Харківський апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2007 р.                                                           Справа № 07/62-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Демченко В.О., судді Такмаков Ю.В. , Барбашова С.В.

при секретарі Соколовій  Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - Затворницький А.М., Свістєльников Ю.В.

відповідача -  не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства «НПФ Ера Водолея», м. Донецьк (вх. № 3225 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 24.09.07 р. по справі № 07/62-07

за позовом Приватного підприємства "НПФ Эра Водолея" м. Донецьк

до ТОВ "ПРОФІ-М" с. Ватутіно

про стягнення 21409,00 грн.

встановила:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача на свою користь 21 205,00 грн. попередньої оплати за договором, 3% річних в сумі 204,00 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.09.07р. по справі                       № 07/62-07 (суддя Інте Т.В.) в позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що строк виконання зобов’язання відповідача з поставки товару встановлено не було; позивач не представив доказів  звернення до відповідача з відповідною вимогою в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України про поставку товару, що виключає право позивача вимагати стягнення суми попередньої оплати.

ПП «НПФ Ера Водолея» з даним рішенням місцевого господарського суду не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з’ясовані обставини справи, посилаючись при цьому, зокрема,  на те, що судом не розглянуто докази зобов’язання відповідача передати товар, які містяться в матеріалах справи та безпідставно застосовано ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, оскільки, на думку позивача, сама позовна заява є вимогою до боржника про виконання свого обов’язку. На цій підставі просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, в судове засідання не з’явився, про причини неявки не попередив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції вжито необхідних заходів для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши уповноважених представників позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржуване рішення,  господарський суд Харківської області виходив з результатів встановлення та дослідження документально підтверджених матеріалами справи обставин спору за якими встановив, що позивач за усною домовленістю, перерахував відповідачу, в якості попередньої оплати 21 205,00 грн., за поставку відповідачем товару (крісла та стільці), що підтверджується платіжним дорученням № 4285 від 28.02.2007р.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано доказів узгодження строків поставки товару та строків її оплати.  Позивачем також не надано суду жодних доказів того, що строком поставки товару встановлено наступний день після здійснення попередньої оплати.

Враховуючи усний характер домовленості між сторонами, строк виконання зобов’язання з поставки відповідачем позивачу встановлено не було, тому відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання зобов’язання не встановлений або визначений моментом пред’явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов’язок у  семиденний строк від дня пред’явлення вимоги, якщо обов’язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, позивач вимогу про оплату не направляв, у зв’язку з чим строк виконання зобов’язання з поставки товару не настав, що виключає право позивача вимагати стягнення з відповідача 21 205,00 грн. попередньої оплати.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 240,00 грн. та судових витрат по справі, оскільки вони не  підтверджені обставинами справи та матеріально не обґрунтовані.

За таких обставин, місцевий господарський суд, оцінивши викладені позивачем доводи в обґрунтування позовних вимог з урахуванням обставин справи та вимог чинного законодавства,  дійшов висновку, що  позовні вимоги ПП «НПФ Ера Водолея»  задоволенню не підлягають .

З даними висновками господарського суду повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, оскільки згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,  що ґрунтується на всебічному,  повному  і  об'єктивному  розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді,  коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права,  що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх  відсутності  -  на  підставі  закону,  що регулює  подібні  відносини,  або  виходячи  із  загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржене рішення суду першої інстанції повністю відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки суд при його прийнятті взяв до уваги обставини, суттєві для розгляду цього спору, а висновки, викладені в ньому, узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини,  що призвело до прийняття правомірного рішення.

ПП «НПФ Ера Водолея»  в апеляційній скарзі посилається на те, що представлені накладна № 28/02-1 від 28.02.2007р. та податкова накладна № 27 від 28.02.2007р. свідчать про виникнення у відповідача обов’язку передати товар вже 28.02.2007р., та зазначає про те, що оскаржуване рішення взагалі не містить оцінку представлених позивачем доказів на підтвердження зобов’язання відповідача передати товар.

Колегія суддів вважає наведені доводи необгрунтованими, оскільки позивачем ні в місцевому господарському суді, ні в суді апеляційної інстанції не надано належних доказів того, що постачальник зобов’язався здійснити поставку не пізніше наступного дня після попередньої оплати товару, тоді як обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. До того ж, слід зазначити, що оскаржуване рішення не містить посилань щодо відсутності у відповідача обов’язку виконати свої зобов’язання на підставі усної домовленості щодо поставки товару, а висновки суду першої інстанції стосуються лише факту ненастання строку виконання зобов’язання відповідачем з поставки товару та права позивача вимагати стягнення суми попередньої оплати.

Колегією суддів вважає безпідставними посилання скаржника на те, що судом першої інстанції неправомірно застосовано ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, та твердження проте, що сама позовна заява є вимогою до боржника про виконання свого обов’язку, оскільки надіслання сторонам копії позовної заяви і доданих до неї документів є виконання позивачем процесуального обов’язку, покладеного на нього ст. 56 ГПК України, а не пред’явленням вимоги боржникові.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів вважає, що позивач не представив і не обґрунтував належними та допустимими доказами наявності підстав для задоволення апеляційної скарги. Разом з цим, факти, викладені в апеляційній скарзі та його посилання на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час вирішення справи.

Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача позбавлена фактичного та правового обґрунтування на її підтвердження, рішення господарського суду Харківської області від 24.09.2007р. по справі № 07/62-07 прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, а доводи позивача з яких подана апеляційна скарга про скасування рішення, не можуть бути підставою для його зміни чи скасування.

Враховуючи викладене та керуючись  ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України,           ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду,  -

постановила:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарськогосуду Харківської області від 24.09.2007р. по справі                     № 07/62-07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                                    Демченко В.О.

Судді                                                                    Такмаков Ю.В.

Барбашова С.В.