КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2007                                                                                           № 43/321

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Кондес  Л.О.

суддів:

при секретарі:

За участю представників:

від позивача -Мірошниченко О.В.- за дов.

від відповідача - Бакулін О.Ю.- за дов.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоспецремонт"

на рішення Господарського суду м.Києва від 13.07.2007

у справі № 43/321

за позовом                               Товариства з обмеженою відповідальністю "Флінт"

до                                                   Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоспецремонт"

про                                                  стягнення 47 742,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2007р. у справі № 43/321 частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Флінт” до Товариства з обмеженою відповідальністю „Енергоспецремонт” про стягнення 47 742,29 грн. ( 42 639,22 грн.- основний борг, 4 938,35 грн.- інфляційних, 164,72 грн.- 3% річних).

Підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 42 639,22 грн.- основного боргу, 1 012,70 гнрн.-  інфляційних, 164,72 грн.- 3% річних та судові витрати.

В частині стягнення 3 925,65 грн.- інфляційних в позові відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позивачу в позові відмовити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими.

Зокрема, апелянт звертає увагу на те, що  сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, то ,відповідно, у відповідача і не виникло зобов’язання щодо оплати.

Відповідач стверджує, що є  неправомірним висновок суду відносно  факту щодо  наявності у ТОВ „Енергоспецремонт” заборгованості перед позивачем за видатковими накладними, оскільки гр.Кривошей В.М. не був уповноважений довіреностями, які містяться в матеріалах справи, на  отримання у позивача фарби та емалі.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що  не був повідомлений про час і місце судового розгляду справи, рішення ухвалене за відсутності його представника.

Позивач у відзиві  заперечує проти  доводів  апеляційної скарги, вважає її  необґрунтованою, надуманою та такою, що не підлягає задоволенню, тому просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія установила  наступне:

Позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом  про стягнення з відповідача 47 742,29 грн. –основного боргу у зв’язку з неоплатою поставленої лакофарбної продукції, 4 938,35 грн.- інфляційних та 164,72 грн. -3% річних.

На обґрунтування позовних вимог позивач  посилається на те, що на підставі усної домовленості протягом 2-х років поставляв відповідачу лакофарбну продукцію. До листопада 2005 року відповідач належним чином виконував свій обов’язок, як покупця товару та вчасно оплачував його поставку, однак останні поставки залишились без оплати.

Так, позивач стверджує, що за період з 01.04.2004р. по 26.05.2006р. на підставі усного замовлення та надання відповідачу рахунку для оплати замовленого товару поставив відповідачу товару на загальну суму 197 851,20 грн. (належним чином засвідчені  копії рахунків додані до позовної заяви).

Станом на 21 травня 2007 року відповідач лише частково розрахувався за товар, одержаний на підставі видаткових накладних, тому залишок заборгованості на день пред’явлення позову становить 42 639,22 грн. (належним чином засвідчені  копії  10 видаткових накладних за 2005-2006рр., довіреностей та платіжних доручень на підтвердження часткової оплати додані до позовної заяви).

15.11.2006р. позивач звернувся до відповідача з претензією  вих.№31 на суму 51 639,22 грн.- заборгованості, до якої був доданий Акт звірки взаєморозрахунків у 2-х примірниках., яка була одержана 17.11.2006р. менеджером відповідача „Корчева” згідно повідомлення про вручення поштового відправлення і залишена без задоволення.

Крім того, на підставі ст.625 ЦК України , у зв’язку з простроченням виконання грошового зобов’язання позивач просить стягнути з відповідача  інфляційні втрати в сумі 4 938,35 грн. відповідно  до наданого позивачем розрахунку за період  травень 2006р. – квітень 2007р.  та 164,72 грн.- 3% річних з простроченої суми.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є доведеними матеріалами  справи і підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне:

Відповідно до ст..202 ЦК України правочином є  дія особи, спрямована на набуття, зміну або  припинення цивільних прав та обов’язків.

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин  може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов’язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує  їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 181 ГК України передбачено, що укладення господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення.

За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, носять характер зобов’язань, які випливають з договору  поставки.

У зв’язку з тим, що ст..712 ЦК України вказує на те, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, то відповідно до ст..692 ЦК України покупець зобов’язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. При цьому, покупець зобов’язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до видаткових накладних, належним чином засвідчені копії яких додані до матеріалів справи, в період з 27.07.05р. по 26.05.06р. позивач  поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 197 851,20 грн.

Відповідач свої зобов’язання належним чином не виконав, вартість одержаного товару оплатив частково ( ст.526 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України. якщо строк ( термін) виконання боржником зобов’язання не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2006р.відповідно до ст..222 ГК України позивач звернувся до відповідача з претензією ( вих.№ 31) на суму заборгованості 51 639,22 грн. з додатком Акту звірки взаєморозрахунків у 2-х примірниках з вимогою протягом 30-ти днів сплатити залишок боргу в розмірі 51 639,22 грн.

Зазначена претензія була вручена 17.11.2006р. менеджеру відповідача „Корчева”, про що свідчить повідомлення поро вручення поштового відправлення за № 249110, після пред’явлення якої відповідач  весь залишок заборгованості та і  не погасив,  але перерахував частково  в загальній сумі 9 000,00 грн. : 24.11.2006р.- 2000,00грн., 29.01.2007р.- 2000,00грн., 30.01.2007р.- 1000,00 грн., 21.02.2007р. – 2000,00 грн., 03.04.2007р.- 2000,00грн.( копії  5-ти платіжних доручень додані до справи), незважаючи на те, що у своєму гарантійному листі від 01.02.2007р. вих.№18 на адресу позивача за підписами директора і гол.бухгалтера гарантував зменшити свій борг за графіком: лютий -12 тис.грн., березень – 12 тис.грн. та квітень -12 423,28 грн.., але свої зобов’язання не виконав в обумовлений строк у добровільному порядку.

Таким чином, станом на день пред’явлення позову залишок заборгованості складав 42 639,22 грн.

Необхідно звернути увагу на те, що позивач 31.05.2007р. рекомендованою кореспонденцію  цінним листом з описом вкладення надіслав відповідачу копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами за адресою м.Київ, вул..Віскозна,1, про що свідчить наданий позивачем опис вкладення  у цінний лист зі  штемпелем поштового відділення зв’язку  за „31.05.2007р.”.

Отже, відповідач не міг не знати, що позивач звернувся до нього з позовом і який 31.05.2007р. позивачем був надісланий до Господарського суду міста Києва.

Посилання апелянта на те, що надані у якості доказу видаткові накладні та довіреності, які виписані на ім’я Кривошия В.М., є неналежними доказами, оскільки останнього ніхто не уповноважував на отримання товарно-матеріальних цінностей, не відповідає дійсності.

Первинні документи ( довіреності) на одержання  цінностей оформлені належним чином, зокрема, на довіреностях містяться дані про особу, яка уповноважена на одержання товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується підписами директора, головного бухгалтера та скріплені печаткою підприємства і відповідають вимогам Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 р №99 ( зареєстровано в Міністерстві юстиції України  12 червня 1996р. за №293/1318).

Таким чином, у даному випадку має місце неналежне виконання відповідачем грошових зобов’язань, що випливають з договору купівлі-продажу.

Крім того, за загальними правилами відповідальності за порушення грошового зобов’язання, встановленими ст..625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання.

Боржник, що прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції  за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судова колегія погоджується з уточненим розрахунком  суду першої інстанції  інфляційних нарахувань, виходячи з того, що термін виконання зобов’язання повинен бути відповідачем виконаний у семиденний строк від дня пред’явлення вимоги і отже термін виконання зобов’язання настав 26.11.2006р.

За уточненим розрахунком суду з відповідача підлягають стягненню частково інфляційні нарахування в сумі 1 012,70 грн. та  164,72 грн.- 3% річних  з простроченої суми.

Не заслуговує на увагу посилання апелянта  на, ніби-то, неповідомлення його судом першої інстанції належним чином про час та місце судового розгляду справи, оскільки,  як вбачається з наявних у справі доказів, позивач ще до пред’явлення позову робив запит до Головного міжрегіонального управління статистики у м.Києві щодо місцезнаходження відповідача. За довідкою ЄДРПОУ ТОВ „Енергоспецремонт” станом на 01.01.2007р. значиться за юридичною адресою: м.Київ. вул.Віскозна,1, яка самим скаржником  зазначена в апеляційній скарзі від 27.09.2007р..

Як вбачається з позовної заяви, позивачем у позові була зазначена ще й друга адреса відповідача для листування: м.Київ, вул.Промислова,4.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 06.06.2007р. за даними канцелярії суду була надіслана відповідачу 20.06.2007р. на дві адреси  за вих. №№ 43/5656 -5657 .

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, оскільки доводи її є непереконливими і мають формальний характер, а рішення місцевого господарського суду – без змін, бо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.99, 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2007р. у справі №43/321 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ „Енергоспецремонт” – без задоволення.

2.Матеріали справи № 43/321 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді