ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" грудня 2007 р.
Справа № 19/8796

За позовом  Теофіпольської районної організації Народної Партії смт. Теофіполь

до Теофіпольської районної ради смт. Теофіполь

про визнання договорів дійсними, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном

Суддя   Розізнана І.В.

Представники:

позивача: Лазарєва Л.П. - за довіреністю від 13.12.07р.

Маковський А.В. - за довіреністю від 12.12.07р.

відповідача: не з’явився

Суть спору:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання договорів оренди від 01.04.05р., від 05.05.05р. та від 05.05.07р. дійсними, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні майном.

В попередньому судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову частково, вважає, що господарським судом Хмельницької області у справі № 11/6398 вже був розглянутий даний спір і дана оцінка договору від 01.04.05р. № 6, а тому позов в частині визнання договору від 01.04.05р. № 6 дійсним необхідно залишити без розгляду. До іншої частини позовних вимог відповідач заперечень не має.

В судовому засіданні 19.12.07р. представники позивача подали заяву про уточнення позовних вимог, в якій просять суд визнати дійсним договір оренди нежитлового приміщення № 6 від 01.04.05р., укладений між позивачем та відповідачем.

Суд вважає за необхідне прийняти заяву про уточнення позовних вимог, так як заява подана відповідно до ст. 22 ГПК України та не суперечить законодавству, не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог про визнання договору оренди нежитлового приміщення № 6 від 01.04.05р. дійсним, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки у даних справах інші підстави та предмети спору.

Представник відповідача в судове засідання 19.12.07р. не з’явився.

Суд вважає за можливе вирішити спір згідно ст.75 ГПК України.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

Між сторонами був укладений договір № 6 оренди нежитлового приміщення від 01.04.05р., згідно умов якого відповідач передає, а позивач приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 16 кв.м., окремо визначене майно, розміщене за адресою: смт. Теофіполь, вул. Леніна, 27 з метою використання його під офіс (п.1.1. договору).

Термін дії договору сторонами визначений з 01.04.2005р. по 01.04.2020р. (п. 10.1 договору).

Позивач направив відповідачу лист від 03.10.07р. з вимогою нотаріально посвідчити даний договір, який відповідач залишив без реагування.

Позивач звернувся до суду з вимогою визнати даний договір дійсним мотивуючи вимоги неможливістю захищати свої права, як орендаря даного майна. Прикладом є рішення господарського суду Хмельницької області № 11/6398 за позовом Теофіпольської районної Ради смт. Теофіполь до Теофіпольської районної організації Народної Партії смт. Теофіполь про стягнення 5113, 08 грн. заборгованості по орендній платі, розірвання договору оренди від 01.04.2005 року № 6  та виселення із займаного приміщення, у якому суд прийшов до висновку, що договір є нікчемним у зв’язку з недодержанням сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги наступне.

Договір № 6 оренди нежитлового приміщення від 01.04.05р., укладений між позивачем та відповідачем після набрання чинності Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій  формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або  домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 793 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір найму будівлі або іншої  капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному  посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Оскільки сторони не дійшли згоди про нотаріальне посвідчення договору, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як роз’яснено Пленумом ВСУ у п. 4 постанови „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними” із наступними змінами, щоб не допустити неправильне визнання дійсними угод суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Як вбачається із змісту договору, сторонами досягнуто згоди щодо всіх умов, передбачених Законом України „Про оренду державного та комунального майна”.

Позивачем подані суду докази про часткове виконання договору, а саме рахунки, які виставлялись відповідачем на сплату орендної плати та платіжні доручення про сплату орендної плати та експлуатаційних витрат.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.12.07р. не заперечував проти фактичного зайняття позивачем орендованого приміщення та сплату ним орендної плати.

За таких обставин, суд прийшов до висновку що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню.

Заперечення відповідача з приводу того, що спірний договір оренди уже визнаний судом нікчемним, а тому вимога про визнання його дійсним не може бути предметом судового розгляду не приймаються судом.

Так, згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Оскільки недійсність такого правочину визначена безпосередньо у правовій нормі, то він вважається недійсним з моменту його укладення незалежно від пред’явлення позову та рішення суду. Однак, навіть такий договір, у визначених законом випадках, за поданням зацікавлених осіб може бути визнаний судом дійсним.

У відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Теофіпольської районної організації Народної Партії смт. Теофіполь до Теофіпольської районної ради смт. Теофіполь про визнання договору дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір № 6 від 01.04.05р. оренди нежитлового приміщення загальною площею 16 кв.м., розташованого за адресою: смт. Теофіполь, вул. Леніна, 27, який укладений між Теофіпольською районною організацією Народної Партії смт. Теофіполь та Теофіпольською районною радою смт. Теофіполь.

Суддя                                                                      І.В. Розізнана