КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2007                                                                                           № 15/53-б

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Коваленка В.М.

суддів:                                          Вербицької О.В.

Гарник Л.Л.

при секретарі:                     Котелянець О.О.

За участю представників:

від Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва:                                      Ляшенко А.П. (довіреність № 10/9/10-015 від 09.01.2007 року);

Шевчук О.М. (довіреність № 374/9/10-015 від 05.02.2007 року);

від боржника – не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Ольст"

на постанову Господарського суду м.Києва від 16.04.2007

у справі № 15/53-б (Хоменко М.Г.)

за заявою                               Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м.Києва

до                                                   Приватного підприємства "Ольст"

про                                                  визнання банкрутом

Суть постанови і скарги:

Постановою господарського суду м. Києва від 16 квітня 2007 року, яка прийнята у справі № 15/53-б (суддя – М.Г. Хоменко) за заявою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва (надалі – Кредитор, Інспекція) до приватного підприємства “Ольст” (надалі - Боржник, Підприємство) про визнання останнього банкрутом, Підприємство визнано банкрутом, Інспекцію визнано кредитором по відношенню до банкрута з майновими вимогами на суму 9 192 157,49 грн., відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено Інспекцію, яку зобов’язано протягом п’яти днів подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання Підприємства банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, письмово повідомити про визнання Боржника банкрутом усіх відомих їй кредиторів Підприємства, а також, провести ліквідаційну процедуру і надати суду звіт та ліквідаційний баланс Боржника. При цьому, підприємницька діяльність Боржника завершена, строк виконання всіх його грошових зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) визнано таким, що настав, припинено нарахування неустойки, процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості Підприємства, припинено повноваження органів управління Боржника щодо управління ним та розпорядження його майном, а також припинено повноваження власника його майна та скасовано арешт, накладений на майно Підприємства, чи інші обмеження щодо розпорядження його майном (а.с. 71-72).

Приватне підприємство “Ольст”, не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції постановою, звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю постанову (а.с. 89).

Представники Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва у судовому засіданні не погоджуються з вимогами, що викладені Підприємством в апеляційній скарзі, а тому просять залишити постанову господарського суду м. Києва від 16 квітня 2007 року без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення з підстав, викладених, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 108-111) та наданих поясненнях (а.с. 118-119).

Враховуючи, що матеріали справи містять належні докази повідомлення Боржника про дату і час судового засідання по розгляду його апеляційної скарги, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 103), а причини неявки уповноважених представників Підприємства суду невідомі, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Боржника без участі його представників.

Київський апеляційний господарський суд відхиляє письмове клопотання Боржника № 010311 від 16.07.2007 року (а.с. 104) про зупинення провадження у даній справі до вирішення пов’язаної з нею справи № 29/219-А в господарському суді м. Києва за позовом Підприємства до Інспекції про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення Інспекції № 002172626/0 від 10.09.2004 року, на підставі якого Інспекцією заявлені кредиторські вимоги до Боржника у даній справі, з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Згідно частини 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов’язаної з нею іншої справи. Частиною 1 ст. 101 ГПК України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Відповідно до наведених положень ст. 79 ГПК України зупинення провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов’язаної з нею іншої справи передбачає наявність належних доказів порушення провадження по такій іншій пов’язаній справі. Додані до клопотання про зупинення провадження у справі позовна заява Підприємства № 010308 від 27.04.2007 року та ухвала місцевого господарського суду від 14.06.2007 року про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду у справі № 29/219-А за позовом приватного підприємства “Ольст” до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва про визнання недійсним повідомлення-рішення, на підставі якого Інспекцією заявлені кредиторські вимоги у даній справі (а.с. 105, 106-107) свідчать про звернення Боржника до господарського суду із вказаною позовною заявою та відповідне порушення провадження у справі № 29/219-А за даною позовною заявою вже після прийняття оскаржуваної постанови. Апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи положення ст.ст. 79, 101 ГПК України, порушення провадження по іншій пов’язаній справі після прийняття постанови у даній господарській справі не може бути підставою для зупинення провадження на стадії апеляційного перегляду такої постанови, оскільки апеляційний господарський суд переглядаючи постанову суду першої інстанції буде враховувати та оцінювати лише наявні у матеріалах справи на момент її прийняття докази та обставини, які такі докази підтверджують. Таким чином, будь-яке рішення суду першої інстанції у справі 29/219-А жодним чином не може вплинути на законність та обґрунтованість оскаржуваної у даній справі про банкрутство постанови на момент її прийняття. За таких обставин, апеляційна інстанція констатує, що хоча справа № 29/219-А і є пов’язаною з даною справою, проте підстав для зупинення провадження у справі про банкрутство Боржника у зв’язку з неможливістю розгляду такої справи про банкрутство до вирішення пов’язаної з нею іншої справи не вбачається. У зв’язку з вищевикладеним, слід зробити висновок про відсутність законних підстав для задоволення клопотання Підприємства про зупинення провадження у даній справі на стадії апеляційного оскарження прийнятої судом першої інстанції постанови.

Заслухавши усні пояснення представників Інспекції в судовому засіданні, дослідивши та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30 січня 2007 року було порушено провадження у справі № 15/53-б про банкрутство приватного підприємства “Ольст” за заявою Державної податкової інспекції у Голосіївському районі м. Києва в порядку ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с. 1-2).

Постановою господарського суду м. Києва від 16 квітня 2007 року Підприємство визнано банкрутом, Інспекцію визнано кредитором по відношенню до банкрута з майновими вимогами на суму 9 192 157,49 грн., відкрита ліквідаційна процедура, ліквідатором призначено Інспекцію, яку зобов’язано протягом п’яти днів подати до офіційного друкованого органу оголошення про визнання Підприємства банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, письмово повідомити про визнання Боржника банкрутом усіх відомих їй кредиторів Підприємства, а також, провести ліквідаційну процедуру і надати суду звіт та ліквідаційний баланс Боржника. При цьому, підприємницька діяльність Боржника завершена, строк виконання всіх його грошових зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів) визнано таким, що настав, припинено нарахування неустойки, процентів та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості Підприємства, припинено повноваження органів управління Боржника щодо управління ним та розпорядження його майном, а також припинено повноваження власника його майна та скасовано арешт, накладений на майно Підприємства, чи інші обмеження щодо розпорядження його майном (а.с. 71-72).

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції в постанові посилається на те, що вимоги Кредитора документально підтверджуються та визнаються судом обґрунтованими, з матеріалів справи вбачається, що Боржник відсутній за юридичною адресою, кошти та рух грошових коштів на рахунках Підприємства відсутні, нерухомого майна і транспортних засобів, що належать Підприємству на праві власності, не виявлено, а тому у суду є всі підстави для визнання Боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. При цьому, місцевий господарський суд керувався нормами ст.ст. 22-24, 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (а.с. 71-72).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Інспекції у відкритому судовому засіданні, апеляційний господарський суд вважає, що постанова господарського суду м. Києва від 16 квітня 2007 року, яка прийнята у даній справі, є законною і обґрунтованою у зв’язку з повним з’ясуванням обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, відповідністю висновків, викладених в постанові суду, обставинам справи та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. За таких умов, оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Підприємства без задоволення.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне констатувати, що Боржник, в порушення вимог статті 33 ГПК України, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень при апеляційному провадженні.

Так, в апеляційній скарзі Боржник посилається, як на підстави неправомірності прийняття місцевим господарським судом оскаржуваної постанови, на порушення при її прийнятті норм матеріального і процесуального права. Зокрема, на думку скаржника, порушення норм процесуального права полягає у тому, що Боржник не був належним чином та заздалегідь повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується поштовим конвертом, відповідно до відбитку штампу на якому ухвала про призначення судового засідання у справі на 16.04.2007 року була надіслана на адресу підприємства лише 13.04.2007 року.

У зв’язку з наведеними вище посиланнями апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин 2, 3 ст. 104 ГПК України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення. Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо, зокрема, справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду (пункт 2 ч. 3 ст. 104 ГПК). При цьому, як вбачається з протоколу судового засідання у даній справі від 16.04.2007 року (а.с. 70) у судовому засіданні від Боржника була присутня Мілютіна М.Л., а отже, апеляційна інстанція не вбачає підстав для скасування оскаржуваної постанови місцевого господарського суду з підстав порушення при її прийнятті норм процесуального права, зокрема, у зв’язку з розглядом справи за відсутністю не повідомленої належним чином про місце засідання суду сторони.

Крім того, Підприємство вважає, що в оскаржуваній постанові суд помилково дійшов висновку, що Боржник відсутній за юридичною адресою.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не відповідають обставинам справи та спростовуються поданими та наявними у матеріалах справи на момент прийняття оскаржуваної постанови доказами у зв’язку з наступним.

Відповідно до частини 1 ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) заява про порушення справи про банкрутство відсутнього боржника може бути подана кредитором незалежно від розміру його вимог до боржника та строку виконання зобов'язань у разі, якщо громадянин-підприємець - боржник або керівні органи боржника - юридичної особи відсутні за її місцезнаходженням, або у разі ненадання боржником протягом року до органів державної податкової служби згідно із законодавством податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, а також за наявності інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

З аналізу наведених положень ст. 52 Закону вбачається, що для визначення відсутнього боржника та визнання його банкрутом, окрім обов’язкового підтвердження наявності кредиторських вимог до боржника, достатнім є підтвердженість хоча б однієї з відповідних ознак: відсутність керівних органів боржника за місцем знаходження або ненадання протягом року до податкових органів податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності, або інших ознак, що свідчать про відсутність підприємницької діяльності боржника.

Враховуючи наявні у матеріалах справи на момент прийняття оскаржуваної постанови документи, зокрема, акт перевірки юридичної адреси фактичному місцезнаходженню суб’єкта підприємницької діяльності від 14.02.2007 року (а.с. 60), рапорт посадової особи податкової міліції щодо місцезнаходження Підприємства від 30.08.2004 року (а.с. 30), відповідно до яких Підприємство за юридичною адресою (зазначеної у витязі з ЄДРПОУ, наданому Головним управлінням статистики у м. Києві за № 13327від 23.01.2007, а.с. 8) фактично не знаходиться, апеляційна інстанція дійшла висновку, що обставина відсутності керівних органів боржника за місцем знаходження підтверджена належними, у розумінні ст. 34 ГПК України, доказами. Таким чином, місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для визнання Підприємства банкрутом як відсутнього боржника у порядку , передбаченому ст. 52 Закону.

З огляду на зазначене вище, апеляційний господарський суд констатує, що Підприємством не спростовано правомірність висновків суду першої інстанції щодо визнання його банкрутом в порядку ст. 52 Закону та прийняття оскаржуваної постанови.

Враховуючи викладене, керуючись нормами ст. 52 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст.ст. 4-1, 32, 33, 34, 43, 79, 91, 94, 99, 101 –105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Постанову господарського суду м. Києва від 16 квітня 2007 року у справі № 15/53-б залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного підприємства “Ольст” без задоволення.

2.Справу №  15/53-б повернути до господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя                                                                      Коваленко В.М.

Судді                                                                                          Вербицька О.В.

Гарник Л.Л.

23.07.07 (відправлено)