донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

28.11.2007 р.                                                                           справа №16/249

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:

суддів

за участю представників сторін:

від позивача:
Лизогуб Л.О. довіреність № 1689 від 18.04.2006р.,

від відповідача:
Завгородній О.С. довіреність № 570 від 22.10.2007р.
Єлагін В.В.- керівник
,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Нейтрон" м.Донецьк

на рішення  господарського суду

Донецької області

від
20.09.2007 року

по справі
№16/249

за позовом
Відкритого акціонерного товариства „Укртелеком” м.Київ, Центр електрозв'язку №10 Донецької філії, м.Красноармійськ, Донецької області

до
Товариства з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "Нейтрон" м.Донецьк

про
Стягнення 8658грн.58коп.

В С Т А Н О В И В:

У 2007року позивач,  Відкрите акціонерне товариство „Укртелеком” Центр електрозв'язку №10 Донецької філії м.Красноармійськ (далі  ВАТ „Укртелеком”)  звернувся до господарського суду Донецької області з позовом  до Товариства з обмеженою відповідальністю „Нейтрон” м.Донецьк (далі ТОВ „Нейтрон”) про стягнення 8658,58грн., з яких: 7840грн.20коп. сума боргу, 248грн.09коп. –3% річних, 445грн.50коп. – індекс інфляції, 124грн.79коп. –пеня.

У ході розгляду справи, позивач у порядку статті 22 ГПК України заявою зменшив суму боргу  до 7666грн.97коп. та пеню до 72грн.04коп. (а.с.29).

Рішенням від  20.09.2007року господарський суд Донецької області  (суддя Манжур В.В.) позовні вимоги задовольнив, стягнувши з відповідача борг у сумі 7666грн.50коп., пеню у сумі 72грн.04коп., 248грн.09коп. –3% річних, 445грн.50коп. –індекс інфляції.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати. В обгрунтування своїх апеляційних вимог заявник скарги посилається на те, що  судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні повноважні представники сторін висловилися на підтримку своїх доводів викладених в апеляційній скарзі та запереченнях на неї.

Розпорядженням заступника голови Донецького апеляційного господарського суду була змінена судова колегія для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі розгляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Вислухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія  вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з наступного:

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли  з договору оренди №280-02, укладеного 30.04.2003року між ВАТ „Укртелеком”  в особі Донецької дирекції (позивач)  та  ТОВ „Нейтрон” ( відповідач). Відповідно до умов даного договору  позивач взяв на себе зобов'язання  надати відповідачу у строкове платне користування виробниче приміщення, яке розташоване за адресою: м.Красноармійськ, вул.Соціалістична, 5-а, загальною площею 4кв.м., а  відповідач –сплачувати орендну плату.

Строк дії договору встановлений на один рік (п.12.1). Пунктом 12.7 договору сторони визначили, що в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору до закінчення його строку протягом одного місяця він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У судовому засіданні  сторони підтвердили, що знаходяться у договірних відносинах на теперішній час. Отже, договір є діючим.

30.04.2003 року позивач передав відповідачу, а останній прийняв від позивача виробниче приміщення загальною площею 4м2, розташоване за адресою: м.Красноармійськ, вул.Соціалістична, 5-а, що підтверджується актом прийому-передачі ( а.с.26).

Відповідно до п.п.3.2; 3.3; 3.5 договору  сторони обумовили орендну плату за  передане в оренду приміщення у розмірі 78грн.80коп. за перший місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць  визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Витрати на утримання майна та плата за комунальні  послуги  орендар сплачує одночасно з орендної платою згідно з окремими рахунками орендодавця.

За умовами п.3.1 вищенаведеного договору зазначена орендна плата мала сплачуватись відповідачем не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Як видно з матеріалів справи, докази здійснення розрахунків в строки  передбачені п.3.1 договору відсутні. Виставлені позивачем рахунки залишилися без оплати (а.с.36-49). Відтак, у  відповідача виникла заборгованість по орендній платі за орендоване приміщення в сумі 7666грн.97коп. за період з квітня 2006року по червень 2007року.

Майнові зобов'язання,  які   виникають   між   учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей,  передбачених Господарським кодексом України,  що визначено ст.175 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.1 ст.193 Господарського кодексу України,  суб'єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно  до закону,   інших   правових   актів,  договору,  а  за  відсутності конкретних вимог  щодо  виконання  зобов'язання  -  відповідно  до вимог,  що  у  певних  умовах звичайно ставляться.  При цьому,  до виконання  господарських   договорів   застосовуються   відповідні положення  Цивільного кодексу України   з  урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, в силу ст.526 Цивільного кодексу України,  зобов'язання має виконуватися  належним  чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких  умов  та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В даному випадку, відповідачем порушені умови договору, орендна плата за приміщення не вносилися. Твердження заявника скарги відносного того, що за ним існує заборгованість за оренду приміщення площею тільки за  1кв.м. не приймаються до уваги, оскільки відомості щодо зміни орендованої площі сторонами ані в договір, ані в акт прийому-передачі не вносилися, акт передачі-прийому на площу, яка не використовується, не складався. Акт обміру орендованої площі, в якому зазначено, що орендована площа зменшилася та складає 1кв.м. був складений між сторонами тільки 21.09.2007року, тобто  після прийняття рішення по справі, тому не може бути доказом у справі.

Таким чином,  рішення суду першої інстанції в частині стягнення  суми основного боргу відповідає фактичним обставинам справи, а тому в цій частині підстав для його скасування не вбачається.

Щодо  акту від 23.06.2006року про демонтаж обладнання, наданого заявником скарги в якості доказу, у зв'язку з чим, як зазначає відповідач, зменшилася орендна площа до 1 кв.м., то судова колегія до уваги не приймає, оскільки у відповідності до ч.3 ст.101 Господарського процесуального кодексу України він не був предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила, що додатковими вимогами позивача були вимоги про стягнення інфляційних у сумі 445грн.50коп., 3% річних у розмірі 248грн.09коп., та пені у сумі 72грн.04коп. за період з 11.06.2006р. по 10.11.2006р., яка нарахована на підставі п.9.2 договору.

В ході  розгляду справи, позивач заявою від  08.08.2007року №06/1698 зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача тільки заборгованість за оренду та отримані послуги в сумі 7666,67грн. та пеню –72,04грн., а всього 7739,01 (а.с.29). Щодо стягнення інфляційних та річних у заяві не зазначено.

Отже, приймаючи рішення у справі, господарський суд першої інстанції помилково задовольнив позовні  вимоги у повному обсязі.

Крім того, судова колегія встановила, що  позивачем          двічі застосовані інфляційні: перше –відповідно до п.3.3 договору, яким передбачено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць  визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць; вдруге –на підставі статті 625 ЦК України. Тому, нарахування інфляційних є безпідставним.

Що ж стосується вимог про стягнення 3% річних, то вони також не підлягаються задоволенню, оскільки позивач заявою у порядку статті 22 ГПК України  зменшив позовні вимоги та наполягав на стягненні тільки основного боргу та пені. Разом з тим, позивачем  не надано взагалі розрахунку 3% річних у зв'язку із зменшенням суми основного боргу. Стягнення 3% річних  є додатковою вимогою до основної. Розрахунок зазначеної вимоги відсутній, тому судова колегія відмовляє у задоволені позову в цій частині. Проте, господарським судом не враховані внесені зміни суми основного боргу та стягнуто 3% річних без врахування  цих змін.

Разом з тим,  п.9.2 договору передбачена відповідальність сторін за недодержання строків оплати, у вигляді пені у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 11 числа місяця наступного за розрахунковим, яка була нарахована позивачем у сумі 72грн.04коп. за період з 11.06.2006року по 10.11.2006року (з урахуванням уточнень).

У задоволені цих вимог слід відмовити з наступного.

Строк, в межах якого нараховуються штрафні санкції –це період, протягом якого триває відповідне порушення, за яке ці санкції встановлені законом або договором.

Господарська діяльність в Україні регулюється системою нормативно-правових актів, які підрозділяються на закони і підзаконні акти. Серед  законів, що регулюють господарську  діяльність, є Господарський кодекс України.  Якщо має місце така ситуація, коли є якесь розходження в регулюванні конкретних господарських відносин, з одного боку, нормою Господарського кодексу, з іншого –нормою Цивільного кодексу, то треба застосовувати норму закону спеціального, тобто Господарського кодексу. Якщо ж у Господарському кодексі немає  спеціальної норми, яку можна застосувати в даній конкретній ситуації, то можна звернутися до норми загального  характеру. Отже, відповідні норми Цивільного кодексу України виступають як загальні, Господарського кодексу України як спеціальні. В даному випадку, між сторонами виникли  господарські відносини, тому до спірних правовідносин  повинні застосовуватися норми Господарського кодексу України.

Відповідно до  п.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяць від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність –це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.258 Кодексу , щодо вимог  про стягнення штрафу, пені передбачена спеціальна позовна давність в один рік. Це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Таким чином, пеня  нараховується з дня, наступного за днем, коли зобов'язання повинно було бути виконано, за період шість місяців у межах строку позовної давності в один рік. Після закінчення цього строку  їх нарахування припиняється, і у межах одного року суб'єкт господарювання має право  звернутися до суду з вимогою про примусове стягнення штрафних санкцій за прострочку виконання договірного зобов'язання. Тобто,  позивач мав  звернутися до суду з вимогою про стягнення пені, яка повинна була бути нарахована з 11.05.2006р. по 11.11.2006р. в межах річного строку позовної давності з 11.05.2006р. по 11.05.2007року, тоді як по даній справі позивач звернувся з вимогами про стягнення пені, нарахованої за період з 11.06.2006р. по 10.11.2006р. лише 01.07.2007року.  Позивачем втрачено право на нарахування пеня, оскільки спеціальним  законодавством встановлено присікальний строк нарахування штрафних санкцій в межах строку позовної давності.

Отже, судом першої інстанції помилково застосовані норми статті 267 ЦК України щодо не заявлення відповідачем клопотання з пропуску річного строку позовної давності, оскільки в даному випадку відсутнє право не на судовий захист, а право на нарахування пені, як договірної штрафної санкції за невиконання в строк зобов'язання.

За таких обставин, судова колегія, враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги щодо стягнення пені у розмірі 72,04грн., задоволенню не підлягають,  вимоги щодо стягнення інфляційних у сумі 445грн.50коп., 3% річних у розмірі 248грн.09коп.  також не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме на те, що  справу розглянуто  за його відсутністю.

Дані заперечення є необґрунтованими, оскільки статтями 64,77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд повідомляє сторони, зокрема, про час і місце проведення судового засідання, в якому призначена справа до розгляду, надсилаючи ухвалу про порушення провадження у справі. Нез’явлення в засідання представників сторін, не повідомлених про час і місце судового засідання, є обставиною, за якої спір не може бути вирішено у цьому засіданні, і підставою для відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила, що господарським судом двічі було  відкладено розгляд справи, і процесуальні документи були направлені на адресу відповідача: м.Донецьк, вул.Артема,152/17 та  м.Донецьк, вул.Петровського,93,кв.171. Але, поштові конверти були повернуті до суду з відміткою: „організація не зареєстрована” та „за зазначеною адресою не проживає” (а.с.18,73). Враховуючи, що господарський спір розглядається у двохмісячний строк, суд 20.09.2007р. прийняв рішення у відповідності до ст.75 ГПК України.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб. Тому, відповідні процесуальні документи були надіслані господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними у матеріалах справи. В даному випадку, сторона, ТОВ „Нейтрон”, була повідомлена належним чином і господарським судом вимоги Інструкції не порушені. Крім того, законодавством України, в тому числі Господарським процесуальним кодексом України, не передбачено обов'язок саме позивача повідомляти сторону про  час і місце судового засідання. Слід зазначити, рішення господарського суду від  20.09.2007року було направлено на адресу, яка вказана у позовній заяві: м.Донецьк, вул.Артема,152/17 та отримано відповідачем (копія поштового конверту надана самим відповідачем до апеляційної скарги), тоді як раніше поштові конверти з цієї адреси були повернуті на адресу суду. В апеляційній скарзі  відповідачем зазначена  інша поштова адреса: м.Донецьк, а/с 789, яка не була відома суду першої інстанції під час розгляду справи.

За таких обставин, судом першої інстанції при розгляді справи та  прийняття рішення норми процесуального права не порушені.

Враховуючи викладене, за результатами апеляційного провадження скарга підлягає задоволенню частково, а рішення господарського суду Донецької області від  20.09.2007року у справі №16/249 - частковому скасуванню в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних.

Витрати по сплаті державного мита покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам у відповідності до ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,104,105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробнича фірма „Нейтрон” м.Донецьк на рішення  господарського суду Донецької області   від  20.09.2007року  у справі №16/249 –задовольнити частково.

Рішення  господарського суду Донецької області   від 20.09.2007року  у справі №16/249  скасувати в частині стягнення пені у сумі 72,04грн. інфляційних у сумі 445грн.50коп., 3% річних у розмірі 248грн.09коп.

Відмовити Відкритому акціонерному товариству  „Укртелеком” м.Київ, Центр електрозв'язку №10 Донецької філії, м.Красноармійськ, Донецької області у задоволенні позовних вимог щодо стягнення  пені, інфляційних та 3% річних.

В іншій частині рішення  господарського суду Донецької області   від 20.09.2007року  у справі №16/249   залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Нейтрон”, м.Донецьк, вул.Артема, 152/17 (р/р5603 у ДРУ АК  “Промінвестбанку”, МФО 334635,  )  на  користь Відкритого акціонерного товариства “Укртелеком”, Центр електрозв”язку №10 Донецької філії, м.Красноармійськ ,   вул.Соціалістична ,  5-А  ( р/р  260051465  у  ДОД  АППБ  “Аваль”, МФО  335076 , код 01183764)   заборгованість  в сумі  7666грн.97коп., витрати з державного мита в сумі 90,32грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі  104,49грн.

Господарському суду Донецької області видати наказ.

Головуючий

Судді:

Надруковано: 5 прим.

1. позивачу

2. відповідачу

3 у справу

4 ДАГС