донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

31.10.2007 р.                                                                          справа №20/269пд

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Мирошниченка  С.В.

суддів
Колядко  Т.М. , Скакуна  О.А.

за участю представників сторін:

від позивача:
не з"явився,

від відповідача:
Дуріцин А.В.-за довір.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м.Київ

на рішення господарського суду

Донецької області

від
30.08.2007 року

по справі
№20/269пд (Донець О.Є.)

за позовом
Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м.Київ

до
Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" м.Маріуполь Донецька область

про
визнання договору недійсним

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м.Київ подала апеляційну скаргу на рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2007р. по справі №20/269пд.

Цим рішенням господарський суд Донецької області (суддя Донець О.Є.) у задоволенні позовних вимог Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" м.Київ до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" м.Маріуполь про визнання недійсним договору про надання послуг по транспортуванню природного газу у 2007 році №06/07-211 від 01.02.2007р. відмовив.

Позивач наполягає на скасуванні рішення в зв"язку з тим, що воно суперечить вимогам закону та не відповідає фактичним обставинам справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, апеляційний суд встановив:

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що у відповідності до п.5.2. договору, оплата послуг Виконавця по транспортуванню газу здійснюється Замовником на підставі акту прийому-передачі послуг з транспортування до 30 числа місяця, наступного за звітним, але ця умова про порядок проведення оплати суперечить, на думку заявника: 1) Постанові Кабінету Міністрів України та Національного банку України від 13.11.1998р. №1785 "Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ"; 2) порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газозбутовим та газотранспортним підприємствам НАК "Нафтогаз України" та ДК "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України", затвердженому наказом НАК "Нафтогаз України" №80 від 19.11.1998р.; 3)Алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК "Нафтогаз України" за поставлений природний газ, затвердженому Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №759 від 12.07.2000р. Таким чином, позивач вважає, що оскільки вищезазначені нормативні акти регулюють питання транспортування та оплати природного газу і змінюють порядок проведення розрахунку за протранспортований природний газ, встановлений за договором №06/07-211 від 01.02.2007р. то відповідно Замовник (позивач) не несе відповідальності по зобов"язанням щодо оплати за газ. Також, заявник звертає увагу на той факт, що враховуючи вартість газу, одержану в складі плати за газ від споживачів ( в даному випадку від підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій) зараховувалась на розподільний рахунок ДК "Газ України" і цими коштами у відповідності до Постанови КМУ та НБУ від 19.11.1998р. №80 та Постанови НКРЕ від 12.07.2000р. №759 не мало права розпоряджатися на свій розсід, тому в цій частині, одержані від споживачів кошти не можуть бути остаточно перераховані Виконавцю до 30 числа місяця, наступного за звітним. Тому, на думку позивача, умова п.5.2. договору до 30 числа місяця, наступного за звітним про здійснення остаточного розрахунку є такою, що не відповідає вимогам закону і відповідно до ст.215 ЦК України має бути визнана судом недійсною. Також позивач посилається на те, що з боку відповідача договір підписано неуповноваженою особою, а тому він є недійсним з моменту укладання, в обгрунтування зазначеного посилається на ст.ст.11,202,205,207,215 ЦК України, лист Міністерства юстиції України від 10.10.2005р. №19-14-587 "Щодо підписання уповноваженою особою письмового правочину та обов"язковості скріплення його печаткою", роз"яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/111 від 12.03.1999р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов"язаних з визнанням угод недійсними".

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що за ініціативою та в редакції договору, яка була запропонована ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" 01.02.2007р. між ВАТ "Маріупольгаз" та ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" був укладений договор №06/07-211 на транспортування природного газу. Даний договор  був підписаний сторонами з протоколом погодження розбіжностей. В період господарських взаємовідносин між ВАТ "Маріупольгаз" та ДК "Газ України" договора на поставку природного газу для потреб населення  та договора на вчинення послуг по транспортуванню природного газу укладались за ініціативою та в редакції ДК "Газ України". ВАТ "Маріупольгаз" виконувало всі взяті не себе зобов"зання, що підтверджується підписані сторонами по договору актами прийому-передачі послуг по транспортуванню, в той же час ДК "Газ України" несвоєчасно виконувало зобов"зання по договору (п.5.2.), оплата зроблених послуг виконувалась не своєчасно та не в повному обсязі, що є порушення умов договору. Стосовно питання щодо підписання договору неуповноваженою особою: в першій інстанції суду була представлена довіреність №03-5/3 від 01.11.2006р. на ім"я Кураша Миколая Андрійовича, яка підтверджує факт підписання договору уповноваженою особою.

01.02.2007р. між Дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Замовник) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" (Виконавець), був укладений договір № 06/07-211 про надання послуг по транспортуванню природного газу у 2007 році. Договір було підписано з протоколом узгодження розбіжностей, які врегульовані протоколом від 15.03.2007р.

Строк дії вказаного договору до  31.12.2007 року.

Договір містить такі істотні умови як предмет договору (п.1.1), ціна (п.4.1), строк дії (п.10.1 Договору).

Згідно з п.1.1 Договору, Замовник зобов"язується передати в 2007 році в систему газопроводів, що знаходяться на балансі Виконавця, природний газ, а Виконавець зобов"язується здійснити його транспортування для підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що оплата послуг Виконавця по транспортуванню газу здійснюється Замовником на підставі акту приймання-передачі послуг з транспортування до 30 числа місяця, наступного за звітним.

Позивач просить суд визнати договір про надання послуг з транспортування природного газу № 06/07-211 від 01.02.2007р. недійсним в зв"язку з тим, що зміст п. 5.2. договору від 01.02.2007р. № 06/07-211, на його думку, не відповідає вимогам чинного  законодавства. Також на думку позивача, п.5.2. договору суперечить спільній Постанові Кабінету Міністрів України  та Національного банку України від 13.11.1998 р. № 1785 "Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ", Порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований  розподільний рахунки, відкриті газозбутовими та газотранспортними підприємствами Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Дочірній компанії "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України", затверджений наказом Національної акціонерної компанії Нафтогаз України №80 від 19.11.1998р., Алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК "Нафтогаз Україна"  за поставлений природний газ, затвердженому Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 759 від 12.07.2000 р.

У позовній заяві позивач зазначає, що зазначений порядок розподілу коштів та проведення розрахунків, свідчить про те, що позивач не є розпорядником коштів і він, як і відповідач, позбавлений права визначати інший порядок і розмір оплати вартості газу, ніж це відбувається у відповідності до імперативних норм права.

Розподіл коштів здійснюється у відповідності до п. 5, 7, 8 Алгоритму у відсотковому співвідношенні до отриманих коштів на підставі Довідки про норматив розподілу коштів, що надішли на розподільний рахунок газозбутового підприємства, затвердженої НАК "Нафтогаз України".

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2000р. №1800 передбачено, що потреба в природному газі установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів задовольняється за рахунок його придбання з ресурсів НАК "Нафтогаз України".

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України та Національного Банку України від 13.11.1998 р. № 1785 "Про вдосконалення розрахунків за спожитий природний газ", в уповноважених банках відкриваються розподільні рахунки газозбутовим і газотранспортним підприємствам Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та консолідований розподільний рахунок Дочірній компанії "Торговий дім "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" для зарахування коштів, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, та здійснення розрахунків за поставку та транспортування природного газу. Кошти, що надійшли протягом операційного дня від споживачів природного газу, установи банків зараховують на розподільні рахунки газозбутових підприємств. Ці кошти установи банків розподіляють згідно з Алгоритмом розподілу коштів з розподільних рахунків газозбутових і газотранспортних підприємств та перераховують на консолідований розподільний рахунок ДК "Торговий дім "Газ України".

Пунктом 2 Порядку розподілу коштів, що надходять за використаний природний газ на розподільні та консолідований розподільний рахунки, відкриті газозбутовим та газотранспортним підприємствам Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та ДК "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України", затвердженого наказом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" №80 від 19.11.1998р. визначено обов"язок газозбутових і газотранспортних підприємств НАК "Нафтогаз України" відкрити розподільні рахунки в уповноважених банках для зарахування коштів, що надходять за використаний природний газ від усіх категорій споживачів, з якими газозбутові та газотранспортні підприємства перебувають у договірних відносинах на поставку газу, та перерахування їх на консолідований розподільний рахунок ДК "Торговий дім "Газ України" НАК "Нафтогаз України". Відповідно до п.8 вказаного порядку, базою розподілу коштів є рівень сплати грошима за газ, використаний усіма категоріями споживачів, за попередній місяць. Рівень сплати визначається шляхом співставлення належних до сплати сум та фактично отриманих грошей. Розподіл коштів, призначених для оплати постачальникам, здійснюється пропорційно до вартості поставленого газу із урахуванням рівня сплати.

Пунктами 2 та 3 Алгоритму розподілу коштів, що надходять на розподільні рахунки газозбутових підприємств НАК "Нафтогаз України" за поставлений природний газ", затвердженому постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №759 від 12.07.2000р. передбачено, що газозбутові підприємства відкривають розподільні рахунки в уповноважених банках для обов"язкового зарахування коштів, що надходять за поставлений споживачам природний газ, з якими ці підприємства мають договори на постачання газу, та перерахування цих коштів на консолідований розподільний рахунок.

Відповідно до п.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Позовні вимоги полягають у визнанні недійсним договору про надання послуг по транспортуванню природного газу у 2007 році № 06/07-211 від 01.02.2007р. з моменту укладання.

Зазначене ствердження позивача є помилковим, оскільки пунктом 5.2 Договору встановлено, що оплата послуг Виконавця по транспортуванню газу здійснюється замовником на підставі акту приймання-передачі послуг з транспортування до 30 числа місяця, наступного за звітним.

Отже вказаний пункт Договору встановлює підстави для оплати послуг з транспортування природного газу та строки здійснення цієї оплати.

Перелічені позивачем нормативні акти встановлюють внутрішній порядок розподілу коштів, які надходять на розподільні рахунки газозбутових та газотранспортних підприємств НАК "Нафтогаз України", а не взаємовідносини цих підприємств з контрагентами щодо оплати послуг. Зазначені позивачем нормативні акти не регулюють питання підстав та строків оплати підприємствами НАК "Нафтогаз України" послуг, наданих контрагентами за договорами, встановлюють загальний внутрішній порядок розподілу коштів, які надійшли на розподільні рахунки таких підприємств, що не одне й те саме.

Таким чином, п.5.2. Договору не суперечить вимогам діючого законодавства, нормативно-правовими актами, на які посилається позивач, не встановлено певні строки для проведення підприємствами НАК "Нафтогаз України" оплати послуг, наданими контрагентами, та не передбачено, що договорами про надання послуг с транспортування природного газу або іншими договорами, стороною в яких є підприємства НАК "Нафтогаз України" не повинні встановлюватися остаточні строки розрахунків за надані послуги.

Відповідно до п.п.1 п.4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Під час розгляду справи господарським судом, відповідач надав довіреність №03-5/3 від 01.11.2006р. ( а.с.39), яка видана першому заступнику голови правління відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз"-Курашу Миколаю Андрійовичу в тому, що йому надається право підпису договорів на поставку та транспортування природного газу від імені Підприємства, довіреність дійсна до 31.12.2007р. Таким чином, посилання позивача на недійсність спірного договору з підстав його підписання неуповноваженою особою є необгрунтованими.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що господарський суд прийняв вірне рішення, яким відмовив в задоволенні позовних вимог, так як позивач не довів, що  вказаний договір від 01.02.2007р. №06/07-211 або окремі його пункти є такими, що суперечать діючому законодавству.

Позивачем було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи апеляційним господарським судом, так як в той же час ухвалами господарського суду Запорізської області та Харківського апеляційного господарського суду призначено розгляд справ за участю ДК "Газ України" на 31.10.2007р. Суд відмовляє позивачу в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, так як не вважає явку в іншій господарський суд більш актуальною, ніж явку в Донецький апеляційний господарський суд.

Керуючись ст. ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, - Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2007р. по справі №20/269пд залишити без змін.

Головуючий          С.В.  Мирошниченко

Судді:          Т.М.  Колядко

О.А.  Скакун

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

1. відповідачу

1 у справу

1 ДАГС

1.госп.суду