Харківський апеляційний господарський суд
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2007 року          , м. Харків                                             Справа № 8/224-05

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді Бондаренко В.П., суддів Лакізи В.В., Шепітько І.І.

при секретарі Саутенко К.О.

за участю представників сторін:

позивача –   не з’явився

відповідача – не з’явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. № 2588С/1-9) на рішення господарського суду Сумської області  від  04.08.2005 р. по  справі № 8/244-05

за позовом ВАТ “Червоний металіст”, м. Конотоп

до  Конотопського міськрайцентру зайнятості, м. Конотоп

про зобов’язання вчинити дії,  -

встановила:

Рішенням господарського суду Сумської  області від 04.08.2005 р. по справі № 8/224-05 (суддя Кіяшко В.І.)  відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Позивач  з рішенням господарського суду  не згодний, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з’ясування обставин справи, порушення норм процесуального права,  просить апеляційний суд скасувати рішення та прийняти нове судове рішення, яким  задовольнити позовні вимоги.

Відповідач вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим, у зв’язку з чим просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. До початку судового засідання від відповідача надійшов лист № 1893/04 від 04.09.2007 р. з проханням розглянути справу без участі його представника.

Позивач, будучи належним чином повідомлений по час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис його уповноваженої особи на повідомленні про вручення поштового відправлення, свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив, у зв’язку з чим колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Сумської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 195 КАС України, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2005 р. позивачем було проведено інвентаризацію податкового боргу, який виник з 01.01.2000 р.  по 01.01.2001 р., за результатами якої складено акт від 08.10.2002 р., згідно з яким загальна сума недоїмки зі збору на обов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття за вказаний період становить 54060,43 грн.

Вказана сума боргу самостійно визначена позивачем відповідно до поданої у встановленому порядку розрахункової відомості за відповідний період про нарахування і перерахування страхових внесків до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, передана позивачу за розподільчим балансом від 01.10.2002 р., складеним у зв'язку з реорганізацією ВАТ “Червоний металіст" на підставі розпорядження Сумської обласної державної адміністрації № 307 від 21.08.2002 р.

Згідно з актом Конотопського міськрайонного центру зайнятості перевірки правильності нарахування, своєчасності і повноти перерахування страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 34 від 16.03.2005 р. заборгованість ВАТ "Червоний металіст" складає 70066,05 грн., в тому числі прострочена 60192,05 грн. (а.с. 10-11).

За результатами перевірки на підставі акту № 34 від 16.03.2005 р. позивачу було нараховано пеню в сумі 10305,96 грн.

Позивач зазначає, що вказана заборгованість та нарахована пеня підлягають списанню як безнадійний податковий борг, стосовно якого минув строк давності - 1095 календарних днів від дня узгодження податкового зобов'язання, відповідно до пп. 18.2.1 п. 18.2 ст. 18 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"  та пп. 3.3 п. 3 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 14.03.2001 р. № 103, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 16/6304 від 10.01.2002 р.

Позивач на підставі пп. 5.1, 5.2 п. 5 вказаного Порядку та Закону України  "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами"  звернувся з позовною заявою, в якій просив зобов'язати контролюючий орган регіонального рівня - Конотопський міськрайонний центр зайнятості - визнати вказаний борг безнадійним та звернутися до податкового органу за місцем реєстрації платника податків або за місцем обліку такого податкового боргу, з метою списання такого безнадійного податкового боргу.

Відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" для реалізації державної політики зайнятості населення, професійної орієнтації, підготовки і перепідготовки, працевлаштування та соціальної підтримки тимчасово не працюючих громадян у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, створюється державна служба зайнятості, діяльність якої здійснюється під керівництвом Міністерства праці та соціальної політики України, місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

Державний фонд сприяння зайнятості населення є загальнодержавним позабюджетним цільовим фондом, самостійною фінансовою системою і утворюється за рахунок асигнувань державного і місцевих бюджетів, розмір яких встановлюється Верховною Радою України, зборів на обов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття, від коштів служби зайнятості, отриманих за надання платних послуг підприємствам, організаціям і частини прибутку підприємств, установ, організацій, що створюються державною службою зайнятості. Розпорядником коштів державного фонду сприяння зайнятості є державна служба зайнятості.

Державний фонд сприяння зайнятості населення утворюється для фінансування передбачених програмами зайнятості населення заходів щодо: професійної орієнтації населення, професійного навчання вивільнених працівників і безробітних, сприяння в їх працевлаштуванню, виплати матеріальної допомоги по безробіттю; надання безпроцентної позики безробітним для зайняття підприємницькою діяльністю; створення і розвитку навчально-матеріальної бази, інформаційно-обчислюваних центрів, центрів профорієнтації; підготовка і навчання працівників; організації додаткових робочих місць в галузях народного господарства; утримання працівників служби та інших витрат, пов'язаних із соціальним захистом права громадян держави на працю; відшкодування Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних із додатковим виходом працівників на пенсію.

Крім того, Законом України "Про державний бюджет України на 2000 р." встановлено, що збір на обов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття віднесено до доходів спеціального фонду Державного бюджету України на 2000 р., окремо від надходжень до збору на обов'язкове соціальне страхування (ст. 6). Стаття 1 вказаного Закону визначає, що спеціальний фонд Державного бюджету України включає доходи на конкретну мету.

Таким чином, включення збору на обов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття до спеціального фонду Державного бюджету на 2000 р. не змінює соціального призначення цього збору як збору на соціальне страхування на випадок безробіття, на який поширюються норми Закону України "Про зайнятість населення".

Позивач просив відповідача списати безнадійний податковий борг, однак ці вимоги безпідставними, оскільки Закон України "Про зайнятість населення" не відносить до компетенції державної служби зайнятості списання у юридичних осіб заборгованості по сплаті збору на обов'язкове соціальне страхування.

Зокрема, стаття  19 вказаного Закону до прав та обов'язків державної служби   зайнятості   відносить:   одержання   від   підприємств,   установ   і організацій, незалежно від форм власності, адміністративні дані по наявність вакантних робочих місць, характер і умови праці на них, про всіх вивільнюваних, прийнятих і звільнених працівників та інформацію про передбачувані зміни в організації виробництва і праці, інші заходи, що можуть призвести до вивільнення працівників; розробка і внесення на розгляд    місцевих державних адміністрацій,  виконавчих  органів відповідних рад пропозиції про встановлення для підприємств, установ, організацій, незалежно від форм власності, квоти прийняття на роботу осіб, які   потребують   соціального   захисту   і   нездатні   на   рівних   умовах конкурувати   на   ринку   праці,   та   направляти   таких   громадян   для  їх працевлаштування; направлення для працевлаштування на підприємства, в установи і організації всіх форм власності при наявності там вільних робочих місць (вакантних посад) громадян, які звертаються до служби зайнятості, відповідно до рівня їх освіти і професійної підготовки; направлення безробітних громадян за їх бажанням на оплачувані громадські роботи; укладання за дорученням підприємств, установ і організацій всіх форм власності договори з громадянами при їх працевлаштуванні з попереднім (у разі потреби) професійним навчанням, оплатою вартості проїзду, добових, а також подавати допомогу при переїзді на нове місце проживання та праці за рахунок   коштів   підприємств,   установ   і   організацій;   розпорядження   в установленому законодавством порядку коштами фонду сприяння зайнятості; оплата вартість професійної підготовки осіб, працевлаштування яких потребує здобуття нової професії (спеціальності), а також установлювати їм на період навчання матеріальної допомоги у розмірах, передбачених законодавством України про зайнятість населення; в установленому законодавством порядку надання громадянам допомоги по безробіттю та матеріальну допомогу по безробіттю, припиняти і відкладати їх виплати; внесення пропозицій до місцевих державних адміністрацій,  виконавчих органів відповідних рад про зупинення на строк до б місяців рішення підприємств про вивільнення працівників у разі утруднення їх наступного працевлаштування з  одночасною частковою або  повною  компенсацією витрат підприємств, викликаних цією відстрочкою,  у порядку, визначеному законодавством України; стягнення з підприємств, установ і   організацій,   незалежно   від   форм   власності,   суми   прихованих   або занижених   обов'язкових   зборів   та   недоїмок   до   державного   фонду сприяння зайнятості населення; компенсування до 50 процентів витрат підприємствам, установам і організаціям на перепідготовку працівників, які підлягають скороченню у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, за умови їх працевлаштування.

Таким чином, основи законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", який набрав чинності з 01.01.2004 р., та інші нормативно-правові акти з питань загальнообов'язкового державного соціального страхування не містять будь-яких підстав списання державною службою зайнятості страхових внесків.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки законодавство України не покладає обов'язку та не надає права відповідачу - Конотопському міськрайонному центру зайнятості - списати заборгованість позивача по сплаті збору на обов'язкове соціальне страхування та нараховану пеню на випадок безробіття як безнадійну.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна  сторона  повинна  довести  ті  обставини,  на  яких ґрунтуються її вимоги та заперечення,  крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, але позивач, з урахуванням всіх обставин справи, не надав  належних доказів, які б об'єктивно, і у визначеному законом порядку, підтвердили його позицію.

Що стосується тверджень позивача в апеляційній скарзі про те, що рішення від 04.08.2005 р. не було підписано суддею, то вони не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Крім того, слід зазначити, що рішення по даній справі прийнято 04.08.2005 р., тобто до набрання чинності з 1 вересня 2005 р. Кодексу адміністративного судочинства України, отже, суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, правомірно керувався приписами Господарського процесуального кодексу України.

Викладене свідчить, що рішення господарського суду Сумської області від 04.08.2005 р. по справі № 8/224-05 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства та матеріалів справи, тому колегія суддів вважає, що господарський суд дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв’язку з чим підстави для скасування зазначеної постанови відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 195, 196, п. 1 ст. 198, статтями 206, 209, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ухвалила:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити .

Постанову господарського суду Сумської області від 04.08.2005 р. по справі № 8/224-05 залишити без змін.

Ухвала набуває набирає законної сили  з моменту  проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення ухвали в повному обсязі.

Справу направити до господарського суду Сумської області.

Ухвалу складено у повному обсязі 12 вересня 2007 р.

Головуючий суддя                             (підпис)                                Бондаренко В.П.

Судді:                                                   (підпис)                                Лакіза В.В.

(підпис)                                  Шепітько І.І.