ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2007 р.
Справа № 46/362

За позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Фавор”

До
Управління освіти Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації

Про
стягнення 186 525,66 грн.

Суддя Шабунін С.В.

Представники:

від позивача
Бондарчук В.С. —представник за довіреністю від 11.09.2007 р. № 258

від відповідача
Коваленко О.І. —представник за довіреністю від 14.09.207 р. № 1977

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 185 693,75 грн. заборгованості за поставлений товар відповідно до договору № 21.03.2007 р. № 98/1, а також 831,91 грн. трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов’язання.

Провадження у справі № 46/362 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2007 р. та призначено до розгляду на 17.09.2007 р.

Як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача заявлені вимоги мотивовані наявністю у відповідача непогашеної заборгованості за поставлене позивачем молоко для харчування дітей в дитячих дошкільних закладах, школах-садках та школі-інтернаті № 10. Господарські відносини між сторонами ґрунтуються на договорі поставки № 98/1 від 23.03.2007 р. Крім того, позивач посилається на ч. 5 ст. 2 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти”.

Представник відповідача позовні вимоги визнав повністю, про що надав письмову заяву від 17.10.2007 р. зазначивши, що тендер на постачання молока не був проведений, угоди з позивачем були укладені всупереч Закону України “Про державні закупівлі”, тому Держаним казначейством кошти відповідачу не виділялися, але молоко мало поставлятися в школи та дитячі садки.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши надані представниками сторін оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд —

ВСТАНОВИВ:

21.03.2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 98/1 , відповідно до якого постачальник (Товариство з обмеженою відповідальністю фірма “Фавор”) передає у власність покупця Управління освіти Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації молоко для харчування дітей в дитячих дошкільних закладах, школах-садках та школі-інтернаті № 10, а покупець оплачує товар згідно з умовами договору.

Ціна на товар, що поставляється встановлюється в національній валюті України у розмірі 2,75 грн. за один літр.

Згідно з п. 2.3 договору № 98/1 орієнтована сума договору складає 145 241,25 грн., відповідно до п. 5 ст. 2 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” на час проведення відкритих торгів, яка не перевищує 10 відсотків загальної очікуваної вартості предмета закупівлі.

Відповідно до п. 3.1 договору № 98/1 від 21.03.2007 р. покупець проводить оплату вартості кожної заявки протягом 10 днів з моменту поставки товару за кінцевим місцем призначення згідно з зведеними накладними.

Покупець дає чітке замовлення найменування товару, кількість та дату завезення товару, а постачальник чітко виконує дане замовлення (п. 4.2 вказаного договору).

Згідно з п. 5.1 договору № 98/1 від 21.03.2007 р. приймання-передача товару по кількості проводиться відповідно до товаросупровідних документів.

Датою поставки товару, відповідно до п. 4.3 договору, є дата, коли товар був переданий у власність покупця, що підтверджується відповідними документами (товарно-транспортними накладними).

Зобов’язання постачальника щодо поставки товару вважаються виконаними у повному обсязі з моменту передачі товарів у власність покупця у місці зберігання товару, визначеного покупцем та підписанням відповідних документів (товарно-транспортних накладних) п. 4.4 договору № 98/1 від 21.03.2007 р.).

У п. 8.3 договору від 21.03.2007 р. закріплено, що у випадках, не передбачених цим договором, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

З приєднаного до матеріалів справи реєстру накладних по договору № 98/1 від 21.03.2007 р., копії яких наявні у справі, слідує, що позивач поставив відповідачу 120 340 літрів молока на загальну суму 330 935,00 грн. Натомість відповідач частково розрахувався за товар, сплативши 145 241,25 грн. (виписка з рахунку та копії платіжних доручень № 361721 на суму 24 145,00 грн., № 361656 на суму 73 697,25 грн., № 439038 на суму 1 124,75 грн., № 438995 від 39 974,00 грн., № 439124 на суму 6 300,25 грн. в матеріалах справи).

Нормами ч. 5 ст. 2 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” від 22.02.2000 р. № 434-IV зі змінами та доповненнями визначено, що у разі якщо предметом закупівлі є продукція харчової промисловості, лікарські засоби і вироби медичного призначення, пальне, послуги з організації гарячого харчування, транспортні послуги, послуги з ремонту, а також сировина, матеріали, комплектуючі вироби, необхідні підприємствам для виробництва товарів, замовник на період проведення процедури закупівлі має право для поточних потреб здійснити закупівлю необхідного предмета закупівлі без застосування процедур закупівлі, передбачених цим Законом, на суму коштів, яка не перевищує 10 відсотків загальної очікуваної вартості предмета закупівлі, про що протягом трьох робочих днів повідомляє Антимонопольний комітет України, Міжвідомчу комісію з питань державних закупівель та Тендерну палату України.

Отже, поставка молока позивачем на користь відповідача у відповідні дитячі заклади виховання у 2007 році здійснювалася відповідно норм ч. 5 ст. 2 Закону України “Про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти” від 22.02.2000 р. № 434-IV зі змінами та доповненнями згідно з укладеним договором № 98/1 від 21.03.2007 р.

Положеннями ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту ст. 526 Цивільного кодексу України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати  господарські  зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання —відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, заявлений позивачем до стягнення та визнаний відповідачем борг за поставлений у 2007 році товар на умовах договору № 98/1 від 21.03.2007 р. становить 185 693,75 грн.

Відповідно до позовної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 831,91 грн. трьох процентів річних за 56 днів прострочення платежу з 21.03.2007 р. по 07.08.2007 р.

У ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи та визнання відповідачем позову,  позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь понесені ним витрати по сплаті державного мита у розмірі 1 865,26 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне  забезпечення судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Господарського процесуального  України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони, і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати державного мита. У ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального України передбачено, що витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд —

В И Р І Ш И В:

1.          Позов задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Управління освіти Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 168-К, ідентифікаційний код 26078028, рахунок № 1110, 110 УДК м. Києва, МФО 820019) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма “Фавор” (03170, м. Київ, вул. Тулузи, 5, ідентифікаційний  код 21505980, рахунок № 100 в КРФ ВАТ КБ “Хрещатик”,  МФО 300830) 185 693 (сто вісімдесят п’ять тисяч шістсот дев’яносто три) грн. 75 коп. основного боргу, 831 (вісімсот тридцять одну) грн. 91 коп. трьох процентів річних з простроченої суми, 1 865 (одну тисячу вісімсот шістдесят п’ять) грн. 26 коп. державного мита та 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Суддя                                                                             С.В. Шабунін

РІШЕННЯ

справа №

За позовом

до

про

Суддя