СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

22 листопада 2007 року
Справа № 2-7/5238-2006А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Волкова К.В.,

Щепанської О.А.,

секретар судового засідання                                        Рєвєнко М.Ю.

за участю представників сторін:

представник позивача, Давидов Євгеній Валентинович, довіреність №  б/н   від 19.02.07,  Відкрите акціонерне товариство "Сімферопольський консервний завод імені 1 Травня";

представник відповідача, Жаворонкова Галина Василівна, довіреність №  8912/9/10-0 від 20.04.07,  Державна податкова інспекція у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим;

представник позивача, Савко Андрій Ігнатович (повноваження перевірені), паспорт  62№1441406   від 10.12.04,  Директор, Відкрите акціонерне товариство "Сімферопольський консервний завод імені 1 Травня";

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Дворний І.І.) від 04.09.2007 у справі № 2-7/5238-2006А

за позовом          Відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський консервний завод ім. 1 Травня" (вул. Севастопольська, 62, Сімферополь, 95015)

до Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим (вул. М. Залки, 1/9, Сімферополь, 95053)

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, відкрите акціонерне товариство «Сімферопольський консервний завод ім. 1 Травня», звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним податкове повідомлення-рішення, прийняте 11.11.2004 року Державною податковою інспекцією в м. Сімферополі, за №/0, мотивуючи вимоги необгрунтованістю висновків відповідача, викладених в акті перевірки № 426/26-2/05528579 від 09.11.2004 року стосовно того, що передача в рахунок погашення заборгованості за договором оренди векселів є бартерною операцією, через що підлягає оподаткуванню податком на додану вартість.

Позивачем зазначено, що, здійснюючи залік зустрічних вимог ТОВ «Тира»до ВАТ «Сімферопольський консервний завод ім. 1 Травня»за договором оренди та ВАТ «Сімферопольський консервний завод ім. 1 Травня»до ТОВ «Тира»за договором купівлі-продажу векселів, векселя виступали в якості платіжного засобу за отримані товариством послуги від ТОВ «Тира»за договором оренди. Таким чином, позивач вважає, що вказана операція підлягає звільненню від оподаткування ПДВ відповідно до положень п. п. 3.2.1 п. 3.2 статті З Закону України «Про податок на додану вартість».

Заявою № 1-102 від 28.04.2006 року позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати нечинним податкове повідомлення-рішення ДПІ в м. Сімферополі № /0 від 11.11.2004 року і подальший розгляд справи здійснювати за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя Дворний І.І.) від 04.09.2007 у справі № 2-7/5238-2006А позов задоволено.

Не погодившись з постановою господарського суду першої інстанції, відповідач  звернувся до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив постанову суду скасувати, у задоволенні позову відмовити, мотивуючи вимоги тим, що постанову прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Латиніна О.А. від 22.11.2007, у зв’язку з зайнятістю в іншому судовому процесі судді Горошко Н.П. та хворобою судді Голика В.С., у складі колегії було замінено суддів Горошко Н.П. і Голика В.С  на суддів Волкова К.В. і Борисову Ю.В. Головуючим у справі призначено суддю Борисову Ю.В.

В судовому засіданні 22.11.2007, представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги й наполягав на скасуванні судового рішення.

Представники позивача просили залишити оскаржуване рішення без змін як таке, що прийняте у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Переглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечення до неї відповідно до вимог статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія дійшла висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам принципу законності та обґрунтованості судових рішень з огляду на наступні обставини.

Як було встановлено, Державною податковою інспекцією в м. Сімферополі була проведена позапланова документальна перевірка відкритого акціонерного товариства «Сімферопольський консервний завод ім. 1 Травня»з питань дотримання вимог податкового законодавства при нарахуванні та сплаті до бюджету податку на додану вартість та податку з прибутку при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Тира»за період з 01.01.2002 р. по 31.12.2003 р., за результатом якої був складений акт № 426/26-2/05528578 від 09.11.2004 р.

На підставі матеріалів перевірки ДПІ в м. Сімферополі було винесено податкове повідомлення-рішення № /0 від 11.11.2004 р. про донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 162345,00 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 81172,50 грн.

Так, в ході проведення перевірки правильності нарахування та своєчасності перерахування до бюджету сум податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «Тира»Державною податковою інспекцією в м. Сімферополі були встановлені відхилення при визначенні чистої суми зобов'язань з податку на додану вартість за даними декларацій з ПДВ за листопад 2003 року та даними перевірки в сумі 162345,00 грн., в результаті того, що відповідно до п. п. 3.1.1 п. 3.1 статті 3 Закону України «Про податок па додану вартість»№ І68/97-ВР від 03.04.1997, об'єктом оподаткування є операції з продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України.

Відповідачем в акті перевірки зазначено, що в порушення вказаного пункту Закону відкритим акціонерним товариством «Сімферопольський консервний завод ім. 1 Травня»не визначений об'єкт оподаткування податком на додану вартість з операцій з продажу цінних паперів (векселів) на адресу ТОВ «Тира», емітованих ТОВ «Асоціація дитячого харчування», за актами приймання-передачі від 19.11.2003 р., від 21.11.203 р. та від 28.11.2003 р. Тобто, відповідач наполягає на заниженні позивачем чистої суми податку на додану вартість за листопад 2003 року в розмірі 162345,00 грн.

При цьому, як зазначив суд першої інстанції, та зазначено в постанові господарського суду АР Крим від 04.04.2006 р. у справі №2-23/1227-2006 А за позовом ВАТ «Сімферопольський консервний завод ім. 1 Травня»до ДПІ в м. Сімферополі про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення № /0 від 11.11.2004 р., залишеній без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2006 р., між позивачем і товариством з обмеженою відповідальністю "Тира" 01.03.2002 р. був укладений договір № 0103/02 оренди обладнання для виробництва консервованих продуктів.

Договором було передбачено, що орендатор сплачує орендну плату за орендоване обладнання, оплата за яке може бути здійснена у формі заліку, а також простими або перевідними векселями. Між вказаними підприємствами укладалися акти здачі-прийому послуг і товариство з обмеженою відповідальністю "Тира" виписувало податкові накладні. Згодом сторони домовилися про розірвання договору оренди та повернення обладнання, яке орендувалося.

Також встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Тира" (покупець), за дорученням і за рахунок якого діє інвестиційна компанія "Бізнес-інвест", на підставі договору доручення і відкритим акціонерним товариством "Сімферопольський консервний завод імені 1-го Травня" (продавець) укладені договори купівлі-продажу цінних паперів (векселів) і укладені акти прийому-передачі цінних паперів-векселів, за якими було передано цінних паперів - простих векселів на загальну суму 974053,14 грн.

У відповідності до договору товариство з обмеженою відповідальністю "Тира" зобов'язано перерахувати продавцю - позивачу протягом 60 банківських днів суму грошових коштів.

28.11.2003 року між позивачем і товариством "Тира" укладена угода про зупинення взаємних зобов'язань шляхом заліку зустрічних однорідних вимог на суму 974053,14 грн.

З акту перевірки від 09.11.2004 року вбачається, що позивачем не включено до складу валового доходу в Декларації з податку на прибуток підприємств за 2003 рік доход від продажу товарів - цінних паперів (векселів) на адресу товариства з обмеженою відповідальністю "Тира" згідно з договорами купівлі-продажу цінних паперів і актам прийому-передачі цінних паперів від 19.11.2003 р., від 21.11.2003 р., від 28.11.2003 р. загальною вартістю 974053,14 грн.

Таким чином, відповідач стверджує, що данні цінні папери для позивача є товаром, у зв'язку з тим, що випущені (емітовані) іншим суб'єктом підприємницької діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування". Отже, до складу валового доходу не включений доход в сумі 811,7 тис. грн. (974.1 тис. грн.   - 162,4 тис. грн. (сума податку на додану вартість).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 р. "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" під валютою України розуміється як власне валюта України, так і платіжні документи та цінні папери, зокрема векселі, виражені у валюті України.

Згідно із змістом статей 18 та 19 Уніфікованого закону «Про переказні та прості векселі»1930 року, до векселів застосовуються застереження «валюта в забезпечення», «валюта в заставу»та інші, де вексель визначається як «валюта».

Як встановлено, відкрите акціонерне товариство "Сімферопольський консервний завод імені 1-го Травня" отримав векселя в забезпечення заборгованості за реалізовані на умовах договору комісії приналежні йому товари, як компенсацію.

Постановою господарського суду АР Крим від 04.04.2006 р. у справі № 2-23/1227-2006А було встановлено, що при заліку зустрічних вимог товариства "Тира" до відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський консервний завод імені 1-го Травня" за договором оренди і відкритого акціонерного товариства "Сімферопольський консервний завод імені 1-го Травня" до товариства з обмеженою відповідальністю "Тира" за договором купівлі-продажу векселів, векселі виступали в якості платіжного засобу за отримані товариством послуги від товариства з обмеженою відповідальністю "Тира" за договором оренди.

Судом зазначено, що передача векселів, як спосіб безготівкового платежу, не підлягає оподаткуванню податком на прибуток, прибуток від операції з цінними паперами відсутній, отже, і відсутній валовий доход від даної операції.

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку, що донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на прибуток згідно зі спірним податковим повідомленням-рішенням від 11.11.2004 р. № /0 є неправомірним.

Судом цілком правомірно зазначено, що факт наявності прибутку від операцій з векселями не підтверджений відповідачем, через що правильно визнано нечинним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в м. Сімферополі № /0 від 11.11.2004 р. про визначення податкового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 182600,00 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 73040,00 грн.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення судів у справах, які не пов’язані з даною справою та за участю інших осіб, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні.

Статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про додану вартість»(станом на час здійснення господарської операції, тобто на листопад 2003 року) об'єктом оподаткування є операції платників податку з: продажу товарів (робіт, послуг) на митній території України, в тому числі операції з оплати вартості послуг за договорами оренди (лізингу) та операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору) для погашення кредиторської заборгованості заставодавця; ввезення (пересилання) товарів на митну територію України та отримання робіт (послуг), що надаються нерезидентами для їх використання або споживання на митній території України, в тому числі операції з ввезення (пересилання) майна за договорами оренди (лізингу), застави та іпотеки; вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України та надання послуг (виконання робіт) для їх споживання за межами митної території України.

Крім того, відповідно до п. п. 3.2.1 п. 3.2 статті 3 Закону України «Про додану вартість»не є об'єктом оподаткування операції з випуску (емісії), розміщення у будь-яких формах, управління та продажу за кошти цінних паперів, які випущені в обіг (емітовані) суб'єктами підприємницької діяльності, Національним банком України, Міністерством фінансів України, органами місцевого самоврядування відповідно до закону, включаючи приватизаційні та компенсаційні папери (сертифікати), інвестиційні сертифікати, житлові чеки, земельні бони та деривативи; обміну зазначених цінних паперів на інші цінні папери; розрахунково-клірингової, реєстраторської та депозитарної діяльності на ринку цінних паперів, а також діяльності з управління активами.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, приймаючи до уваги преюдиціальний факт, встановлений постановою господарського суду АР Крим від 04.04.2006 р. у справі № 2-23/1227-2006А, відносно того, що за отримані товариством послуги від товариства з обмеженою відповідальністю "Тира" за договором оренди векселі виступали в якості платіжного засобу, тобто не були товаром, висновки ДПІ в м. Сімферополі, викладені в акті перевірки № 426/26-2/05528578 від 09.11.2004 р., щодо невизначення позивачем об'єкту оподаткування податком на додану вартість з операцій з продажу цінних паперів (векселів) на адресу ТОВ «Тира», емітованих ТОВ «Асоціація дитячого харчування», за актами приймання-передачі від 19.11.2003 р., від 21.11.203 р. та від 28.11.2003 р., є неправомірними.

Отже, судова колегія вважає прийняте на підставі вказаного акту перевірки податкове повідомлення-рішення № /0 від 11.11.2004 р. незаконним та необґрунтованим, яке не відповідає фактичним обставинам у справі та суперечить положенням чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми процесуального і матеріального права, а тому підстави для скасування або зміни постанови господарського суду Автономної Республіки Крим відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судового рішення без змін, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 24, 195, 196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтєю 200, пунктом 1 частиною 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 04.09.2007 у справі № 2-7/5238-2006А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        Ю.В. Борисова

Судді                                                                      К.В. Волков

О.А. Щепанська