ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
РІШЕННЯ

Іменем України

15.11.2007
Справа №2-1/11195.1-2007

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України пом. Києву (01032, м. Києв, бул. Т. Шевченка, 50-Г, )

До відповідачів: 1) Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих  закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 39-41, )

2) Закритого акціонерного товариства «Санаторій «Алушта» (98500, м. Алушта, вул. Глазрицького, 8, )

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1)          Фонду майна АР Крим (м. Сімферополь, вул. Севастопольська, 17)

2)          Сімферопольське МБРТІ (м. Сімферополь, вул. Некрасова, 11)

3)          Виконавчий комітет Алуштинської міської ради (98600, м. Алушта, пл. Радянська, 1)

4)          ВАТ «Завод «Ленінська кузня» (04176, м. Київ,  вул. Електриків, 26)

5)          Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/9)

Про визнання права власності та повернення майна

Суддя Л. О. Ковтун

Представники:

Від позивача  -   не з’явився

Від відповідачів –  1) не з’явився; 2) Осипова О. Ю., довіреність від 13.11.2006р. №416

За участю третіх осіб -   не з’явилися

Суть спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву звернулося до господарського  суду АР Крим із позовом до Закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих  закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» та Закритого акціонерного товариства «Санаторій «Алушта»  та просить визнати право власності на спальні корпуси № 6 і № 7, розташовані на території ЗАТ «Санаторій «Алушта» за адресою: м. Алушта, вул. Глазкрицького, 8 та повернути майно - спальні корпуси № 6 і № 7, розташовані на території ЗАТ «Санаторій «Алушта» за адресою: м. Алушта, вул. Глазкрицького, 8, за актом приймання-передачі Відкритому акціонерному товариству «Завод «Ленінська кузня» як балансоотримувачу вказаного державного нерухомого майна.

Рішенням господарського суду АР Крим від 14.12.2006р. по справі №2-26/16661-2006 у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.04.2007р. по справі №2-26/16661-2006 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву було залишено без задоволення, зазначене рішення господарського суду АР Крим було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.07.2007р. по справі №2-26/16661-2006 постанова Севастопольського апеляційного господарського суду від 04.04.2007р. та рішення господарського суду АР Крим від 14.12.2006р. по справі №2-26/16661-2006 були скасовані, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи зазначені рішення, Вищий господарський суд України зазначив, що юридична оцінка справи щодо правового режиму майна – спірних корпусів – об’єктів соцкультпобуту, зроблена судами всіх інстанцій без всебічного, повного та об’єктивного з’ясування всіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору та без належної правової оцінки.

Так, висновки судом апеляційної інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права, а саме без повного встановлення всіх обставин справи.

Судами не перевірено належними та допустимими доказами доводи Фонду державного майна України по м. Києву відносно того, що спірні корпуси – об’єкти соцкультпобуту – ніколи не передавались до статутного фонду ВАТ «Завод «Ленінська кузня» та не були приватизовані.

Судами вказані доводи не перевірені і не спростовані, та не дано їм належної правової оцінки.

Справа була передана на розгляд судді господарського суду АР Крим Л. О. Ковтун із привласненням справі №2-1/11195.1-2007.

Ухвалою господарського суду АР Крим від 11.09.2007р.справа була прийнята до провадження та призначена слуханням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно, яке було передано ЗАТ ЛОЗП України «Укрпрофоздоровниця» до статутного фонду ЗАТ «Санаторій «Алушта» є об’єктом державної власності, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ «Завод «Ленінська кузня».

Перший відповідач на позовних вимогах заперечує та у відзиві на позов зазначив, що за актом від 24.01.1992р. першому відповідачу були передані у власність санаторно-курортні заклади, у тому числі й ті, які входили до складу Алуштинського територіального об’єднання санаторно-курортних закладів профспілок, до складу якого входив Санаторій «Алушта». У подальшому виконавчим комітетом Алуштинської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке є предметом спору за дійсним позовом.

Другий відповідач на позовних вимогах заперечує з мотивів, викладених у відзиві на позов та вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки зазначене майном належить йому на праві власності, як внесок засновника до статутного фонду товариства.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд –

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ради міністрів УРСР від 23.04.1960р. №606 всі санаторії, в тому числі й санаторій «Алушта» були безкоштовно передані у відання Української Республіканської ради профспілок (Укрпрофради), який став єдиним органом, уповноваженим розпоряджатися та володіти  санаторіями, будинками відпочинку.

Правонаступником Укрпрофради із 1991р. стала Федерація незалежних профспілок України.

04.12.1991р. Радою Федерації незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України на базі санаторно-курортних закладів та організацій Української республіканської ради з управління курортами профспілок було створено Акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця».

Згідно акту від 24.01.1992р.  на підставі Постанови Президії  Ради Федерації незалежних профспілок України від 22.11.1991р. «Про створення акціонерного товариства  ЛОЗ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» у власність останнього було передано майно територіальних санаторно-курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку, тощо, згідно переліку до акту від 24.01.1992р.

У подальшому, рішенням виконавчого комітету Алуштинської міської ради від 27.04.2001р. №396 «Про оформлення права власності» на підставі листів ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» від 22.11.2000р., від 24.11.2000р. та Інструкції, затвердженої наказом Державного комітету будівництва та житлової політики України   від 09.06.1998р. №121, було вирішено оформити право власності за  ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» на об’єкти нерухомого майна філій Алуштинського дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». До складу зазначеного майна, увійшло також й майно санаторію «Алушта» по вул. Глазкрицького, 8 у м. Алушта.

На підставі зазначеного рішення, Алуштинською міською радою було видано свідоцтво про право власності на об’єкт в цілому, розташований у м. Алушта по вул. Глазкрицького, 8.

Зазначене рішення від 27.04.2001р. №396 не було оспорене та  визнано недійсним у встановленому законом порядку. Відомостей щодо його скасування під час розгляду справи сторонами не надано.

Таким чином, за нормами діючого законодавства,  ЗАТ ЛОЗПУ «Укрпрофоздоровниця» набув право власності на нерухоме майно по вул. Глазкрицького, 8 у  м. Алушта з часу державної реєстрації права власності на таке майно.

Слід зазначити, що судом також був досліджений договір №1216/пр від 04.03.1985р. «Про продовження виділення путівок Київському заводу «Ленінська кузня» в санаторій «Алушта» на курорті загальнодержавного значення», за яким встановлено, що забудовником (ВАТ «Завод «Ленінська кузня») на підставі договору від 20.07.1959р. з Південнобережним управлінням курортів, санаторіїв та будинків відпочинку Міністерства охорони здоров’я УРСР на території санаторію «Алушта»   загальнодержавного значення за рахунок власних коштів та лімітів збудований капітальний літній корпус №7 на 136 місць, який у подальшому згідно акту від 16.09.1961р. безкоштовно переданий на баланс «Советкурорту» (Алуштинської територіальної ради з управління курортами профспілок).

Крім того, відповідно п. 3 Договору на період капітального ремонту корпусу №7 санаторію «Алушта», останній передавався на баланс Забудовника.

Згідно умов договору №1216/пр «Забудовник» щорічно отримував путівки в спальний корпус №7. Відповідно до розділу 1 Договору «Про передачу спальних корпусів №№6,7 з балансу АТ «Завод «Ленінська кузня» на баланс санаторію «Алушта» , який є доповненням до договору №1216/пр від 04.03.1985р., АТ «Завод «Ленінська кузня» передає, а санаторій «Алушта» приймає на баланс спальні корпуси №№6,7, які передавалися на баланс АТ «Завод «Ленінська кузня» на період реконструкції.

За актом прийому-передачі від 31.10.1994р. про передачу спальних корпусів №№6,7 з балансу АТ «Завод «Ленінська кузня» на баланс санаторію «Алушта» зазначені корпуси були передані санаторію «Алушта» після проведення будівельних монтажних робіт з реконструкції.

Таким чином, передача зазначених спальних корпусів на баланс АТ «Завод «Ленінська кузня» відбувся в рамках виконання договору та носив суто бухгалтерський характер, що не тягне за собою виникнення права власності у заводу на таке майно, здебільшого, як таке, що було повернене на баланс санаторію «Алушта».

Таким чином, безпідставним є посилання позивача з дійсного спору на те, що спірні об’єкти нерухомості перебувають на балансі АТ «Завод «Ленінська кузня», оскільки із 1994р. зазначені об’єкти були передані санаторію «Алушта», який у подальшому був переданий у власність першому відповідачу.

У зв’язку з чим, суд, зокрема, звертає увагу на те, що неправомірно були залишені на балансі АТ «Завод «Ленінська кузня» спальні корпуси №№6,7 санаторію «Алушта», що із урахуванням вищенаведеного є бухгалтерською помилкою, яка не була своєчасно виявлена та виправлена.

Тобто, зі змісту позовної заяви вбачається, що єдиною підставою для виникнення спору між сторонами стало саме перебування на балансі зазначених корпусів, які, як підтверджується матеріалами справи були поставлені на баланс та зняти з нього на підставі договору, за яким Державне підприємство «Завод «Ленінська кузня» мав провести капітальний ремонт зазначених корпусів.

Ні на час розгляду спору, ні на час укладення договору №1216/пр від 04.03.1985р. не було підставою для припинення права власності або його переходу – проведення капітального ремонту на договірної основі та передача на баланс забудовнику нерухомого майна замовником.

Таким чином, у розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України позивачем не надано жодного доказу у підтвердження права власності держави на зазначені спальні корпуси.

Слід також зазначити, що на підставі рішення загального зібрання акціонерів ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» №4/18 від 18.04.2003р., протоколу №1 від 24.06.2003р. зібрання засновників ЗАТ «Санаторій «Алушта» до статутного фонду останнього були передані й спірні корпуси, що підтверджується, зокрема, актом прийому-передачі  від 04.11.2003р.

На підставі вищенаведеного, відповідно нормам ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» ЗАТ «Санаторій «Алушта» набув право власності на спірні об’єкти нерухомості.

За такими обставинами, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного,  керуючись ст.ст.  82-84 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Суддя Господарського суду

Автономної Республіки Крим                                        Ковтун  Л.А.