Про ПДВ”) та суму, на яку був укладений вищезазначений договір, Товариство підлягає обов’язковій реєстрації як платник податку на додану вартість, а за змістом статей 3, 5 та 6 вищезгаданого закону операції з продажу майна банкрута відносяться до об’єкта оподаткування і оподатковуються за ставкою 20 відсотків. При цьому, на думку скаржника, Закон України “Про ПДВ” не скасовує обов’язку ліквідатора зареєструватися в податкових органах платником ПДВ. Таким чином, у разі проведення операцій з продажу майна банкрута на виконання повноважень, передбачених ст. 25 Закону, ліквідатор, у відповідності до підпункту 1.3 статті 1 Закону України “Про ПДВ”, є платником ПДВ, а тому має зареєструвати Товариство у податковому органі як такого платника. З огляду на відмову здійснити таку реєстрацію у добровільному порядку, скаржник вважає, що дії ліквідатора мають бути визнані неправомірними в цій частині та його має бути зобов’язано вчинити дії щодо реєстрації Боржника платником ПДВ.

Крім того, Інспекція вважає, що ПДВ за операціями з продажу майна банкрута повинен сплачуватися до бюджету в порядку черговості, визначеної ст. 31 Закону, як вимога, що задовольняється у третю чергу.

Вказані посилання не відповідають вимогам чинного законодавства про банкрутство та спростовуються поданими та наявними доказами на момент прийняття оскаржуваної ухвали у справі у зв’язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, на час реалізації майна банкрута свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ Товариства було анульовано на підставі акту про анулювання свідоцтва № 13 від 10.03.2006 року. Дана обставина підтверджується листом Державної податкової інспекції у Козелецькому районі № 529/10/15 від 08.08.2006 року, який є у матеріалах справи (а.с. 205).

Виходячи з аналізу норм Закону, які регулюють порядок здійснення ліквідаційної процедури щодо боржника, визнаного банкрутом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що реєстрація платником ПДВ боржника на стадії ліквідаційної процедури не передбачена.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону ліквідатор (ліквідаційна комісія) виконують свої повноваження до завершення ліквідаційної процедури в порядку, встановленому цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно ч. 1 ст. 25 Закону, якою визначені повноваження ліквідатора, реєстрація банкрута платником ПДВ не входить до повноважень ліквідатора. Крім того, з аналізу частини 3 статті 24 та частини 1 статті 25 Закону, можна зробити висновок, що повноваження ліквідатора передбачені виключно нормами Закону та виконуються в порядку, встановленому ним. Таким чином, реєстрація боржника визнаного банкрутом платником ПДВ виходить за межі компетенції ліквідатора, визначеної положеннями Закону.

На підставі вищевикладеного аналізу норм чинного законодавства про банкрутство апеляційний господарський суд констатує, що хоча операція з купівлі-продажу майна Товариства і повинна оподатковуватися ПДВ відповідно до вимог Закону України “Про податок на додану варстість”, проте норми Закону не передбачають реєстрації Боржника платником ПДВ на стадії ліквідаційної процедури та права чи обов’язку ліквідатора здійснити таку реєстрацію. Відповідно, посилання Інспекції на неправомірність дій ліквідатора Товариства в частині відмови реєструвати Боржника як платника ПДВ є неналежними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного на момент прийняття оскаржуваної ухвали законодавства.

Щодо посилань скаржника стосовно порядку сплати ПДВ за операціями з продажу майна банкрута, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що сума ПДВ за договором купівлі-продажу майна Товариства, не є кредиторськими вимогами Інспекції, відповідно не може бути погашена в порядку черговості, який встановлений ст. 31 Закону, а щодо неї розповсюджуються положення підпункту 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7 Закону України “Про податок на додану вартість”.

Виходячи з аналізу матеріалів справи та наявних у справі доказів, а також норм чинного законодавства, апеляційна інстанція дійшла висновку, що Інспекцією не спростовано правомірність висновків суду першої інстанції та прийняття оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст.ст. 2, 3, 5, 6, 7, Закону України “Про податок на додану вартість”, ст.ст. 24, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 4-1, 32, 33, 34, 43, 91, 94, 99, 101 –106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Ухвалу господарського суду Чернігівської області від 06 лютого 2007року у справі № 5/156б (9/189б/54б) залишити без змін, а апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Козелецькому районі Чернігівської області без задоволення.

2. Справу №  5/156б (9/189б/54б) повернути до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Пантелієнко  В.О.

24.05.07 (відправлено)