КИЇВСЬКИЙ МІЖОБЛАСНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
____________________________________________
П О С Т А Н О В А

14.03.07 р.                                                                                                    № 349/19-06

Київський міжобласний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий                                                                                Швець В.О

Судді

Жук Г. А.

Андрейцева  Г.М.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «МВС-плюс»на рішення господарського суду Київської області від 28.12.2006 року

у справі № 349/19-06 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МВС-плюс», м. Бровари

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МВС», м. Бровари

про стягнення 34566 грн.

в с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Київської області від 28.12.2006 р. у справі № 349/19-06 в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «МВС-плюс»до товариства з обмеженою відповідальністю «МВС»про стягнення 34566 грн. було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням товариство з обмеженою відповідальністю «МВС-плюс»подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 28.12.2006 р., як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства України і фактичним обставинам справи та постановлене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

За апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «МВС-плюс»на рішення господарського суду Київської області від 28.12.2006 р. згідно ст. 98 ГПК України Київським міжобласним апеляційним господарським судом ухвалою від 05.02.2007 р. порушено апеляційне провадження у справі № 349/19-06.

Товариство з обмеженою відповідальністю «МВС», згідно ст. 96 ГПК України надіслало відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить рішення господарського суду Київської області залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення.

Згідно розпорядження заступника Голови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 14.03.2007 року справа розглядається колегією суддів, в такому складі: головуючий суддя – Швець В. О., судді – Андрейцева Г.М., Жук Г.А.

Представник позивача вимоги викладені в апеляційній скарзі підтримав, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги (подання) і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів Київського міжобласного апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення залишається без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі усної домовленості між сторонами, позивач протягом квітня 2004 року виконав роботи з покриття металовиробів полімерною порошковою фарбою на загальну суму 34566 грн., про що було складено акт передачі-прийняття виконаних робіт № 11 від 07.04.2006 р. (а.с.12).

Відповідач свої зобов’язання належним чином та своєчасно не виконав, за надані позивачем послуги у розмірі 34566 грн. не розрахувався.

Оскільки, строк виконання боржником обов’язку не був встановлений, то на підставі ст.530 Цивільного кодексу України  (надалі по тексту ЦК України) позивач 04.05.2006 р. та 20.06.2006 р. направляв відповідачу вимоги про сплату заборгованості у розмірі 34566 грн., що були викладені в листах № 1/05 та № 4/6, та були залишені останнім без відповіді та задоволення (а.с.14-15). Проте, позивачем доказів, що підтверджують направлення вказаних листів відповідачу та доказів їх отримання не подано.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст.530 ЦК України,  якщо  строк виконання боржником обов’язку не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у семиденний строк з дня пред’явлення вимоги кредитором.

Дослідивши матеріли справи, колегія апеляційного господарського суду встановила, що доказів на підтвердження направлення відповідачу вимоги позивачем не подано.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що директор ТОВ «МВСС-плюс»уникаючи конфліктних відносин з відповідачем надав останньому лист № 1/05 від 04.05.2006 р. В цьому листі містяться реквізити, за якими можна ідентифікувати коли цей лист був наданий відповідачу та коли останній його отримав. Тобто, в листі зазначена дата та вихідний номер та дата й підпис уповноваженої особи відповідача, що засвідчує отримання вказаного листа. Що підтверджує факт направлення та отримання такого листа.

Повторно був надісланий лист № 4/6 від 20.06.2006 р., який містить дату його підписання та вихідний номер. Також цей лист містить дату, вхідний номер й підпис уповноваженої особи відповідача.

Не направлення зазначених листів поштою чи за допомогою інших засобів зв’язку позивач обумовив тим, що сторони, й відповідно, їх адміністративні органи, перебували на той час за однаковою адресою: м. Бровари, вул. Красовського, 26-а. Тому й не було потреби направляти ці листи поштою або іншим способом.

Дослідивши вказані листи, апеляційний господарський суд встановив, що вони не є належними доказами вручення вимоги в розумінні ст.ст.33, 34 ГПК України, оскільки крім підпису уповноваженої особи відповідача та дати вручення вимоги, повинна зазначатися посада особи, яка отримала вимогу, і ставитися печатка підприємства.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, судова колегія Київського міжобласного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевий господарський суд з’ясував всі обставини справи та дав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення по справі, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський міжобласний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Київської області від 28.12.2006 р. у справі №349/19-06 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «МВС-плюс»–без задоволення.

2. Справу № 349/19-06 повернути господарському суду Київської області.

Головуючий                                                                                Швець В.О

Судді

Жук Г. А.

Андрейцева  Г.М.