КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2007                                                                                           № 17/236

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:            Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від прокуратури - Красножон О.М. - ст. прокурор відділу Прокуратури м. Києва, посв. № 231 від 18.12.2006,

від позивача 1 - не викликався та не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином,

від позивача 2 - не викликався та не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином,

від відповідача - Теймуразян Л.Ф. - юрисконсульт, дов. № ЮР-551/д від01.12.2006,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання Полтавська міжрайонна природоохоронна прокуратура Полтавської області

на рішення Господарського суду м.Києва від 06.09.2007

у справі № 17/236 (Кролевець О.А.)

за позовом                               Полтавського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Харківецької сільської ради,

Державної екологічної інспекції в Полтавській області

до                                                   Відкрите акціонерне товариство "Укрнафта"

про                                                  стягнення збитків у розмірі 3182,05 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України 30.10.2007 розгляд справи відкладено на 20.11.2007, а 20.11.2007 розгляд справи відкладено на 04.12.2007.

Розпорядженнями Голови Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2007 № 01-23/1/1, від 04.12.2007 № 01-23/1/1 склад колегії суддів змінювався.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2007 у справі №17/236 в позові відмовлено повністю.

Рішення мотивовано тим, що дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про недоведеність прокурором та позивачами позовних вимог з тих підстав, що будь-яких доказів понаднормативного викиду відповідачем забруднюючих речовин в атмосферне повітря шляхом спалювання газу для ліквідації гідратоутворень та обсягів викидів в атмосферне повітря під час його спалювання, крім листа відповідача від 17.04.2006 № 14е/2036, матеріали справи не містять, проте чинне законодавство не містить норм, за якими факт та обсяги наднормативного викиду забруднюючих речовин визначаються на підставі листів господарюючих суб’єктів; в матеріалах справи відсутні докази того, що при вирішення питання фінансової відповідальності відповідача посадові особи позивачів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; прокуратурою та позивачами не надано суду жодного доказу, що спірний викид є наднормативним; суд вважає безпідставним віднесення викидів, пов’язаних зі спалюванням газу для ліквідації гідратоутворень на свердловині № 60, що сталися 11.09.2005 та 07.11.2005, до аварійних викидів.

В апеляційному поданні прокурор просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2007 у справі № 17/236 скасувати з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення про задоволення позову прокурора.

Підстави апеляційного подання обґрунтовуються наступними доводами.

В апеляційному поданні стверджується, що висновок суду про те, що єдиним джерелом інформації про факт понаднормативного викиду відповідачем забруднюючих речовин в атмосферне повітря шляхом спалювання газу для ліквідації гідратоутворень та щодо кількості спаленого газу і обсягів викидів в атмосферне повітря під час його спалювання є лист відповідача від 17.04.2006 за № 14е/2036, не відповідає дійсності, оскільки розрахунки потужності наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря НГВУ "Полтаванафтогаз" ВАТ "Укрнафта" під час наднормативного випадку спалювання газової суміші на факельному амбарі здійснені розрахунковим методом відповідно до п. 6.6 Методики № 38 на основі матеріальних балансів, даних технологічних регламентів та ін.; на підприємстві заведені журнали спалювання газу на факелах, в яких по кожному випадку спалювання на факельному амбарі свердловини без дозволу на викиди фіксується дата спалювання, цех, номер свердловини, показ приладу заміру газу, час спалювання на факелі, кількість спаленого газу та підпис; густина газу в розрахунках прийнята відповідно до сертифікатів, які проводить хіміко-аналітична лабораторія підприємства – атестат акредитації № 07-ХА-2002 з терміном дії до 01.05.2006; по підприємству видано наказ № 280 від 23.03.2006, згідно з яким керівники структурних підрозділів НГВУ "Полтаванафтогаз" зобов’язані при загрозі та виникненні аварії негайно повідомляти районну екологічну інспекцію та службу екологічної і радіаційної безпеки при освоєнні, ліквідації гідратоутворень та надавати довідку про кількість спаленого газу, тому дані щодо кількості спаленого газу та обсяги викидів в атмосферне повітря під час його спалювання, наведені у листі відповідача від 17.04.2006 за № 14е/2036, взяті і відповідають даним, наведеним у журналі спалювання газу на факелах, які знаходяться у відповідача. Факт та обсяги спаленого газу НГВУ "Полтаванафтогаз" не заперечуються та не оспорюються.

Згідно з листом Мінприроди України від 09.11.2006 за № 9/3-17до762-9, роз’ясненням Державної екологічної інспекції за № 9/3-8/601 від 07.06.2006 наявність вищезазначеної довідки НГВУ "Полтаванафтогаз" ВАТ "Укрнафта" є підставою для нарахування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

В апеляційному поданні стверджується про те, що основним доказом здійснення наднормативних викидів, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", п. 5 Методики № 38, є відсутність у відповідача дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря; незалежно від того, чи це аварійні викиди чи залпові викиди, які не передбачені технологічними регламентами, вони відносяться до наднормативних; про хибність думки про те, що викид відноситься до залпових викидів, які передбачені технологічним регламентом на експлуатацію установки попередньої підготовки газу, тому що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря при спалюванні газу для ліквідації гідратоутворень в шлейфах свердловин на факельному амбарі технологічними регламентами виробництв не передбачені, що підтверджується також листом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 09.11.2006 № 9/3-17до762-9; доказами  здійснення НГВУ "Полтаванафтогаз" ВАТ "Укрнафта" наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря є претензія № 95 від 21.08.06, розрахунок завданих збитків, копії листів НГВУ "Полтаванафтогаз" ВАТ "Укрнафта" про викиди забруднюючих речовин, їх об’єми та характеристики, копії листів Мінприроди про правильність нарахування збитків та інші.

В порушення ст. 84 ГПК України в мотивувальній частині рішення не зазначено доводів, за якими господарський суд відхилив докази та пояснення прокурора і позивача.

У апеляційному поданні прокурор посилається на підтвердження необхідності нарахування збитків у відповіді Державної екологічної інспекції за № 9/3-8/601 від 07.06.06 на запит № 10-1/1694 від 12.05.2006.

У відзиві на апеляційне подання перший позивач зазначає про згоду з аргументами апеляційного подання та вказує на те, що оскільки саме відповідач надав інформацію про розмір викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, то відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України суд повинен був витребувати у відповідача матеріали, на підставі яких останнім надавалась інформація про викиди.

Відповідач у відзиві на апеляційне подання, заперечуючи доводи подання, зокрема посилається на те, що належним доказом факту наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря повинен бути відповідний акт контролюючого органу, тобто акт Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України, однак, ніякої перевірки – ні первинної, ні контрольної не проводилось, відповідно не був складений акт перевірки, в якому були б відображені всі необхідні обставини; у відповідача є відповідний дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря № 536615 від 20.04.1999, термін дії якого продовжено; відповідно до п. 3.9 Методики прокуратура та позивачі зобов’язані були надати суду докази промислової чи транспортної аварії, катастрофи, стихійного лиха; відповідно до технологічного регламенту такі викиди не можуть відноситися до наднормативних викидів; доказів, які свідчили б про подію аварії чи про факт приховування інформації, в матеріалах справи немає і не може бути з огляду на відсутність самої події аварії; зазначення у листі відповідача про те, що спалення газу є аварійним, не свідчить про те, що воно є таким.

Відповідно до ухвали апеляційного господарського суду від 30.10.2007 сторонами надані пояснення та документи.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників прокуратури та відповідача, враховуючи доводи відзивів на апеляційне подання, надані пояснення та витребувані документи, колегія суддів встановила наступне.

Прокурором пред’явлено позов до відповідача про стягнення на користь Харківецької сільської ради суми збитків у розмірі 3 182,05 грн., завданих внаслідок наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря при виникненні аварійного випадку 11.09.2005 та 07.11.2005 спалювання газової суміші на факельному амбарі свердловини № 60 без отримання спеціального дозволу в Державному управлінні екології та природних ресурсів в Полтавській області і судових витрат.

Підставою позовних вимог зазначено ст.ст. 13, 121 Конституції України, ст. 148 ГК України, ст. 1187 ЦК України, п. "і" ст. 15, п. "є" ч. 2 ст. 47, ст.ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 3, ч. 1 ст. 11, ст.ст. 33, 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", ст. 16 Закону України "Про об’єкти підвищеної небезпеки", постанову Кабінету Міністрів України від 27.07.1995 № 554, п.п. 4.3, 5 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які завдані державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995.

07.04.2006 листом за № 9-6/1257 Державним управлінням екології та природних ресурсів в Полтавській області зобов’язано НГВУ "Полтаванафтогаз" надати за 2005 та 2006 р.р. інформацію окремо по кожному випадку спалювання на факельних амбарах свердловинах УППГ-2 Харківці при цьому вказати дату, надати характеристику ситуації, що виникла, а саме: передбачена вона технологічним регламентом або аварійна.

У листі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" від 17.04.2006 № 14е/2036, наданому на вищезазначений лист Державного управління екології та природних ресурсів в Полтавській області, повідомлено, зокрема, про аварійні випадки спалювання газу на факельному амбарі свердловині № 60 - 11.09.2005, 07.11.2005 та відповідні розміри інгредієнтів - NOx, сажі, CO, C12 – С19.

Відповідачем листом від 06.07.2007 за № юр. 4661 повідомлено Державне управління охорони навколишнього середовища в Полтавській області про те, що викиди, про які йдеться у листі № 14е/2036 від 17.04.2006, спричинені не в результаті аварії, а є залповими викидами, що передбачені технологічним регламентом підприємства, у зв’язку з чим відповідач вважає що факти, зазначені у цьому листі, не мають юридичної сили та повідомлено про відізвання листа.

Як вбачається з таблиці 1 до дозволу № 536615 від 20.04.99 НГВУ "Полтаванафтогаз" (Харківецька дільниця) було видано дозвіл Державного управління охорони навколишнього середовища в Полтавській області на викиди діоксиду азоту, сажі, оксиду вуглецю, граничних вуглеводнів – С12 – С-19 (розчинник РПК – 265 П та інші) термін дії якого 10.06.2004 було продовжено до 01.10.2005 та у подальшому листом Державного управління екології та природних ресурсів в Полтавській області від 08.04.2005 за № 7-3/1099 було продовжено до 01.07.2007.

Згідно зі ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" від 25.06.1991 № 1264 зі змінами за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть відповідальність особи, винні, зокрема, у допущенні наднормативних, аварійних і залпових викидів і скидів забруднюючих речовин та інших шкідливих впливів на навколишнє природне середовище.

Статтею 33 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" від 16.10.1992 № 2707 зі змінами передбачені порушення законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, за які винні особи несуть відповідальність, а статтею 34 цього Закону встановлено, що шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

Відповідно до наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 18.05.1995 № 38 "Про затвердження Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.05.1995 за № 157/693, зазначена Методика затверджена відповідно до Законів України "Про охорону навколишнього природного середовища" та "Про охорону атмосферного повітря".

Згідно з п.п. 5.4, 5.5, 5.7, 5.7.1, 5.8 розділу 5 "Порядок визначення наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря" вищевказаної Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря" (далі – Методика) факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється спеціалістами Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України при перевірці підприємств шляхом: інструментальних методів контролю, розрахунковим методом; за результатами обстеження й інструментальних вимірів потужності викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерел забруднення атмосферного повітря складається акт; виявлені в ході перевірки факти перевищення нормативів викидів, що зафіксовані в первинній обліковій документації, також включаються до акта перевірки, який підписується спеціалістом Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України та керівником підприємства; результати інструментальних вимірів, що виконані з порушенням вимог діючих нормативно технічних документів, анулюються.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК (1540-06) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв’язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Як вбачається з матеріалів справи прокурором та позивачами не доведено того, що сталися аварійні випадки 11.09.2005 та 07.11.2005 спалювання газової суміші на факельному амбарі свердловини № 60, які призвели до викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря без отримання спеціального дозволу саме тих видів та у таких розмірах, які вказані у листі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" від 17.04.2006 № 14е/2036, оскільки відсутні документи, складення яких передбачене Методикою, засвідчуючі факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, тобто акти перевірки, складені спеціалістами Державної екологічної інспекції Мінекобезпеки України та які мають силу доказу факту спричинення шкоди.

Посилання другого позивача у клопотанні від 12.11.2007 на неможливість надання матеріалів перевірок відповідача через те, що на час вчинення правопорушення функцію державного контролю по дотриманню природоохоронного законодавства здійснювало Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Полтавській області, не може бути прийняте до уваги, оскільки відповідно до наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 12.12.2006 № 540 "Про реорганізацію територіальних органів Мінприроди" Державні екологічні інспекції в областях, містах Києві та Севастополі утворені як спеціальні підрозділи Міністерства охорони навколишнього природного середовища України внаслідок реорганізації шляхом виділення їх зі складу Державних управлінь охорони навколишнього природного середовища в областях, містах Києві та Севастополі, а згідно зі ст. 108 ЦК України у разі перетворення до нової юридичної особи переходить усі права та обов’язки попередньої юридичної особи.

Оскільки факт спричинення шкоди є підставою для відповідальності, встановленої ст.ст. 1166, 1188 ЦК України, то за відсутності факту спричинення шкоди немає і підстав для притягнення відповідача до відповідальності, передбаченої ст. 1188 ЦК України, ст.ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 33, 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

Із доводами апеляційного подання та відзиву другого позивача немає підстав погодитись, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Згідно зі ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже якщо Методикою передбачено, що факт наднормативного викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря встановлюється спеціалістами екологічної інспекції при перевірці, про що складається акт, то лист структурної одиниці відповідача від 17.04.06 № 14е/2036, також враховуючи твердження відповідача про відсутність юридичної сили відомостей, зазначених у цьому листі, не має юридичної сили доказу вищезазначеного факту.

Оскільки здійснення розрахунку потужності наднормативних викидів є дією, яка супроводжує встановлення фактів наднормативних викидів, а не дією, яка встановлює зазначені факти, то немає підстав стверджувати про те, що здійснення розрахунку відповідно до п. 6.6 Методики є доказом факту наднормативних викидів.

Крім того, хоча пунктом 6.6 Методики і передбачено, що розрахунки потужності наднормативних викидів в результаті аварійних і залпових викидів, не передбачених технологічним регламентом виробництв, здійснюються розрахунковим методом на основі матеріальних балансів, даних технологічних регламентів, ін., а у апеляційному поданні стверджується про те, що на підприємстві заведені відповідні журнали, у яких здійснюються записи щодо всіх даних спаленого газу, однак докази існування будь-яких даних стосовно обставин спалювання газу 11.09.2005 та 07.11.2005, які відповідали б відомостям, зазначеним у листі структурної одиниці відповідача від 17.04.2005 № 14е/2036 у справі № 17/236 відсутні та на вимоги ухвали апеляційного господарського суду від 30.10.2007 прокурором і сторонами не надані.

Враховуючи зазначене та ту обставину, що прокурором та другим позивачем не надані матеріали перевірки, про яку зазначено у позовній заяві, твердження про те, що дані щодо кількості спаленого газу та обсяги викидів в атмосферне повітря під час його спалювання, наведені у листі від 17.04.2006 за № 14е/2036, взяті і відповідають даним, наведеним у журналі спалювання газу на факелах, які знаходяться у відповідача, є голослівним.

Статтею 36 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до положень ГПК України пред’явлення претензії - це захід досудового врегулювання спору. Згідно зі ст. 6 ГПК України у претензії зазначаються обставини, на підставі яких пред’явлено претензію; докази, що підтверджують ці обставини; посилання на відповідні нормативні акти; вимоги заявника. Отже сама претензія не містить даних, про які зазначено у ст. 36 ГПК України, тому не є доказом, підтверджуючим обґрунтованість позовних вимог.

У листі Головного державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Мінприроди України від 09.11.2006 № 9/3-17до762-9 "Про надання інформації" містяться висновки щодо відповідності нормам законодавства вимог претензій, пред’явлених НГВУ "Полтаванафтогаз", у тому числі  стосовно претензії Державного управління екології та природних ресурсів в Полтавській області від 21.08.2006 № 95 про сплату збитків у зв’язку з тим, що 11.09.2005 та 07.11.2005 виникли аварійні випадки спалювання газової суміші на факельному амбарі свердловини № 60 (лист НГВУ "Полтаванафтогаз" від 17.04.2006 № 14е/2036), що призвело до викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу на це спеціально уповноважених державних органів.

Оскільки висновки зазначеного листа від 09.11.2006 № 9/3-17до762-9 ґрунтуються на тому, що всі дані щодо викиду забруднюючих речовин в атмосферне повітря, вказані у претензії № 95 є вірними, а претензія № 95 у свою чергу містить лише посилання на дані листа структурної одиниці відповідача від 17.04.2006 № 14е/2036, які, як про це вже зазначалось, не підтверджені належними доказами, то лист від 09.11.2006 № 9/3-17до762-9 є таким, що не має значення для правильного вирішення даного спору.

Враховуючи те, що листу структурної одиниці відповідача № 14е/2036 від 17.04.2006 законодавством не надана юридична сила доказу та відповідач заперечує проти відомостей, зазначених у вказаному листі, то немає підстав у справі № 17/236 керуватись висновком Державної екологічної інспекції (Держекоінспекція) Мінприроди України, викладеному у листі від 07.06.2006 за № 9/3-8/601 "Щодо необхідності нарахування збитків" про те, що наявність довідки нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" про проведення робіт з ліквідації гідратоутворень в шлейфах свердловин та освоєння свердловин, із зазначенням кількості спаленого газу по кожному випадку при відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, є підставою для нарахування збитків, що виникли в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Оскільки відповідно до ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права маже бути підставою для скасування рішення або зміни рішення лише за умови, якщо таке порушення призвело до неправильного рішення, то порушення норм ст. 84 ГПК України, якщо навіть таке і мало місце, не є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, отже саме на прокурора та позивачів покладається тягар доказування позовних вимог.

Оскільки відповідач стверджує про те, що факти, зазначені у листі № 14е/2036 від 17.04.2006 не мають юридичної сили, то немає підстав саме на відповідача покладати обов’язок надання доказів протилежного щодо зазначеного листа, крім того, відповідачем у листі від 09.11.2007 № юр./7857 повідомлено про те, що витяги із журналу обліку спаленого газу, який був підставою для відомостей, викладених у листі № 14е/2036 від 17.04.2006, не має змоги надати суду через відсутність, пов’язану із закінченням строку зберігання.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційного подання та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2007 у справі №17/236 залишити без змін, а апеляційне подання без задоволення.

2. Справу № 17/236 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.