ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5, м.
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17"
липня 2007 р.
Справа № 40/357-07

вх. № 8429/4-40

Суддя господарського суду Хотенець П.В.

при секретарі судового засідання Дуброва Н.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, дов. від ІНФОРМАЦІЯ_1 року  відповідача - не з*явився

розглянувши справу за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Харків

до  Товариства з
обмеженою відповідальністю "Агенство нерухомості "РЕСТРІЕЛТ", м.
Харків

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за позивачем
прававласності на житловий будинок АДРЕСА_1

Позовні вимоги
обгрунтовані невиконанням відповідачем укладеного між сторонами договору на
будівництво в порядку пайової участі від 12 грудня 2005 року, наявністю у
відповідача заборгованості перед позивачем за штрафними санкціями за вказаним
договором та посиланням на положення статті 876 Цивільного кодексу України.

Представник
позивача у судовому засіданні підтримує заявлені позовні вимоги, пояснивши, що
вони грунтуються на передбачених законом правах позивача як замовника за
договором  на будівництво в порядку
пайової участі, який є змішаним договором, і приписах статті 876 Цивільного
кодексу України.

Представник відповідача у судове засідання не з*явився, відзив на
позовну заяву суду не надав, про день і час розгляду справи був повідомлений
належним чином.

Справу розглянуто за наявними в ній матеріалами в порядку статті
75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, надані сторонами докази, вислухавши
пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонами 12 грудня 2005 року укладено договір
на будівництво в порядку пайової участі. Відповідно до вказаного договору на
будівництво в порядку пайової участі від 12 грудня 2005 року відповідач
(забудовник) зобов'язався збудувати і передати позивачу (замовнику) об'єкт
будівництва, а замовник (пайовик) зобов'язався взяти участь у фінансуванні
будівництва в обсязі 100 % необхідного фінансування і прийняти закінчений
будівництвом об'єкт. Об'єктом будівництва відповідно до вказаного договору
сторони визначили квартирний багатоповерховий жилий будинок на 48 квартир
загальною площею 6116,00 кв.м. у складі об'єкта „Реконструкція технікуму під
училище професійної підготовки” АДРЕСА_1.

Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що відповідач
(забудовник) повинен був закінчити будівництво об'єкта й передати його позивачу
(замовнику) не пізніше 31 травня 2007 року. Зазначений обов'язок відповідачем
не виконано.

Згідно із пунктом 5.2 вказаного договору на будівництво в порядку
пайової участі від 12 грудня 2005 року у випадку порушення строків виконання
відповідачем (забудовником) своїх зобов'язань за цим договором відповідач
повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 20 % від повного обсягу пайової
участі в будівництві, визначеної у п. 2.1 договору, яка складає 2 520 000,00
грн. Згідно частини 1 статті 230 та частини 4 статті 231 Господарського кодексу
України штрафні санкції застосовуються, зокрема, за невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання, а їх розмір може визначатись договором.
Таким чином, позивач обгрунтовано нарахував відповідачу штраф у сумі 2 520
000,00 * 20 % = 504 000,00 грн.

Відповідно до довідки відповідача вартість об'єкта будівництва,
який відповідач зобов'язався добудувати та передати позивачу згідно із
вищевказаним договором, станом на 01 липня 2007 року складає 485 000,00 грн.,
що є меншим за заборгованість відповідача перед позивачем за штрафом.

Дослідженням поданих суду доказів встановлено, що спірний об'єкт
був набутий відповідачем у власність на підставі рішення господарського суду
Харківської області від 25 листопада 2005 року по справі № 46/475-05. Рішенням
виконавчого комітету Безлюдівської селищної ради № 111 від 22 лютого 2007 року
об'єкту будівництва, що є предметом цього позову, присвоєно адресу: АДРЕСА_1.

Суд погоджується із твердженням позивача, що за своєю правовою
природою укладений сторонами „12” грудня 2005 року договір на будівництво в
порядку пайової участі є змішаним договором, положення якого слід оцінювати
відповідно до вимог частини 2 статті 628 Цивільного кодексу України.
Дослідження змісту договору переконує суд в тому, що він значною мірою
викладений і погоджений сторонами з урахуванням юридичної структури
правовідносин за договором будівельного підряду, оскільки предмет цього
договору сформульований подібно до договору будівельного підряду і цей договір
містить усі істотні умови договору будівельного підряду, передбачені вимогами
параграфів 1 та 3 глави 61 Цивільного кодексу України, глави 33 (і, зокрема,
частини 5 статті 318) Господарського кодексу України, п. 5 Загальних умов
укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві,
затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2005 року №
668. У пункті 7.1 вказаного договору сторонами зазначено: „...Питання
приймання-передачі об'єкта будівництва за цим Договором, питання прав на об'єкт
будівництва, питання гарантій якості та порядку усунення недоліків
регламентуються за правилами, встановленими положеннями чинного законодавства з
питань договору будівельного підряду. Гарантійний строк на об'єкт будівництва
встановлюється у 10 років. На випадок, якщо після укладення сторонами цього
Договору, зміниться законодавство з питань, що стосуються цього Договору,
сторони домовились про підпорядкування своїх правовідносин за цим Договором
такому зміненому законодавству без укладення додаткових угод”. Таким чином, до
правовідносин сторін за договором від „12” грудя 2005 року на будівництво в
порядку пайової участі мають з урахуванням вимог частини 2 статті 628
Цивільного кодексу України у відповідній частині застосовуватись положення чинного
законодавства про договір будівельного підряду, з урахуванням яких позивач
посідає статусу замовника, а відповідач - підрядника.

Відповідно до статті 876 Цивільного кодексу України в редакції на
момент укладення сторонами вказаного договору на будівництво в порядку пайової
участі від 12 грудня 2005 року об'єкт будівництва вважався власністю підрядника
до його передання замовнику. Разом з тим, на час порушення відповідачем
покладених на нього обов'язків і подання цього позову статті 876 Цивільного кодексу
України діє в редакції Закону України від 15 грудня 2005 року № 3201-IV.
Відповідно до чинної редакції статті 876 Цивільного кодексу України власником
об'єкта будівництва є замовник, якщо інше не передбачено договором. В свою
чергу, вищезазначеним договором на будівництво в порядку пайової участі від 12
грудня 2005 року прямо передбачено, що питання прав на об'єкт будівництва
регламентується вимогами закону щодо прав на об'єкт договору будівельного
підряду, включаючи усі майбутні зміни законодавства з цього питання. Відповідно
до п. 1 розділу ІІ „Прикінцеві положення” Закону України № 3201-IV від 15
грудня 2005 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів
України" цей Закон набирає чинності з дня його опублікування, тобто з 14
січня 2006 року (дата першого офіційного опублікування вказаного Закону у
газеті „Голос України”).  Таким чином, з
урахуванням вищевикладених положень закону та укладеного сторонами договору на
будівництво в порядку пайової участі від 12 грудня 2005 року суд вважає, що з 14
січня 2006 року у позивача виникло безпосередньо на підставі закону (можливість
чого прямо передбачена частиною 3 статті 11 Цивільного кодексу України) право
власності на спірний об'єкт будівництва.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином відповідно до умов договору,  та вимог Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Відповідно до пункту 1 статті 16 Цивільного кодексу
України визнання права є одним із встановлених законом способів захисту цивільних
прав та інтересів судом. За приписами статті 392 Цивільного кодексу України
власник може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається. Судовий захист цивільного права та інтересу є
однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 5 статті 3 Цивільного
кодексу України).

Таким чином, суд вважає вимоги позивача є обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Згідно зі статтею 49 Господарського процесуального кодексу України
з відповідача належить стягнути на користь позивача державне мито у розмірі, що
становить 5040,00 грн., та на підставі статті 44 Господарського процесуального
кодексу України стягнути 118 грн. судових витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, статтями 1, 4, 12, 43, 47-49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати право власності фізичної особи - підприємця на житловий
будинок АДРЕСА_1 у селищі міського типу Безлюдівка Харківського району
Харківської області, який складається із 48 (сорока восьми) квартир загальною
площею 4101,50 кв. м. і крім того загальною площею балконів 54 кв. м.,
нежитлових приміщень підвалу загальною площею 1204,30 квадратних метрів,
нежитлових приміщень технічного поверху загальною площею 239,00 кв. м. та інших
нежитлових приміщень загальною площею 517,20 кв. м.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Агентство
нерухомості „РЕСТРІЕЛТ” (, адреса: 61004, м. Харків, вул.
Примакова, 46) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (код ДРФО
НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_2) 5040,00 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Суддя
Хотенець П.В.

Секретар
судового засідання
Дуброва Н.О.