ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  7/145

16.11.07

За позовом
Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "Укр - Кан Пауер"

до
Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив - 10"

про
стягнення 48961,36 грн.

Суддя  Кондратова І.Д.

В засіданнях брали участь представники сторін :

Від позивача :  Петренко Г.В. –представник за довіреністю № 22/902 від 19.04.2007 року; Пасецький П.Г.- представник за довіреністю № 22/741 від 28.03.2007 року;

Від відповідача : Сергієнко С.В.- представник за довіреністю № 70 від 26.03.2007 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія "Укр - Кан Пауер" до Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив - 10" про стягнення 48961,36 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2007 року порушено провадження у справі № 7/145 (суддя Якименко М.М.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2007 року № 7/145 зупинено провадження у справі № 7/145 до набрання законної сили судовим рішенням у справі Господарського суду міста Києва № 6/182-А за позовом Київської міської організації Української партії "Єдність" до Київської міської ради та Київської міської державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішення Київської міської ради від 08.02.2007 року № 58/719 "Про тарифи на житлово-комунальні послуги" та визнання протиправними та скасування розпорядження Київської міської державної адміністрації № 141 від 12.02.2007 року, № 142 від 12.02.2007 року, № 143 від 12.02.2007 року та № 144 від 12.02.2007 року.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 року № 7/145 апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу "Локомотив - 10" було задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 06.06.2007 року № 7/145 скасовано.

Розпорядженням № 7/145 В.о. Заступника Голови Господарського суду міста Києва Іванової Л.Б. про зміну складу суду від 23.08.2007 року, справу № 7/145 у зв’язку з закінченням строку повноважень  судді Якименко М.М., передано для подальшого розгляду судді Кондратовій І.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 7/145 від 29.08.2007 року розгляд справи було призначено на 07.09.2007 року о 11-00.

Під час розгляду справи

Представник відповідача 07.09.2007 року в судове засідання не з’явився, вимоги ухвали Господарського суду міста Києва № 7/145 від 29.08.2007 р. не виконав, але через канцелярію Господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 29.08.2007 року не виконав, про причини невиконання суд не повідомив, проте подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 7/145 від 07.09.2007 року розгляд справи було відкладено на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 25.09.2007 року заява позивача від 29.05.2007 року про збільшення позовних вимог була прийнята судом до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 25.09.2007 року надав суду пояснення по справі на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 07.09.2007 року.

На підставі частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 25.09.2007 року було оголошено перерву до 12.10.2007 року.

Представник відповідача надав суду контррозрахунок суми боргу для долучення до матеріалів справи, відповідно до якого відповідач визнає суму заборгованості станом на 01.05.2007 року в розмірі 66790,99 грн.

В судовому засіданні 12.10.2007 року представники сторін подали суду клопотання про продовження строку вирішення спору по  справі № 7/145. Судом подане клопотання було задоволено.

У судовому засіданні 12.10.2007 р., відповідно до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 26.10.2007 року о 10-30, а також ухвалу про продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2007 року розгляд справи був відкладений на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в зв’язку з необхідністю витребування нових доказів.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України судом в судовому засіданні 16.11.2007 року за згодою представників сторін було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01 січня 2002 року між Закритим акціонерним товариством "Енергогенеруюча компанія “Укр –Кан Пауер" (далі - Позивач) та  Житлово –будівельним кооперативом "Локомотив 10"  (далі - Відповідач),  був укладений договір № 450080 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води (далі –Договір), та Угода № 1 від 30.06.2000 року про зміну та доповнення до Договору, відповідно до яких Позивач зобов’язався виробляти, систематично поставляти та передавати у власність Відповідача теплову енергію у вигляді гарячої води (далі – товар), а Відповідач зобов’язався приймати такий товар та своєчасно здійснювати оплату останнього на умовах Договору ( п. 1.2.Договору).

Розділом 6 Договору, сторони погодили наступні розрахунки за теплову енергію: Відповідач (Покупець) щомісяця з 12 по 14 число отримує в “Енергопостачальній організації” оформлені бланки актів звірки розрахунків за прийняту теплову енергію на початок розрахункового періоду, табуляграми та доручення на сплату прийнятої теплової енергії за поточний місяць з урахуванням недоплати або переплати за попередній місяць та самостійно сплачує за прийняту теплову енергію згідно отриманого платіжного доручення не пізніше 28 числа поточного місяця. Тарифи на теплову енергію розраховуються по групах споживачів “Енергопостачальною організацією”, затверджуються у встановленому порядку і підлягають перегляду у випадку зміни складових калькуляції собівартості теплової енергії, а також в інших випадках, передбачених діючими нормативними документами.

За твердженням позивача, внаслідок неналежного виконання  відповідачем своїх договірних зобов’язань у останнього на виникла заборгованість за Договором у розмірі 137135,81 грн. за період з 01.11.2006 року по 01.04.2007 року. Уточнений розрахунок суми боргу та табуляграма знаходяться в матеріалах справи.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна  довести  ті  обставини,  на  які  вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач позовні вимоги визнає частково, відповідно до контррозрахунку відповідача заборгованість споживача  за спірний період (з січня 2007 року по травень 2005 року) становить  66790,99 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони в договорі зобов’язувались при виконанні умов договору керуватись Законом України “Про електроенергетику”, “Правилами користування теплової енергії”, “Тимчасовими правилами обліку відпускання і споживання теплової енергії” та іншими обов’язковими для виконання нормативними документами.

Постановою КМУ №1548 від 25.12.1996 року право встановлювати тарифи на виробництво теплової енергії делеговано Київській міській державній адміністрації.

Відповідно до пояснень позивача, при нарахуванні вартості наданих послуг з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, позивач керувався Тарифами, які затверджені розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.207 року № 1786, № 86 від 31.01.2007 року, № 142 від 12.02.2007 року та № 643 від 30.05.2007 року.

Статтею 7 Закону України від 24.06.04р. № 1875 "Про житлово-комунальні послуги" визначено повноваження органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг, в тому числі віднесено до їх повноваженнь встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, а в статті 31 передбачено порядок формування цін, тарифів на житлово-комунальні послуги.

Статтею 6 цього Закону визначено повноваження Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері житлово-комунальних послуг.

Ці повноваження, зокрема, полягають у взаємодії з органами місцевого самоврядування з питань надання житлово-комунальних послуг та регулювання цін/тарифів у межах своїх повноважень.

Відповідно до частини 4 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»нормативно-правові акти місцевих державних адміністрацій підлягають державній реєстрації у відповідних органах юстиції в установленому органом порядку і набирають чинності з моменту їх реєстрації, якщо самими актами не встановлено пізніший термін введення їх у дію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 затверджено Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер (далі - "Положення").

Цим Положенням Міністерству юстиції України та іншим органам, що здійснюють державну реєстрацію відомчих нормативно-правових актів, надано право перевіряти у міністерствах, інших органах виконавчої влади, органах господарського управління та контролю додержання законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів, у разі потреби вимагати подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію та вносити пропозиції про усунення виявлених порушень і недоліків та притягнення до відповідальності посадових осіб, винних у допущених порушеннях.

Також, Положенням встановлено обов'язок міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю своєчасно подавати на державну реєстрацію нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, та не допускати випадків направлення на виконання нормативно-правових актів, що не пройшли державну реєстрацію.

Відповідно до норм пункту 7 Положення, нормативно-правовий акт подається на державну реєстрацію у п’ятиденний  строк після його прийняття. Відповідно до норм пункту 16 Положення, зміни і доповнення, внесені до правового акта, підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому цим Положенням.

Розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.12.207 року № 1786, № 86 від 31.01.2007 року, № 142 від 12.02.2007 року та № 643 від 30.05.2007 року не були подані на державну реєстрацію до відповідних органів юстиції та не зареєстровані ними, а отже не набрали чинності у встановленому законом порядку.

Крім того, відповідно до п. 5 ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»у разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше, ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. А у відповідності до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 8 Конституції України).

Як встановлено судом, дані розпорядження були  прийняті 15.12.2006 року,  31.01.2007 року, 12.02.2007 року та 30.05.2007 року, але вводили в дію тарифи з 01.12.2006 року, що протирічить вищезазначеній нормі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»та Конституції України.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, Закону України "Про господарські суди", цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Слід також зазначити, що постановою Господарського суду міста Києва  по справі № 21/43-А від 13.02.2007 позовні вимоги Київської міської організації Української партії «Єдність»задоволено повністю, визнано недійсним та скасовано, в тому числі, розпорядження Київської міської державної адміністрації від 30.10.06 № 1575. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2007 року. Постанова Господарського суду міста Києва від 13.02.2007 року залишена без змін, набула законної сили і є обов’язковою для виконання при розгляді справи  № 37/369 згідно ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи № 21/43-А суд досліджував питання про необхідність реєстрації розпоряджень Київської міської державної адміністрації у Київському міському управлінні юстиції і дійшов висновку про те, що нормативно-правові акти Київської міської державної адміністрації підлягають державній реєстрації, без здійснення якої вони вважаються нечинними і не можуть застосовуватися.

У зв’язку з тим, що судом розглядалася справа № 21/43-А, де предметом розгляду є визнання недійсним та скасування розпоряджень Київської міської державної адміністрації, на підставі якого відповідачем нараховано позивачу вартість теплової енергії за підвищеними тарифами, то в залученні до участі по справі Київської міської державної адміністрації немає необхідності з огляду на преюдиційність висновків по справі № 21/43-А для справи № 7/145 та будь-якої іншої справи щодо стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію у гарячій воді.

За таких обставин суд не застосовує тарифи, які затверджені розпорядженнями Київської міської державної адміністрації від 30.10.2006 року № 1575 в редакції від 15.02.2007 року № 1786, № 86 від 31.01.2007 року, № 142 від 12.02.2007 року та № 643 від 30.05.2007 року, оскільки дані розпорядження не набрали чинності та не відповідають законодавству України.

В той же час, чинним на зазначений період, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.04 № 2249 передбачено тариф для житлово - експлуатаційних організацій в розмірі 65,30 грн. за 1 Гкал., а також для бюджетних організацій у розмірі 77,68 грн. за 1 Гкал, що мали застосовуватися у розрахунках сторін.

За обґрунтованим розрахунком суду відповідно до наданих табуляграм, розрахунків та платіжних доручень судом встановлено, що за період з 01.11.2007 року по 01.04.2007 року позивачем було надано послуг на суму 118631,25 грн., відповідач в свою чергу за надані  послуги сплатив позивачу грошові кошти в розмірі 51240,86 грн.

період
тариф            (без ПДВ)
гКал
нараховано (без ПДВ)
нараховано (з ПДВ)
сплачено
сальдо на кінець місяця

Лис.06

54,42
244
19155,84

22987,008

7,93

22979,078

54,42
108

Грг.06

54,42
160
14780,472

17736,5664

12800

27915,6444

54,42
111,6

Січ.07

54,42
216
17827,992

21393,5904

7034,52

42274,7148

54,42
111,6

Лют.07

54,42
226
17784,456

21341,3472

10000

53616,062

54,42
100,8

Бер.07

54,42
221
18100,092

21720,1104

16821,93

58514,2424

54,42
111,6

Кві.07

54,42
98
11210,52

13452,624

5175,88

66790,9864

54,42
108

Як визначено частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З 01.01.2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України від 16.01.2003 року. Відповідно до п. 4 його Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини між сторонами продовжують існувати, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно  статей  525, 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов’язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, судом встановлено, що  відповідач в порушення умов Договору не розрахувався за отриману теплову енергію за період з листопада 2006 р. по травень 2007 р., у зв’язку з чим у останнього виникла заборгованість в розмірі 66790,99 грн., що визнається відповідачем.

Відповідно до статті  49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Зокрема, з відповідача підлягає  стягненню   667,90 грн. державного мита та 57,47 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 192, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 525, 526, 530,  625, 629,  Цивільного кодексу України, ст. ст. 32,  33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,—

В И Р І Ш И В:

1.          Позов  Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія “Укр –Кан Пауер" задовольнити частково.

2.          Стягнути з Житлово –будівельного кооперативу "Локомотив 10"  (02091, м. Київ, вул. Ревуцького, 11Г, ) на користь Закритого акціонерного товариства "Енергогенеруюча компанія “Укр –Кан Пауер" (02094, м. Київ, вул. Червоногвардійська, 20, ) 66790 (шістдесят шість сімсот дев’яносто) грн. 99 коп. – основний борг за період з листопада 2006 по травень 2007 року; 667 (шістсот шістдесят сім) грн. 90 коп. - державного мита та  57 (п’ятдесят сім) грн.  47 коп. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

3.          В іншій частині в позові відмовити.

4.          Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5.          Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                                 І.Д. Кондратова

Дата підписання

рішення 06.12.2007 р.