міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
Київ, вул. Жилянська, 58-б
Постанова

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22.03.07
Справа №  8/440

Київський міжобласний апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Яковлева М, Л, (доповідач по справі),

суддів:                                 Міщенко  П. К. суддів:                                 Шкурдова  Л. М.

.

при секретарі судового засідання
-Швидаку С.І.

за участю представників сторін: згідно
протоколу судового засідання від 22.03.2007 року № 8/440 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук, Полтавської області на
постанову господарського суду Полтавської області від 11.01.2007 року

по справі  № 8/440
(суддя Плеханова Л.Б.)

за
позовом          суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук, Полтавська область

до          Управління
Пенсійного фонду України Крюківського району в м.

Кременчуці,
м. Кременчук, Полтавська область

про            стягнення 16
169,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2006 року суб'єкт
підприємницької діяльності -фізична особа ОСОБА_1, м. Кременчук звернулася до
господарського суду Полтавської області з позовом до Управління Пенсійного
фонду України Крюківського  району в м
Кременчуці про  стягнення помилково
сплачених страхових коштів  в сумі 16
169,95 грн.

Постановою господарського суду
Полтавської області від 11.01.2007р. по справі № 8/440 в задоволені позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із винесеною
постановою, позивач звернувся до Київського міжобласного апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову
господарського суду Полтавської області від 11.01.2007р. та прийняти по справі
нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги останнього.

В обґрунтування апеляційної скарги
зроблено посилання на те, що оскаржувана постанова прийнята в умовах
неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального
права.

Ухвалою Київського міжобласного
апеляційного господарського суду від 05.03.2007 року апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук прийнято до
апеляційного провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні за
участю представників сторін на 15.03.2007 р.

Відповідач не скористався наданим
йому ст. 191 КАС України правом на подання заперечень на апеляційну скаргу,
звернувся з листом та просить відкласти розгляд справи на іншу дату.  Клопотання Управління Пенсійного фонду України
Крюківського району колегією суддів апеляційного суду відхилено, справа
розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача звернувся до
апеляційного суду з клопотанням розглянути справу в порядку письмового
провадження, тобто без участі представника суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук. Клопотання судом задовольняється.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги суб'єкта підприємницької діяльності
-фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук, перевіривши застосування судом першої
інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського
міжобласного апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна
скарга на постанову господарського суду Полтавської області від 11.01.2007 року
задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно було встановлено місцевим господарським судом, суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від
03.07.1998р. № 727 «Про спрощену систему оподаткування, обліку і звітності
суб'єктів малого підприємництва»є платником єдиного податку, що підтверджується
свідоцтвами від 08.01.2004р., 04.01.2005р. та 29.12.2005р., виданими
Кременчуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією. Указом № 727
суб'єктам малого підприємництва надано право самостійно обирати спосіб
оподаткування доходів. У відповідності до ст. 5 Закону України «Про державну
підтримку малого підприємництва»від 19.10.2000р. № 2063 заміна сплати податків,
зборів та обов'язкових платежів оплатою єдиного податку, є одним з напрямків
державної підтримки малого підприємництва поряд з встановленням системи пільг
для цих платників податків.

Але, судом першої інстанції
помилково застосовано до даних правовідносин Указ Президента України № 727, де
встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не
є платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. При цьому
відповідно до п. 5 вищезазначеного Указу відділення Державного казначейства
України наступного дня після надходження коштів перераховують до Пенсійного
фонду України 42 відсотки сплаченої суми єдиного податку.

Розмір та строки сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування визначаються ст.ст. 4, 5 Закону
України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»від 26.06.1997р.
№ 400 та згідно ст. 3 цього ж Закону сплачуються до Пенсійного фонду України у
порядку визначеному законодавством України. Закон № 400 регулює податкові
відносини, оскільки відповідно до п. 16 ст. 14 Закону України «Про систему
оподаткування»від 25.06.1991р. № 1251 збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування віднесено до загальнодержавних податків і зборів.

Враховуючи наведені обставини та
вищезазначені нормативно-правові акти - Указ
№ 727, Закон № 400 та № 1251 -
регулюють податкові правовідносини, а тому до 01.01.2004 року суб'єкти
підприємницької діяльності - фізичні особи, які є платниками єдиного податку,
на законних підставах не сплачували до Пенсійного фонду України збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування за найманих працівників.

Преамбула Закону України від
09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»
(далі по тексту -Закон № 1058-ІV), розробленого відповідно до Конституції
України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування
системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та
інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування
накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат
застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим
Законом.

Відповідно ст. 1 Закону № 1058-ІV,
страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Сфера дії Закону № 1058-ІV
поширюється на відносини, що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках,
передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, а також
платники страхових внесків (ст. 5 Закону № 1058-ІV).

Роботодавцями згідно з п. 1 ст. 14
Закону № 1058-ІV є підприємства, установи і організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі
філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи -суб'єкти підприємницької діяльності та
інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний
торговий патент), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за
договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1,
10, 15 статті 11 цього Закону.

Стаття 15 Закону № 1058-ІV
передбачає, що платниками страхових внесків до солідарної системи є
страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 17 Закону №
1058-ІV страхувальник зобов'язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в
установлені строки та в повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ст. 18 Закону №
1058-ІV страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом.
Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове
законодавство. Страхові внески не можуть зараховуватися до Державного бюджету
України, бюджетів інших рівнів, не підлягають вилученню з Пенсійного фонду або
з Накопичувального фонду і не можуть використовуватися на цілі, не передбачені
цим Законом. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та
сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Частина 6 ст. 20 Закону № 1058-ІV
передбачає, що страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески,
нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом для
страхувальників, зазначених у пункті 1 статті 14 цього Закону, є календарний
місяць.

Відповідно до пп. 1 ч. 8 розділу XV
«Прикінцеві положення»Закону № 1058-ІV страхові внески, що перераховуються до
солідарної системи сплачуються страхувальниками та застрахованими особами на
умовах і у порядку, визначених цим Законом та в розмірах, передбачених Законом
України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування»для відповідних
платників збору.

Статтею 1 Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне страхування»встановлено перелік осіб, що є
платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Зокрема,
відповідно до п. 1 ст. 1 цього Закону, платниками збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації,
об'єднання громадян та інші юридичні особи.

Стаття 4 Закону України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне страхування», передбачає, що для платників
збору, визначених пунктом 1 ст. 1 цього Закону встановлюються ставка збору в
розмірі 32 відсотки від об'єкта оподаткування.

Указ Президента України від
03.07.1998 р. «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»в редакції Указу Президента України від
28.06.1999 № 746/99 передбачає, що суб'єкти підприємницької діяльності -
юридичні особи сплачують єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного
місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства
України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного
податку у таких розмірах:

- до Державного бюджету України -
20 відсотків;

- до місцевого бюджету - 23
відсотки;

- до Пенсійного фонду України - 42
відсотки;

- на обов'язкове соціальне
страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння
зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються
відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а
також витрат, зумовлених народженням та похованням. При цьому суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником збору на
обов'язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, вказаним вище Указом
Президента України регулюються відносини пов'язані зі сплатою податків, зборів,
інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. Страхові ж
внески, як зазначалося вище, не відносяться до складу податків, інших
обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування.

Таким чином, на думку колегії
суддів апеляційної інстанції, місцевим господарським судом було зроблено вірний
висновок щодо відмови у задоволенні позовних вимог суб'єкта підприємницької
діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук про стягнення з відповідача
грошові кошти в сумі 16 169,95 грн.

Відповідно до ст. 201 КАС України
підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є: правильне по
суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Отже, приймаючи до уваги
вищевказане, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до
висновку, що постанова господарського суду Полтавської області від 11.01.2007
року у справі № 8/440 прийнята з правильним по суті вирішенням справи, але із
помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому постанова суду першої
інстанції підлягає зміні в мотивувальній частині.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та
перехідних положень КАС України, після набрання чинності цим Кодексом заяви і
скарги у справах, що виникають з адміністративно-правових відносин, а також
апеляційні, касаційні скарги (подання), заяви (подання) про перегляд судових
рішень у зв'язку з нововиявленими та винятковими обставинами у таких справах,
подані і не розглянуті до набрання чинності Кодексом адміністративного
судочинства України, розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Керуючись Розділом VII Прикінцеві
та перехідні положення, ст.ст. 160, 165, 195, ст. 200, п.1 ст. 205, ст. 206
Кодексу адміністративного судочинства України, Київський міжобласний
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

1. Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, м. Кременчук на постанову
господарського суду Полтавської області від 11.01.2007 року у справі № 8/440
залишити без задоволення.

2.
Постанову господарського суду Полтавської області від 11.01.2007 року у
справі           № 8/440 змінити в
мотивувальній частині, в резолютивній частині -залишити без змін.

3.
Матеріали справи № 8/440 повернути до господарського суду Полтавської
області.

4.           Постанова апеляційного господарського
суду, відповідно до ст. 254 КАС України, набирає чинності з моменту її
проголошення.

5. Постанова апеляційного
господарського суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду
України в порядку, передбаченому ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя:
Яковлєв М. Л.
Судді:
Міщенко  П. К.
Судді:
Шкурдова  Л. М.