ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 жовтня 2007 р.

№ 46/531-05

Вищий  господарський
суд  України  у
складі  колегії  суддів:

головуючого

Козир Т.П.

суддів :

Мележик Н.І., Подоляк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу

ТОВ “Інвестиційна будівельна фірма “ВБК”

на постанову

від 25.06.2007 р.
Харківського  апеляційного господарського
суду

у справі

№
46/531-05

за позовом

СПД ФО ОСОБА_1. (надалі
-Підприємець)

до

ТОВ “Інвестиційна будівельна
фірма “ВБК” (надалі -Товариство)

про

стягнення 447 263,52 грн.

за участю представників:

від позивача

-
ОСОБА_2.

від відповідача

-
Олевський В.І.

В С Т А Н О В
И В:

В грудні 2005 р. Підприємець
звернувся до суду з позовом до Товариства про стягнення 320160 грн. основного
боргу, 98289,12 грн. інфляційних нарахувань, 28814,40 грн. відсотків річних з
посиланням на укладений сторонами договір оренди нежитлового приміщення від
15.12.2001 р. та складений сторонами 29.12.2002 р. акт виконаних робіт.

Товариство проти задоволення позову
заперечувало та посилалось на відсутність між сторонами правовідносин за
договором оренди нежитлового приміщення від 15.12.2001 р., оскільки підпис від
імені директора відповідача на договорі оренди та акті виконаних робіт виконано
не директором Товариства, а іншою невідомою особою з імітуванням підпису
ОСОБА_3

Для роз'яснення питань, що виникли при
вирішенні господарського спору і потребували спеціальних знань, місцевий
господарський суд ухвалами від 15.05.2006 р. та від 19.09.2006 р. призначав
судову експертизу.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 05.04.2007 р. (судді: Хотенець П.В., Білоусова Я.О.,
Жельне С.Ч.) в позові відмовлено.

Постановою Харківського
апеляційного господарського суду від 25.06.2007 р. (судді: Карбань І.С.,
Бабакова Л.М., Шутенко І.А.) рішення господарського суду Харківської області
від 05.04.2007 р. скасовано, позов задоволено: стягнуто з відповідача на
користь позивача 320160 грн. основного боргу, 98289,12 грн. інфляційних
нарахувань, 28814,40 грн. відсотків річних.

Не погоджуючись з постановою,
Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною
скаргою, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову в
позові, мотивуючи скаргу порушенням і неправильним застосуванням апеляційним
господарським судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу
Підприємець просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги,
перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України прийшла
до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи із
наступного.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115
ГПК України касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові
апеляційного господарського суду.

Відповідно до роз'яснень, що
викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976 р. № 11
“Про судове рішення” зі змінами та доповненнями, рішення є законним  тоді,
коли  суд,  виконавши
всі  вимоги процесуального  законодавства
і  всебічно перевіривши
обставини,  вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин. Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені
судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також
оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та
інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це
обґрунтувати. Мотивувальна частина рішення повинна мати також посилання на
закон та інші нормативні акти матеріального права, на підставі яких визначено
права і обов'язки сторін у спірних правовідносинах. Обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами,
дослідженими в судовому засіданні. Резолютивна частина рішення повинна містити
чіткі та безумовні висновки, що ґрунтуються на аналізі та оцінці фактичних
обставин викладених у його мотивувальній частині, та відповідати застосованим
до спірних відносин нормам права.

Відповідно до приписів ст. ст. 45,
47, 43 ГПК України судові рішення приймаються судом за результатами
обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім
переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Прийняті у справі рішення та
постанова вказаним вимогам не відповідають.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами, спір між сторонами виник щодо стягнення орендної плати,
інфляційних нарахувань та відсотків річних, а позовні вимоги обґрунтовані
наявністю між сторонами правовідносин, які виникли на підставі договору оренди
нежитлового приміщення від 15.12.2001 р. та складеного сторонами 29.12.2002 р.
акту виконаних робіт.

Приймаючи постанову про скасування
рішення місцевого господарського суду та про задоволення позову, апеляційний
господарський суд погодився з твердженням позивача про те, що відбулося
наступне схвалення Товариством договору оренди від 15.12.2001 р., а тому його
слід вважати дійсним, виходячи з положень статті 241 ЦК України.

Разом з тим, позовні вимоги про
стягнення 320160 грн. основного боргу заявлено за період з 01.01.2002 р. по
31.12.2002 р. Згідно пункту 1.2 договору оренди від 15.12.2001 р. термін оренди
визначається з 01.01.2002 р. по 31.12.2002 р.

За таких обставин, з урахуванням
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, при дослідженні питання щодо
схвалення договору положення ЦК України не підлягали застосуванню.

Відповідно до частини першої статті
63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на
укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє
цивільні права і обов'язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого
схвалення угоди цією особою.

Отже, при застосування цієї норми
необхідно встановлювати насамперед осіб, що підписали угоду, а саме - не
уповноважену особу і особу, що діяла з перевищенням повноважень, і лише після
цього - факт подальшого схвалення угоди особою, від імені якої зазначені особи
укладали угоду.

У своїх поясненнях Товариство
посилалась на те, що у преамбулі договору оренди від 15.12.2001 р. та у його
реквізитах зазначено прізвище директора Товариства ОСОБА_3., який насправді цей
договір не підписував, але суди не врахували пояснень відповідача та висновки
судової експертизи про те, що підпис на договорі не є підписом ОСОБА_3., і,
відповідно, не встановили особу, що підписала договір. При цьому, апеляційний
господарський суд фактично обмежився тільки невмотивованим відхиленням доводів
Товариства про підписання договору невідомою особою, замість того, щоб
встановити цю особу. А відтак суд апеляційної інстанції без достатніх підстав
застосував для вирішення спору статтю 241 ЦК України (ст. 63 ЦК УРСР).

В силу ч. 3 ст. 43 ГПК
України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і
правильного застосування законодавства.

Розглядаючи справу та вирішуючи
господарський спір суди першої та апеляційної інстанції не дослідили питання
про те, чи виконувався сторонами договір оренди від 15.12.2001 р. фактично, чи
передавалось приміщення в оренду відповідачу, з урахуванням того, що в
матеріалах справи відповідний акт приймання-передачі відсутній. А відповідно до
пункту 2.1 договору оренди від 15.12.2001 р. приміщення передається орендарю за
актом приймання-здання, в якому визначається технічний стан приміщення на
момент передачі в оренду.

Неповне дослідження фактичних
обставин та неналежне з'ясування дійсних прав і обов'язків сторін унеможливлює
правильне застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.

Викладене свідчить про те, що
судами при розгляді справи не були достатньо враховані вимоги законодавства. Як
наслідок, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають ст. ст. 84,
105 ГПК України та вимогам, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.1976 р. № 11 “Про судове рішення” зі змінами та доповненнями.

Згідно ст. ст. 1115, 1117
ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду
першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та
повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Касаційна
інстанція не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, які не були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над  іншими, збирати  нові докази або додатково перевіряти докази.

У зв'язку із вищевикладеним колегія
суддів вважає, що приймаючи рішення та постанову, суди надали неповну та
невірну юридичну оцінку обставинам справи, порушили і неправильно застосували
норми матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим, враховуючи межі
перегляду справи в касаційній інстанції (ст.1117 ГПК України),
рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд
місцевому господарському суду.

При новому розгляді справи місцевому
господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати
та перевірити всі фактичні обставини справи, витребувати та надати об'єктивну
оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно
застосувати норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115,
1117, 1119, 11110, 11111 ГПК
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ “Інвестиційна
будівельна фірма “ВБК” задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 05.04.2007 р. та постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 25.06.2007 р.  у
справі № 46/531-05 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Харківської області.

Головуючий, суддя                                                                      Т. Козир

С у д д і:
Н. Мележик

О. Подоляк