КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2007                                                                                           № 05-5-48/12952

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від прокурора - ПопенкоО.С. – старший прокурор, посв. №233 від 02.09.2005;

від позивача1 - не викликався та не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від позивача2 - не викликався та не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від відповідача - БунечкоВ.І. – представник, дов. №юр-666/д від 26.12.2006

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційне подання Чорноморського транспортного прокурора

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 26.10.2006

у справі № 05-5-48/12952 (Сулім В.В.)

за позовом                               Чорноморського транспортного прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України,

Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт”

до                                                   Відкритого акціонерного товариства „Укрнафта”

про                                                  стягнення 88680,84 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2006 №05-5-48/12952 позовні матеріали повернуто позивачу без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що безпосередні інтереси держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України не можуть зачіпатися спірними правовідносинами щодо несплати заборгованості ВАТ „Укрнафта”; в позовній заяві прокурор не зазначив яким законом та які саме повноваження органу виконавчої влади надано Державному підприємству „Одеський морський торговий порт” у спірних правовідносинах; прокурором неправильно визначено орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

В апеляційному поданні прокурор просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.10.2006 № 05-5-48/12952 з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи та направити справу на розгляд до суду першої інстанції у іншому складі суду.

Підстави апеляційного подання обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник стверджує, що невиконання відповідачем зобов’язання щодо оплати портових зборів та послуг, які надаються в портах, зачіпає інтереси держави як власника стратегічно важливого для економіки і безпеки держави Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт” у вигляді порушення майнових інтересів при здійсненні Міністерством транспорту та зв’язку України державного управління в галузі транспорту, контролю за ефективним використанням та розпорядженням державним майном у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб, що відповідно до ч. 2 ст. 361 Закону України „Про прокуратуру” є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави у суді.

Прокурор зазначає, що відповідно до покладених на Міністерство транспорту та зв’язку України завдань та згідно з п. 2 ст. 136 ГК України, Законом України „Про управління об’єктами державної власності” Міністерство здійснює державне управління в галузі транспорту, в тому числі у сфері забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, забезпечує ефективне використання державного майна підприємствами, установами і організаціями, що належать до сфери його управління, затверджує фінансові плани підприємств, що належать до сфери його управління та контролює їх виконання, здійснює заходи щодо реалізації єдиної державної економічної, тарифної політики та повноваження щодо регулювання цін (тарифів).

Заявник вказує, що держава може вбачати свої інтереси не тільки в діяльності державних органів та державних підприємств і організацій, а й в діяльності приватних підприємств.

Відповідач у відзиві на апеляційне подання проти доводів подання заперечує, посилаючись на те, що визначення прокурором у позовній заяві в якості органу, що уповноважений державою здійснювати функції у спірних відносинах, Мінтрансзв’язку, зважаючи лише на те, що вказаним міністерством затверджено та встановлено порядок обліку та використання коштів від портових зборів, суперечить нормам Конституції України та ГПК України, оскільки даний орган не має жодного відношення до правовідносин, які виникли на підставі господарського договору № 29/70-Р, укладеного між ЗАТ ІІ „Синтез Ойл”, ДП „Одеський морський торговий порт” та ВАТ „Укрнафта”, а тому права та охоронювані законом інтереси Мінтрансзв’язку жодним чином не порушені, у зв’язку з чим Мінтрансзв’язку не може набути статусу позивача у даній справі.

Перший і другий позивачі письмові відзиви на апеляційне подання не надали, що відповідно до ст. 96 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали місцевого господарського суду.

Розглянувши апеляційне подання, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників прокурора і відповідача та враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційне подання, колегія суддів встановила наступне.

Чорноморським транспортним прокурором до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв’язку України в особі Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт” подана позовна заява про стягнення з відповідача 88 680,84 грн. заборгованості за контрактом № 29/70-Р від 01.12.2005.

Пунктом 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ передбачено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Прокурором в поданій позовній заяві в якості органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, визначене Міністерство транспорту та зв’язку України.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов’язань відповідача за контрактом № 29/70-Р від 01.12.2005, укладеного між другим позивачем – Державним підприємством „Одеський морський торговельний порт” та відповідачем, тобто порушення прав другого позивача.

Згідно зі ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Спірні правовідносини, що становлять предмет даного спору, виникли між другим позивачем та відповідачем на підставі господарського договору – контракту № 29/70-Р від 01.12.2005. Перший позивач не стороною вказаного господарського договору, а отже не є учасником спірних правовідносин.

Крім того, в позовній заяві не зазначено які саме права чи охоронювані законом інтереси Міністерства транспорту та зв’язку України порушені чи оспорені відповідачем і яким чином, а також не зазначено яким чином ці права можуть бути захищені.

Апеляційний господарський суд порушених чи оспорених відповідачем прав чи охоронюваних законом інтересів першого відповідача з позовних матеріалів також не вбачає.

Отже оскільки, при вищезазначеному предметі спору, порушення відповідачем прав першого позивача відсутні, Міністерство транспорту та зв’язку України безпідставно визначено прокурором в якості позивача у даній справі.

В позовній заяві прокурором в якості позивача також визначене Державне підприємство „Одеський морський торговельний порт”.

Враховуючи те, що, як вже було зазначено, під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, а наявність таких повноважень у Державного підприємства „Одеський морський торговельний порт” прокурором відповідно до ст. 33 ГПК України не доведена, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позов поданий прокурором в інтересах державного підприємства, а не держави в особі органу, уповноваженого державною здійснювати відповідні функції.

У випадках неправильного визначення прокурором (його заступником) позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду (п. 3 Роз’яснення Президії Вищого господарського суду України від 22.05.2002 № 04-5/570 „Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам”).

Таким чином, суд першої інстанції правомірно повернув позивачу позовну заяву з доданими документами без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Апеляційний господарський суд вважає доводи апеляційного подання необґрунтованими і безпідставними, враховуючи викладене та виходячи з наступного.

З матеріалів справи не вбачається та прокурором не наведено які саме майнові інтереси Міністерства транспорту та зв’язку України при здійсненні останнім державного управління в галузі транспорту, контролю за ефективним використанням та розпорядженням державним майном та яким чином були порушені відповідачем.

Посилання заявника на положення ст. 136 ГК України, Закону України „Про управління об’єктами державної власності” є безпідставним, оскільки відповідачем не порушені та не оспорюються права Міністерства транспорту та зв’язку України як органу, уповноваженого управляти майном держави, закріпленим на праві господарського віддання за суб’єктом підприємництва. При цьому ч. 2 ст. 136 ГК України встановлено, що контроль за використанням та збереженням майна здійснюється безпосередньо власником або уповноваженим ним органом, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Та обставина, що держава може вбачати свої інтереси не тільки в діяльності державних органів та державних підприємств і організацій, а й в діяльності приватних підприємств, не надає їй право втручатися в господарську діяльність суб’єктів господарювання у випадках, не передбачених законом, якщо така діяльність не порушує права та охоронювані законом інтереси держави.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційного подання та зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.10.2006 №05-5-48/12952 залишити без змін, а подання без задоволення.

2.          Справу № 05-5-48/12952 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.

05.02.07 (відправлено)