СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Львів, вул. Личаківська, 128
ПОСТАНОВА

21.12.07
Справа№ 2/198-18/67А

Господарський суд Львівської
області в складі

головуючого-судді
Мартинюка В.Я.

при секретарі судового
засідання
Колтун Ю.М.

у відкритому судовому засіданні в
м.Львові

розглянувши справу за позовом

Суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної  особи ОСОБА_1

до

Управління Пенсійного фонду
України у Галицькому районі м.Львова

про

визнання нечинною вимоги

з участю представників :

від позивача: ОСОБА_2
-адвокат;

від відповідача :  Савицька І.С. -провідний
спеціаліст-юрисконсульт (довіреність від 14.03.2007 року),

В С Т А Н О В И В :

що  суб'єкт підприємницької
діяльності -фізична особа ОСОБА_1 звернулася до господарського суду з позовом
про визнання нечинною вимоги управління Пенсійного фонду України у Галицькому
районі м.Львова за №Ю-245 від 05.06.2006 року.

Заявою про збільшення позовних
вимог позивач просить визнати нечинними вимоги Управління Пенсійного фонду
України у Галицькому районі м.Львова про сплату боргу від 05.06.2006 року
№Ю-245 та від 05.11.2007 року №Ф-2823.

Заявою поданою в судове засідання
19.12.2007 року позивач відкликав вимогу про визнання нечинною вимоги про
сплату боргу №Ф-2823 від 05.11.2007 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
фізична особа - підприємець не повинна нараховувати та відповідно сплачувати
страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки
сплачує єдиний податок згідно Указу Президента України „Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва”. Окрім
того, позивач вважає, що він отримав неналежним чином вимогу відповідача.
Також, в позовній заяві зазначено, що за позивачем рахується переплата, з
врахуванням обставин сплати єдиного податку.

У заяві позивач вважає, що оскільки
на протязі 2004-2006 років не було встановлено
законодавством фіксованого розміру для підприємців сплачені позивачем
внески підлягали зарахуванню на рахунок найманих працівників.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з тих самих міркувань, просить позов
задоволити повністю.

Відповідач у запереченні на позовну
заяву за №2916/06-25 від 19.03.2007 року зазначив, що страхові внески не
включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, які складають
систему оподаткування. Також зазначив, що ним було належним чином надіслано
вимогу.

У поясненнях за №4153/06-25 від
18.04.2007 року відповідач вважає, що фінансові санкції застосовані у
відповідності до вимог чинного законодавства.

Представник відповідача в судовому
засіданні з викладених підстав.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, сукупно оцінивши докази,
які мають значення для справи, суд встановив наступне.

На підставі картки особового
рахунку ОСОБА_1, з якої вбачається обставини несплати страхових внесків за
період з 01.01.2004 року по 01.06.2006 року в сумі 2857 грн. 28 коп.,
відповідачем у відповідності до вимог ст.106 Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” за №1058-ІV від 09.07.2003
року, з наступними змінами та доповненнями, надіслано позивачу вимогу про
сплату боргу за №Ю-245 від 05.06.2006 року.

В підтвердження факту отримання
згаданої вимоги свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення за
№368920, що спростовує твердження позивача про неналежне надіслання даної
вимоги.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам,
суд виходив з наступних обставин справи та норм чинного законодавства.

Статтею 5 згаданого Закону
передбачено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках,
передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; платники
страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та
сплати страхових внесків, стягнення заборгованості за цими внесками; види
пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних
виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право
на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок
здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним
страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та Накопичувального
фонду; організація та порядок здійснення управління в системі
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Пунктом 1 статті 11 згаданого
Закону установлено, що Загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню
підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними
договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України) та
особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах,
організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах,
відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій,
в об'єднаннях громадян, у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності
та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших
умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених
підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами
цивільно-правового характеру.

У відповідності до вимог п.1 статті
14 цього ж Закону, страхувальниками цих осіб є їх роботодавці, які відповідно
до частини 1 статті 15 згаданого Закону є платниками страхових внесків та
зобов'язані на підставі п.6 ч.2 ст.17 зазначеного Закону нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові
внески.

У статті 18 цього ж Закону,
зазначено, що страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом;
страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування; на ці внески не поширюється податкове
законодавство; законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та
сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Ставки, механізм справляння та
пільги щодо сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування встановлені
Законом України „Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування”, яким
разом із вже згаданим Законом не встановленої такої пільги, як звільнення від
сплати збору на обов'язкове державне пенсійне страхування для суб'єктів
підприємницької діяльності, котрі перейшли на спрощену систему оподаткування.

З аналізу наведених вище норм можна
прийти до висновку, що страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування не входять до системи оподаткування, на них не поширюється податкове
законодавство, іншим законодавством не можуть встановлюватися пільги з
нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Таким чином, обов'язок сплачувати
страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування не зумовлюється
статусом платника податку як суб'єкта підприємницької діяльності.

Що стосується Указу Президента
України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів
малого підприємництва” за №727/98 від 03.07.1998 року, з наступними змінами та
доповненнями, який регулює питання оподаткування суб'єктів малого
підприємництва, то згідно з вимогами статті 15 Прикінцевих положень згаданого
Закону, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом,
закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.  Положення
статті 6 зазначено Указу про звільнення суб'єктів малого підприємництва, які
сплачують єдиний податок, від збору на загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, Закону суперечать, а тому застосуванню не підлягають.

Статтею 19 цього ж Закону також
передбачено, що страхові внески до солідарної системи нараховуються для
роботодавця - на суми фактичних витрат на оплату праці (грошового забезпечення)
працівників, що включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної
плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в
натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", виплату
винагород фізичним особам за виконання робіт (послуг) за угодами
цивільно-правового характеру, що підлягають обкладенню податком на доходи
фізичних осіб, а також на суми оплати перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги
по тимчасовій непрацездатності.

Отже, посилання позивача на те, що
він є платником єдиного податку, як на підставу неправомірності прийняття актів
суб'єктом владних повноважень не можуть бути прийняті до уваги.

Також, не можуть братись до уваги
посилання позивача на підп.4 п.8 Прикінцевих положень згаданого Закону,
оскільки дана норма в розрізі з іншими стосується лише приватного підприємця та
його членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ним підприємницької діяльності.

При цьому, від обов'язку сплачувати
страхові внески, який передбачений наведеними нормами, як роботодавець за
найманих працівників, позивач не був звільнений.

Щодо наявності факту переплати, за
твердженням позивача, то суд вважає, що, в даному випадку, переплата була
відсутня, оскільки позивачем страхові внески сплачувались за себе згідно
згаданого Указу в складі єдиного податку, і правові підстави для зарахування
таких внесків на рахунки найманих працівників були відсутні.

Враховуючи наведене, суд прийшов до
висновку про необгрунтованість та безпідставність позовних вимог в частині
визнання нечинною вимоги управління Пенсійного фонду України у Галицькому
районі м.Львова про сплату боргу від 05.06.2006 року №Ю-245 і вважає, що в
задоволенні позову в цій частині слід відмовити. В іншій частині вимог -про
визнання нечинною вимоги від 05.11.2007 року №Ф-2823 -позовну заяву належить
залишити без розгляду у відповідності до п.5 ч.1 ст.155 КАС України.

Щодо судових витрат, то у
відповідності до вимог ст.94 КАС України, такі належить покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, п.5
ч.1 ст.155, ст.ст.160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.          В задоволенні позову в частині
визнання нечинною вимоги управління Пенсійного фонду України у Галицькому
районі м.Львова про сплату боргу від 05.06.2006 року №Ю-245 відмовити.

2.          В іншій частині позовну заяву
залишити без розгляду.

3.          Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим
Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим
Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає
законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк
апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не
набрала законної сили.

4.          Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції
через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої
інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя