ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2007 р.
№ 9/086-07

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Дроботової Т.Б.- головуючого
Волковицької Н.О.
Рогач Л.І.

за участю представників:

позивача
Бочечко І.П., дов. № 328

відповідача
відповідача
прокурора
Бендюк А.В., дов. від 29.10.07р. № 66
Гамарник Р.І., посв. № 92
Сахно Н.В., посв. № 99

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Української міської ради

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 31.07.2007 р.

у справі
№ 9/086-07
господарського суду Київської області

за позовом
Української міської ради

до

1) Обухівської державної податкової інспекції в Київській області
2) Головного управління Державного казначейства України в Київській області

про
стягнення 778000,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Українська міська рада звернулася до господарського суду з позовом до Обухівської державної податкової інспекції в Київській області про стягнення 778000,00грн. шкоди, заподіяної незаконними діями посадових осіб відповідача, на підставі статей 16, 1166, 1174 Цивільного кодексу України, посилаючись на встановлене Постановою Господарського суду Київської області порушення  норм чинного законодавства при прийнятті рішення у вигляді висновку про повернення Трипільській тепловій електростанції 778000грн. надміру сплаченого земельного податку; через безпідставне повернення цього податку юридичній особі доходна частина бюджету недоотримала відповідну суму коштів.

Відповідач відхилив позовні вимоги, вказавши на відсутність ознак протиправності у діях його працівників при наданні висновку про повернення надміру сплаченої суми земельного податку та причинного зв'язку між цими діями та втратами позивача.

Ухвалою місцевого суду від 03.04.2007р. до участі у справі в якості іншого відповідача залучено Головне управління Державного казначейства України в Київській області, яке відхилило позовні вимоги повністю, покликаючись на його функції як органу, на рахунках якого обліковуються кошти державного бюджету, та відсутність будь-яких правовідносин з позивачем.

Рішенням господарського суду Київської області від 17.04.2007р.                       (суддя Євграфова Є.П.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі; судове рішення вмотивовано встановленим змістом правовідносин між позивачем та відповідачами як таких, що виникли з приводу формування та використання місцевого бюджету, та регулюються Бюджетним кодексом України; відповідно до бюджетних правовідносин не застосовується цивільне законодавство, якщо інше не встановлено законом. Також суд зазначив про відсутність протиправності у діях податкових органів, що також виключає застосування до них відповідальності за статтею 1174 Цивільного кодексу України.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 31.07.2007р. (судді: Фаловська І.М., –головуючий, Агрикова А.В., Писана Т.О.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін з огляду на відповідність фактичним обставинам справи, правомірність висновків суду щодо природи правовідносин сторін та відсутності винних дій органу податкової служби при прийняття висновку.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційної інстанції та рішення місцевого суду та прийняти нове рішення про задоволення вимог позивача в повному обсязі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про невідповідність судових рішень вимогам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи.

Скаржник вважає помилковим висновок судів попередніх інстанцій про природу його взаємовідносин з органом податкової служби як бюджетних, оскільки повернення платнику податків надміру сплачених сум не входить до складу бюджетного процесу, а дії органу стягнення не є бюджетним правопорушенням у розумінні статті 116 Бюджетного кодексу.

Також скаржник посилається на порушення судами приписів частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ними не прийнято в якості преюдиціальних факти, встановлені Постановою Господарського суду Київської області від 27.12.2005р.

Відповідачі письмових відзивів на касаційну скаргу не надали; усно в судовому засіданні відповідачі та прокурор заперечили проти доводів касаційної скарги, вказавши на законність та обґрунтованість прийнятих судових рішень.

Позивач подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення касаційного розгляду справи №356/5-05 у Вищому адміністративному суді України.

Клопотання позивача колегією суддів відхилено в зв'язку з відсутністю обставин, що унеможливлюють перегляд судових рішень в касаційному порядку на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, повноти з'ясування обставин справи на  час прийняття рішення та постанови.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників сторін та прокурора, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1117  Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі фактичних встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, предметом спору є наявність чи відсутність підстав для застосування до відповідача відповідальності за завдану майнову шкоду відповідно до приписів статей 1166 та 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно до встановлених матеріалів справи 13.07.2004р. орган державної податкової служби надав висновок про повернення Трипільській тепловій електростанції 778000грн. надміру сплаченого земельного податку; повернення відбулось шляхом зарахування зазначеної суми в рахунок погашення заборгованості Трипільської теплової електростанції по збору за забруднення навколишнього середовища та проведено перенесенням коштів коду бюджетної класифікації 130501 на код 500801, тобто, здійснено взаємозалік між платежами місцевого бюджету.

Постановою Господарського суду Київської області від 27.12.05р. по справі № 356/5-05 вищевказаний висновок визнано нечинним; постанова господарського суду набрала чинності згідно ухвали Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 13.07.2006р.

Позивач вважає, що між ним та органом державної податкової служби існують правовідносини, пов'язані зі завданням майнової шкоди місцевому бюджету внаслідок надання органом податкової служби платнику податків висновку щодо повернення надміру сплаченого земельного податку; відповідна майнова шкода має бути відшкодована за приписами статті 1166 та 1174 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала.

За статтею 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування майнової шкоди передбачено статтею 16 Цивільного кодексу України як спосіб захисту цивільних прав та інтересів особи, відтак з вищенаведеного випливає, що підставою для задоволення відповідних позовних вимог є звернення особою за захистом свого цивільного права в межах правовідносин, що регулюються цивільним законодавством.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові  відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Дослідивши матеріали справи, господарські суди повною мірою встановили правову природу позовних вимог, як таких, що випливають з наявності цивільних правовідносин сторін, водночас судами встановлено, як дії позивача з формування бюджету, так і виконання відповідачем своїх обов'язків згідно Закону України "Про державну податкову службу в Україні" не є сферою регулювання цивільного законодавства, та, відтак, не породжують взаємних цивільних прав та обов'язків сторін.

З позовних вимог не вбачається, яке саме цивільне право позивача підлягає поновленню у обраний позивачем спосіб, відтак суди правомірно вказали у судових рішеннях, про відсутність передбачених цивільним законодавством підстав для застосування до органу державної податкової служби цивільно-правової відповідальності, в тому числі шляхом відшкодування майнової шкоди.

За таких обставин доводи касаційної скарги щодо порушення судами статті 35 Господарського процесуального кодексу України не впливають на законність оскаржених рішень.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 111 5  Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди всебічно, повно та об’єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; належним чином проаналізували  правовідносини, що виникли та існували між сторонами, та дійшли законних та обґрунтованих висновків за наслідками розгляду позовної заяви.

Як наслідок, прийняті апеляційним та місцевим судами рішення та постанова відповідають вимогам статей 84 та 105 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 29.12.76 р. "Про судове рішення" зі змінами та доповненнями; підстав для їх скасування не вбачається.

Касаційна скарга не спростовує правові висновки судів, не містить посилань на те, в чому судами було допущено порушення чи неправильне застосування норм матеріального права, а лише викладає обставини справи, дослідження яких виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Української міської ради залишити без задоволення.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 31.07.2007 р. у справі № 9/086-07 господарського суду Київської області та рішення господарського суду Київської області від 17.04.2007р.  залишити без змін.

Головуючий                                                            Т. Дроботова

Судді:                                                                                                    Н. Волковицька

Л. Рогач