Господарський суд
Житомирської області
————————————————————————————————————————
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" листопада 2007 р.
Справа № 5/2310

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Брагіної Я.В.

судді

за участю представників сторін

від позивача Баланенко В.І. - дов. від 19.02.07р.

від відповідача Кравчук Н.М. - дов. №06/10-2007

Розглянув справу за позовом Відкритого акціонерного товариства "Цукровий завод ім. Цюрупи" (с.Андрушки Попільнянського району)

до Відкритого акціонерного товариства "Корнинський цукровий завод" (смт.Корнин Попільнянського району)

про стягнення 23884,23 грн.

Спір розглядається в більш тривалий термін, ніж передбачено ч.1 ст. 69 ГПК України за погодженням сторін у відповідності до ч.4 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 17534,76 грн. боргу.

Представник позивача в судовому засіданні 27.09.07р. надав уточнення позовних вимог, відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача 23884,23 грн., з яких 17534,76 грн. - сума основного боргу, 1439,77 грн. - 3% річних та 4909,70 - інфляційні.

В засіданні суду представник позивача позовні вимоги підтримав частково на суму 20568,53 грн., оскільки згідно уточненого розрахунку інфляційних та річних, наданого позивачем в судовому засіданні, сума вказаних зобов'язань становить 663,40 грн. - 3% річних та 2370,37 грн. - інфляційні.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти того, що даний борг відповідача перед позивачем існує і що він справді визнаний господарським судом у справі 1/272"Б", але вважає, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав.

Суд дослідив в судовому засіданні документи, а саме: ухвали господарського суду по справі 1/272"Б", вимогу, розрахунки суми боргу, мирову угоду, довідку про включення до ЄДРПОУ.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.06.01р. між відповідачем та кредиторами, одним з яких є позивач, укладено мирову угоду щодо розстрочки боргів (а.с.23-24), яка затверджена ухвалою господарського суду Житомирської області від 16.07.01р.  у справі №1/272"Б" (а.с.7-8).

Відповідно до п.1.19 даної мирової угоди, заборгованість відповідача перед позивачем складає 25953,00 грн.

Відповідач зобов'язується щорічно на протязі трьох років (2002 - 2004рр.) погашати позивачеві одну третину заборгованості, що складає 8651,00 грн. в рік. Погашення заборгованості здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача або продукцією власного виробництва за погодженням з позивачем (п.1.19 мирової угоди).

А згідно ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідач свої зобов'язання виконав частково, рорахувавшись з позивачем цукром-піском в кількості 3552 кг на загальну суму 8418,24 грн.

Тому, станом на день звернення  позовом до суду та на день розгляду справи в суді, заборгованість відповідача перед позивачем складає 17534,76 грн. (25953,00 грн. - 8418,24 грн.).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 05.06.07р. по справі №1/272"Б" дану мирову угоду розірвано.

24.07.07р. позивач надіслав відповідачеві вимогу №668 від 24.07.07р., яку відповідач залишив без відповіді та без задоволення.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що основний борг в сумі 17534,76 грн. існував на день звернення з позовом до суду.

Разом з тим, суд приходить до висновку про задоволення позову частково - в сумі 8651,00 грн., оскільки позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення 8883,76 грн. враховуючи наступне:

Як суд зазначав вище, відповідно до умов мирової угоди, відповідач повинен був сплачувати позивачеві борг на протязі трьох років (2002 - 2004 рр.) рівними частинами по 8651,00 грн. щорічно.

Проте, відповідач погасив позивачеві у 2002 р. тільки 8418,24 грн.

Тому відповідач повинен був погасити позивачеві до 31.12.2002 р. - 232,76 грн. (8651,00 грн. - 8418,24 грн.), до 31.12.2003 р. - 8651,00 грн. та до 31.12.2004 р. - 8651,00 грн.

Представник відповідача заперечує проти позову, оскільки вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, так як повинен був звернутись до суду з позовом про стягнення 232,76 грн. до 31.12.2005 р., а про стягнення 8651,00 грн. - до 31.12.2006р.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Згідно приписів  ч.1  ст. 261  ЦК України перебіг строку позовної давності починається  з  дня  виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася  або повинна  була  дізнатися  про порушення  свого права.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, зокрема: позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) (ст.258 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом  лише  за  заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Позивач  звернувся до господарського суду  Житомирської  області  20.08.07р., про що свідчить  штамп вхідної кореспонденції  канцелярії господарського суду , вх. №4189, тобто з  пропуском строку позовної давності.

Слід зазначити, що позивач не звертався до суду із заявою щодо поновлення строку для звернення до суду з позовом і доказів, які б підтверджували пропуск строку з поважних причин не надав.

Згідно частини 4 ст. 267 ЦК України,  сплив  позовної давності, про застосування  якої заявлено стороною у спорі,  є підставою  для відмови у позові.

Враховуючи викладене та заяву відповідача щодо пропуску строку позовної давності позивачем, господарський суд відмовляє в позові в частині стягнення основного боргу в сумі 8883,76 грн. в зв'язку із спливом строку позовної давності.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача інфляційні та 3% річних, які згідно уточненого розрахунку, наданого представником позивача в судовому засіданні, складають 663,40 грн. 3% річних та 2370,37 грн. інфляційні.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши уточнений розрахунок позивача вказаних зобов'язань, суд вважає його правильним, та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Оскільки позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1439,77 грн. 3% річних та 4909,70 грн. інфляційних, то суд відмовляє в позові в частині стягнення 2539,33 грн. (4909,70 грн. - 2370,77 грн.) інфляційних та 776,37 грн. (1439,77 грн. - 663,40 грн.) 3% річних.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу суду не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги  в частині стягнення 8651,00 грн. основного боргу, 2370,37 грн. інфляційних та 663,40 грн. 3% річних обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи і підлягають задоволенню. В решті позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті державного мита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 258, 261, 525, 526, 625 ЦК України, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовільнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Корнинський цукровий завод", Житомирська область, Попільнянський район, смт. Корнин, р/р 260062555 в ЖД "Райффайзен банк "Аваль", МФО 311528, код 00372345

на користь Відкритого акціонерного товариства "Цукровий завод ім Цюрупи", Житомирська область, Попільнянський район, с. Андрушки, вул. Заводська, 5, р/р 203 філія "Укрексімбанк" м. Житомир, МФО 311324, код 00372368

- 8651,00 грн. - основного боргу;

- 2370,37 грн. - інфляційних;

- 663,40 грн. - 3% річних;

- 116,85 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою державного мита;

- 57,73 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3. Відмовити в позові в частині стягнення 8883,76 грн. основного боргу, 2539,33 грн. інфляційних та 776,37 грн. 3% річних.

Рішення господарського суд набирає законної сили після закінчення десятиденного терміну з дня його прийняття.

Суддя
Брагіна Я.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу