ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  42/455

13.11.07

За позовом Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго”

до Житлово-будівельного кооперативу “Ремонтник-1” м. Києва

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання, ціна позову 92068,40 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Радзівіло Т.О., Герасименко К.Г.

від відповідача Карпенко В.Є., Гриник Р.М.

СУТЬ СПОРУ:

у жовтні 2007 року Акціонерна енергопостачальна компанія “Київенерго” звернулася в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що всупереч умов укладеного між ним та відповідачем договору № 1010100 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 1 жовтня 1998 р. останній не в повному обсязі оплатив спожиту протягом 1 жовтня 2005-1 вересня 2007 років теплову енергію, заборгувавши станом 1 вересня 2007 р. 68911,12 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 11190,79 грн., три проценти річних з простроченої суми 3590,59 грн., пеню 8375,91 грн., а також понесені ним по справі господарські витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на невідповідність встановлених тарифів на послуги гарячого водопостачання вартості теплової енергії, використаної для надання цих послуг, необґрунтованість вимог в частині стягнення неустойки та сум за прострочення виконання боржником грошового зобов’язання.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 жовтня 1998 р. між сторонами у справі було укладено договір № 1010100 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якого позивач зобов’язався постачати відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води для потреб опалення та гарячого водопостачання в обсязі 2077 Гкал/рік, а відповідач –щомісячно не пізніше 25 числа поточного місця оплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Облік споживання відповідачем теплової енергії за договором передбачено проводити розрахунковим способом.

Строк дії договору відповідно до умов п. 21 договору встановлений з часу його підписання до 31 грудня 1998 р. та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до його закінчення про припинення договору не буде письмово заявлено однією із сторін. Доказів припинення договору в установленому порядку суду не надано.

Поясненнями позивача, частково відповідача поданим позивачем розрахунком, проведеним відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору на підставі даних особових карток (табуляграм) споживання теплової енергії за жовтень 2005-серпень 2007 років, стверджується факт постачання позивачем відповідачу теплової енергії за договором вартістю 225229,69 грн., а також оплати останнім спожитої теплової енергії у розмірі 156318,57 грн.

Доказів належної оплати за договором суду не надано.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов’язання по оплаті за договором, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 622, 624, 625 ЦК України підлягає стягненню 68911,12 грн. боргу (225229,69-156318,57), 11190,79 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3590,59 грн. три проценти річних з простроченої суми, 8375,91 грн. передбаченої п. 6 додатка № 5 до договору пені.

Доводи відповідача щодо невідповідності встановлених тарифів на послуги гарячого водопостачання вартості теплової енергії, використаної для надання цих послуг, не заперечують факту обґрунтованості заявлених позивачем вимог. За наявності відповідних обставин відповідач в установленому порядку не позбавлений можливості ставити перед органом, який затвердив відповідні тарифи, питання про відшкодування завданих у зв’язку з цим збитків.

Позивач як виробник теплової енергії обгрунтовано проводить нарахування за поставлену теплову енергію на підставі встановлених тарифів на виробництво теплової енергії, а не на підставі тарифів на житлово-комунальні послуги опалення та гарячого водопостачання, що надаються відповідачем мешканцям належного йому будинку. Тому посилання відповідача з цього приводу є безпідставними.

Відповідачем не подано доказів щодо розміру реструктуризованої заборгованості мешканців його будинку по оплаті послуг опалення та гарячого водопостачання.

Крім того, відповідно до вимог ст. 1 Закону України “Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію” реструктуризації підлягала заборгованість населення, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом, тобто 1 липня 2003 р. Заявлені ж позивачем вимоги стосуються періоду виконання договору після 1 липня 2003 р., тому доводи про безпідставність нарахування позивачем пені є необґрунтованими.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” задовольнити.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу “Ремонтник-1” (04215, м. Київ, пр-т Свободи, 24-Б, код 23493471) на користь Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” (01001, м. Київ, пл. І Франка, 5, код 00131305) 68911,12 грн. боргу, 11190,79 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 3590,59 грн. три проценти річних з простроченої суми, 8375,91 грн. пені, 920,68 грн. витрат по оплаті державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                                П.І.Паламар