ПОСТАНОВА

"29" листопада 2007 р.
Справа № 17/210-3887

16:00

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання  Грохольській В.В.

Розглянув справу

за позовом  Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Агенція “Тернопіль-Медіа”,  м. Тернопіль

За участю представників :

позивача: Гафтко Н.Л., головний спеціаліст, доручення № 04-81/648 від 04.07.2007 р.

відповідача: Максимів В., посвідчення № 2 від 31.12.03р.

В процесі розгляду справи представникам сторін роз'яснено належні їм права та обов'язки, передбачені статтями 49, 51, 130 КАС України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

Позивач - Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль 14.09.2007р. звернувся до господарського суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агенція “Тернопіль-Медіа”,  м. Тернопіль,  про стягнення 4287,73 грн. адміністративно-господарських санкцій, в тому числі  162,73 грн. пені, нарахованої за порушення строку сплати адміністративно-господарських санкцій у відповідності до ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Обґрунтовуючи позов, Позивач посилається на те, що підприємство не виконало встановленого статтею 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчать дані „Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік" (форма № 10-ПІ), поданого підприємством.

Як стверджує позивач, норматив робочих місць на підприємстві складає 1 (одне) робоче місце для працевлаштування інвалідів, однак ТОВ “Агенція “Тернопіль-Медіа” у 2006 році не було дотримано, виходячи з даних, вказаних у звіті.

Спираючись на положення ст. 20 Закону України „Про основи соціальної" захищеності інвалідів в Україні" та Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314, позивач просить стягнути штрафні санкції у розмірі середньорічної заробітної плати на підприємстві за одне робоче місце не зайняте інвалідом та пеню, нараховану за порушення строків сплати санкцій.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини за своїм характером є адміністративно-правовими, а отже розглядаються в порядку і за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), що набрав чинності з 01.09.2005р., у відповідності до п.6 Прикінцевих та перехідних положень якого, до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України.

Ухвалою суду від 17.09.2007р. відкрито провадження в адміністративній справі № 17/210-3887 та з метою з’ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду, забезпечення всебічного та об’єктивного вирішення справи, на підставі ст. 110 Кодексу адміністративного судочинства України, в межах підготовчого провадження, призначено попереднє засідання на 09.10.2007р., про що сторін повідомлено у відповідності до вимог ст. 33 КАС України.

Попереднє судове засідання відкладалося на 18.10.2007 р., пізніше на 01.11.2007 р. з урахуванням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та неподанням витребуваних додаткових доказів.

В ході проведення попереднього судового засідання позивач не відмовився від позову, доказів примирення судом не здобуто.

Зважаючи на те, що сторонами не врегульовано спір, у порядку, визначеному частиною третьою статті 111 КАС України, судом проведені дії викладені у п. 4 ст. 111 КАС України, покликані забезпечити всебічне та об'єктивне вирішення справи протягом розумного строку, тому у відповідності до статті 121 КАС України, судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 15.11.2007р.

В судовому розгляді оголошувалася перерва до 29.11.2007р. в порядку статті 150 КАС України

Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві, підстав.

Відповідач в судовому засіданні та згідно поданих заперечень на позов проти позову заперечує, вважає, що ним дотримано вимоги, встановлені Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо працевлаштування інваліда на підприємстві, зазначає, що ним проінформовано Тернопільський міський центр зайнятості про наявність вільних вакантних місць на підставі листа від 25.01.2006 року.

Крім того, відповідач зазначив, що з 01.06.2006 р. по 30.08.2006 року  працівник Вакула М.М. перебувала на лікарняному, в подальшому визнана інвалідом ІІ групи загального захворювання, про що їй видано пенсійне посвідчення серії АГ № 625729 від 05.09.2006 р., акт огляду МСЕК № 115143 від 30.08.2006 року і продовжує працювати на підприємстві по даний час. За наведених обставин, Товариство вважає, що твердження позивача не відповідають фактичним обставинам справи, а визначення розміру санкцій –не відповідає вимогам Закону. Просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши представлені докази в їх сукупності,  заслухавши доводи та заперечення представників сторін, господарський суд встановив:

У відповідності до ч. 1 статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та Інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У відповідності до статті 8 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Тернопільське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, відповідно до зазначеного Положення, є юридичною особою і на нього покладено контроль за додержанням підприємствами встановлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та здійснення контролю за своєчасним і повним надходженням до бюджету Фонду коштів від підприємств, які не забезпечують установлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, а також на Фонд покладено обов'язок сприяння створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів, професійному навчанню непрацюючих інвалідів.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002р. № 1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Міністерства праці та підпорядковується йому.

Крім того у відповідності до п. 5 Положення Фонд соціального захисту інвалідів вправі проводити перевірки підприємств, установ, організацій щодо додержання ними нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Закон України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (надалі Закон № 875-ІІІ) визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, а також, встановлює порядок визначення нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів.

У відповідності до вимог статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, в редакції Закону, що діяла протягом звітного періоду (періоду, за який заявлено до стягнення штрафні санкції), працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у  нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України для  підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно частини 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Як видно з даних Звіту про зайнятість інвалідів (Форма № 10-ПІ) за 2006 рік, поданого відповідачем до Фонду 30.08.2006 р., середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 20 осіб, тобто відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для Товариства з обмеженою відповідальністю “Агенція “Тернопіль-Медіа”,  становив у 2006 році 1 робоче місце.

На підставі поданого Звіту позивачем у справі визначено, що у 2006 році відповідач повинен був працевлаштувати одного інваліда, однак, відповідачем згідно Звіту не було працевлаштовано жодного інваліда. З урахуванням таких даних, позивачем нараховано штрафні санкції в сумі 4125,00 грн. за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідами, виходячи з середньорічної заробітної плати на підприємстві в розмірі 4125,64 грн. Крім того, позивачем було проведено перевірку виконання Товариством вимог Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, за результатами якої 22.08.2007 р. складено відповідний акт та встановлено: кількість штатних працівників у 2006 році –20 осіб, кількість працюючих інвалідів –0 осіб, визначено 4% норматив, що становить -1 особу, фонд оплати праці –82,5 шт. працівників, середньорічну заробітну плату - 4125,64 грн., а також розмір адміністративно-господарських санкцій –4125,64 грн. та нараховано пеню у розмірі 138,88 грн. Акт підписаний бухгалтером Товариства „Тернопіль-Медіа” та представниками Фонду.

За порушення строків сплати санкцій на підставі ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів України”, позивачем заявлено в позові пеню в розмірі 162,73 грн., котра нарахована за 150 днів, виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати. Розрахунку суми пені позивачем не подано суду.

Суд не погоджується з доводами позивача, вважає їх неправомірними, з огляду на таке.

Згідно частини 5 статті 19 Закону, виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Також пунктом 2.4 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом Держкомстату від 28.09.2005 р. № 286, визначено, що до облікової кількості штатних працівників включаються працівники, які прийняті або переведені за ініціативою адміністрації на роботу на неповний робочий день або неповний робочий тиждень. При цьому, в пп. 2.4.3 Інструкції зазначається, що в обліковій  кількості ці працівники (які працюють неповний робочий день чи тиждень) враховуються за кожний календарний день як цілі одиниці, включаючи неробочі дні тижня,  що  обумовлені  при зарахуванні на роботу.

Вищенаведеними нормами законодавства, зокрема, статтею 19 Закону № 875-ІІІ спростовуються доводи позивача стосовно того, що факт виконання нормативу забезпечення працевлаштування інвалідів залежить від того, скільки часу відпрацював інвалід на підприємстві відповідача в календарному році. Адже ця стаття не передбачає можливості встановлювати факт виконання вказаного нормативу через застосування інших нормативних актів; стаття 20 даного Закону не передбачає застосування санкцій, встановлених цією статтею в залежності від кількості часу, відпрацьованого інвалідом за рік.

Таким чином, для виконання нормативу враховуються тільки працевлаштовані інваліди,  для яких це місце роботи є основним, тобто із веденням трудової книжки.

Як встановлено судом та вбачається з наданих суду матеріалів, зокрема копії направлення на роботу №1053 від 20.12.2002р., копії наказу №35/02 від 23.12.2002р., податкових розрахунків сум доходу (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за IV квартали 2006р., копії листків непрацездатності, довідки до огляду МСЕК серії ТЕР №115143 від 30.08.06р., посвідчення №625729 від 30.08.2006р., у 2006 році на Товаристві з обмеженою відповідальністю “Агенція “Тернопіль-Медіа”, м. Тернопіль працювала за основним місцем роботи Вакула М.М., якій 30.08.2006р. встановлено групу інвалідності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем у відповідності до вимог статті 18 Закону № 875-ІІІ здійснено на підприємстві підбір робочого місця для працівника у урахуванням побажань інваліда та висновків відповідної експертної комісії.

Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. № 314 (надалі –Положення), визначено, що робоче місце інваліда –це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда (п. 1).

Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п. 3).

Пунктами 5, 10, 11, 12, 13, 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, передбачено, що підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інваліда відповідно до висновків МСЕК.

Крім того, згідно даного Положення на місцеві органи соціального захисту населення в тому числі і Фонд покладено обов'язок виявляти інвалідів, які бажають працювати, щомісячно надсилати державній службі зайнятості списки інвалідів, які бажають працювати із зазначенням професій та спеціальностей, подають заявки на професійне навчання інвалідів (п. 11), а державна служба зайнятості сприяє працевлаштуванню інвалідів та направляє інвалідів на професійне навчання за рахунок коштів Фонду.

Оцінка доказів на предмет встановлення їх належності та допустимості здійснюється господарським судом, що передбачено положеннями статей 70, 138 КАС України.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що Товариством не було порушено вимоги Закону № 875-ІІІ, оскільки на підприємстві працював інвалід у 2006 році, відтак, поданими відповідачем додатковими доказами спростовуються доводи позивача щодо непрацевлаштування відповідачем одного інваліда у 2006 році в межах встановленого законом нормативу, а тому позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Агенція “Тернопіль-Медіа” штрафних санкцій у розмірі 4125,00 грн. за недотримання нормативу по створенню одного робочого місця для працевлаштування інваліда є безпідставними та необґрунтованими, відповідно неправомірними є вимоги щодо стягнення 162,73 грн. пені, нарахованої за порушення строків сплати адміністративно-господарських санкцій.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Між тим, позивач всупереч вимог ст.ст. 70, 138 КАС України, не довів належними та допустимими доказами факт невиконання відповідачем обов'язку по забезпеченню робочих місць для працевлаштування інвалідів, не представив суду належних та допустимих доказів вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю “Агенція “Тернопіль-Медіа”, м. Тернопіль порушень, визначених спеціальним законом.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову, а судові витрати, згідно приписів ст. 94 КАС України, з відповідача не стягуються.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1, 17, 49, 51, 59, 70, 130, 138, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 8, 18, 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Постанова складена в повному обсязі 04 грудня 2007 року.

Суддя                                                                                          Н.О. Андрусик