ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.11.07                                                                                           Справа№ 7/345

За позовом: Спільного підприємства  Товариства з обмеженою відповідальністю “Радвань” , с. Наварія Пустомитівського району

до відповідача: Спільного українсько-канадського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями  “Савеля ЛТД”, с. Малечковичі Пустомитівського району

третя особа: Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, м. Пустомити

третя особа:  Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки”, м. Львів

про виділення та повернення частки в статутному фонді

Суддя:  Білоус Б.О.

Представники:

позивача: Кіт Г.М., директор, Мелян Н.Ю., довір. від 14.11.07 року

відповідача: Сагайко А.І., директор, Стефанишин О.І., довір. від 14.11.07 року, Дуда П.В., довір. від 14.11.07 року.

третьої особи Пустомитівської районної державної адміністраціїЛьвівської області: не з’явився

третьої особи:  Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки”: не з’явився

Представникам сторін, які беруть участь у справі, роз’яснено їхні права та обов’язки в судовому процесі, зокрема права заявляти відводи.

Суть спору: позов заявлено Спільним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю “Радвань” , с. Наварія Пустомитівського району , до відповідача Спільного українсько-канадського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями  “Савеля ЛТД”, с. Малечковичі Пустомитівського району, третя особа Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, м. Пустомити, третя особа  Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради “Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки”, м. Львів про виділення та повернення частки в статутному фонді.

Обставини справи: Ухвалою господарського суду від 19.10.07 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 15.11.07 року. В судовому засіданні 15.11.07 року оголошено перерву до 21.11.07 року для надання сторонам можливості ознайомитися з матеріалами справи.

В судовому засіданні 21.11.07 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення, повний текст рішення складено і підписано 22.11.07 року.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та подав суду заяву (Вх. № 24844 від 15.11.07 року) про надання копії протоколу зборів учасників № 13/98 від 27.03.1998 року. Судом заяву задоволено та надано копію протоколу № 13/98 від  27.03.1998 року.

Позивачем також заявлено клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи для встановлення питань, що підтверджують позовні вимоги та їх розмір. Дане клопотання судом відхилене, оскільки вирішення поставлених питань щодо розміру позовних вимог та правильності документального оформлення операцій з примання та зберігання, реалізації матеріальних цінностей і руху грошових коштів відноситься до повноважень і обов’язку сторін і в разі їх пред’явлення суд надає їм належну оцінку, а спір розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позовні вимоги заперечив повністю з підстав, викладених у відзиві (Вх. № 24809 від 15.11.07 року) та  у судовому засіданні подав суду заяву про застосування при розгляді справи позовної давності відповідно до п. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Розглянувши документи і матеріали подані суду, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з’ясувавши всі обставини, оцінивши докази, які мають значення для справи в сукупності, суд встановив наступне.

Спільне українсько –канадське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Савеля Лтд»було зареєстроване розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації № 431 від 16. 12.93 р. Учасниками даного товариства були Корпорація «Сабрама Інтернаціональ Лтд» - 90% частки статутного фонду та  мале приватне підприємство «Радвань» - 10% частки статутного фонду.

В 1996 р. МПП «Радвань»було реорганізоване в спільне українсько –канадське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Радвань», яке стало правонаступником МПП «Радвань».

З поданої суду заяви позивача вбачається, що позивач звернувся до відповідача з заявою від 25. 03.1998 р. про виключення МПП «Радвань»з числа учасників СП ТзОВ «Савеля Лтд»зазначивши в заяві, що претензій майнового та фінансового характеру немає.

27.03.1998 року відбулись збори учасників на яких був присутній представник МПП «Радвань». Одностайно було прийняте рішення задоволити заяву МПП «Радвань»про вихід з числа учасників СП ТзОВ «Савеля Лтд». Проте протокол зборів учасників СП ТзОВ «Савеля Лтд»№ 13/98 від 27.03.1998 р. не був поданий на державну реєстрацію змін складу учасників.

Рішенням зборів учасників  від 27.07.1999 р. (Протокол № 17/99) було виключено з числа учасників СП ТзОВ «Савеля Лтд»МПП «Радвань»та прийнято рішення про прийняття до складу учасників нового учасника та внесення змін до установчих документів.  12 серпня 1999 року органом державної реєстрації –Пустомитівською районною державною адміністрацією зареєстрована нова редакція статуту відповідача з якого вбачається, що позивач не являється учасником товариства.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про господарські товариства», правонаступник не стає учасником товариства лише в силу статусу правонаступника (спадкоємця). Участь у товаристві є добровільною, тому правонаступник повинен виявити бажання вступити в товариство, або відмовитись від вступу.

Позивачем не представлено суду доказів які би засвідчували факт набуття ним статусу учасника товариства шляхом вступу до нього як правонаступника вибувшого МПП „Радвань”.

Суд погоджується з доводами відповідача про безпідставність вимог позивача які стосуються визнання за ним права власності на частину будівель що належать відповідачу.

Відповідно до ст. 49 Закону України „Про власність”, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

Визнання права власності як один з речових засобів захисту порушеного права застосовується при безпосередньому порушенні права власності, пов”язаному з протиправними діями третіх осіб, що виключають або обмежують здійснення власником своїх правомочностей. Він не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов”язаннями між власником і порушником.

У зв’язку з тим, що позивач з відповідачем перебували у корпоративних відносинах, то він вправі користуватись лише правовими засобами захисту своїх майнових прав і інтересів, що базуються на установчих документах які регламентують ці корпоративні відносини та не випливають з прав власності.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»власником майна переданого товариству його учасниками  вважається товариство, а відповідно до  положень ст. 54 цього ж Закону, при виході учасника з товариства йому виплачується вартість майна товариства, пропорційно його частці у статутному фонді. На вимогу учасника та за згодою Товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Ця норма

Закону відображена також в п. 4.12 Статуту Товариства (в редакції 1996 року).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про власність»об’єктом права власності господарського товариства є, зокрема, майнові внески його членів.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про господарські товариства»внесками учасників господарського товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, право користування землею та природними ресурсами, будинками а також інші майнові права, грошові кошти в тому числі в іноземній валюті.

З огляду на викладене, позовні вимоги позивача про виділ йому частки в статутному фонді СП ТзОВ «Савеля Лтд»у вигляді частини будівлі та  грошової частки у вигляді проіндексованого грошового внеску в статутний фонд товариства у розмірі 30 372,42 грн. не відповідають вимогам закону.

Як зазначено вище  рішення про виключення МПП «Радвань»з складу учасників СП ТзОВ «Савеля»було прийняте загальними зборами учасників СП ТзОВ «Савеля ЛТД»27.07.1999 року  про що засвідчує протокол зборів учасників № 17/99 від 27.07.1999р., чинність якого позивач не оспорює,  і який став підставою для державної реєстрації 12.08.1999 року органом державної реєстрації Пустомитівської районної державної адміністрації нової редакції статуту СП ТзОВ «Савеля ЛТД»

Відповідно до п. 4.12  статуту СП ТзОВ «Савеля ЛТД» в редакції від 17.04.1996 року (чинної на день виключення МПП «Радвань»з складу учасників товариства) при виході учасника з товариства, йому сплачується вартість майна підприємства, пропорційно до його участі в статутному фонді. Оплата відбувається після затвердження звіту за поточний рік, але не пізніше 12 місяців з дня виходу. Дане узгоджується з нормою статті 54 Закону України «Про господарські товариства»(чинної на той час редакції).

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що строк позовної давності для захисту права позивача розпочався  12.08.2000 року - на наступний день після спливу 12 місяців, протягом яких мала відбутися виплата.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР (1963р., чинного на той час) - загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлювався в три роки.

Перебіг строку позовної давності, відповідно до ст. 76 ЦК УРСР (1963 р.), починався з дня виникнення права на позов. Право на позов виникав з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Зупинення та перерив перебігу строків позовної давності обумовлювала стаття 78 та 79 ЦК УРСР. Позивач не представлено суду жодних доказів, які свідчили про його звернення до відповідача з вимогою сплати вартості його частки.

Твердження позивача про те, що його право на отримання частки статутного фонду було порушено після 23.10.2004 року, коли Відповідач повернув йому незавершене будівництво магазину будівельних матеріалів, не відповідає дійсності, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2004р. відповідач повернув позивачу помилково внесене майно, належне СП ТзОВ «Радвань», яке не набуло статусу учасника товариства, а отже зазначене незавершене будівництво не можна вважати внеском позивача в статутний фонд відповідача, що підтверджується листом відповідача від 23.10.2001р. адресований позивачу, з вимогою терміново вирішити питання з поверненням на баланс позивача комплексу незавершеного будівництва магазину будівельних матеріалів, як неправомірно (або помилково) внесений додатковий внесок.

Виходячи з вищезазначеного суд вважає, що термін позовної давності, протягом якого позивач міг захистити своє право сплив 12.08.2003 р.

Оцінивши встановлені судом факти та обставини, заслухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про правомірність застосування пункту 4 статті 267 Цивільного кодексу України, відповідно до якого сплив строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись  п. 4 ст. 267 ЦК України, ст.ст. 43, 49, 82, 83-85 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Суддя