ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" листопада 2007 р.

Справа  № 32/268-07-8518

За позовом: Фізичної особи
-підприємця ОСОБА_1, м. Одеса

до відповідача: Київської районної
державної адміністрації Одеської міської ради, м. Одеса

про визнання права власності

Суддя
Грабован Л.І.

Представники сторін

Від позивача: ОСОБА_1.

Від відповідача: не
з`явився

Суть спору:
про визнання права власності

Позивач звернувся до суду із
позовом до відповідача про визнання права власності на реконструйоване нежиле
примішення (офісне) №504, яке розташоване на першому поверсі жилого дому за
адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога,125, загальною площею 133,1 кв.м.,
основною площею -91,8 кв.м.

Відповідач у судове засідання не
з`явився, незважаючи на те, що про дату і місце судового засідання був належним
чином повідомлений, про що свідчить відмітка Київської районної державної
адміністрації про отримання 26.11.2007р. ухвали суду від 19.11.2007р. про
відкладення розгляду справи. Відповідач відзив на позов не надав, у зв`язку з
чим справу розглянуто за наявними  в ній
матеріалами у відповідності до ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив:

Відповідно до договору  купівлі-продажу квартири від 14.02.2005р.,
укладеного між гр. ОСОБА_2, діючим від імені гр. ОСОБА_3 (продавець), та гр.
ОСОБА_1 (покупець),   продавець продав, а
покупець купив квартиру під номером 3 у будинку під номером 125 по
Люстдорфській дорозі у м. Одесі, яка складається з 2 житлових кімнат, загальною
площею 61,3 кв.м., в тому числі, житловою площею 31,8 кв.м.(п.1.1. договору).
Продаж квартири здійснено за 21 400 грн, які продавець повністю отримав від
покупця до підписання договору та сторони підтверджують факт повного розрахунку
за квартиру (п.п.2.1., 2.2. договору).

Договір  купівлі-продажу квартири від 14.02.2005р.
тією ж датою посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстровано у реєстрі за №1131. Про вчинення вказаного
правочину та його нотаріальне посвідчення видано також Витяг з державного
реєстру правочинів №701521 від 14.02.2005р.

Згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №6614370 від 28.02.2005р. КП „ОМБТІ та РОН”
зареєстровано право приватної власності на квартиру під номером 3 у будинку під
номером 125 по Люстдорфській дорозі у м. Одесі за ОСОБА_1 4.05.2005р. КП „ОМБТІ
та РОН” виготовлено технічний паспорт на вказану квартиру.

Згідно договору купівлі-продажу
нежилих приміщень шляхом викупу №225 від 28.08.2007р., укладеного між
Територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради, від імені якої
діє Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради
(продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець), продавець
продав, а покупець купив індивідуально визначене майно комунальної власності у
вигляді нежилих приміщень першого поверху №504, що розташовані за адресою: м.
Одеса, Люстдорфська дорога (Чорноморська дорога), будинок 125, та в цілому складаються
з нежилих приміщень першого поверху, загальною площею 73,4 кв.м., відображених
у технічному паспорті.

Договір  купівлі-продажу нежилих приміщень шляхом
викупу №225 від 28.08.2007р. тією ж датою посвідчено приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. та зареєстровано у
реєстрі за №У-655. Про вчинення вказаного правочину та його нотаріальне
посвідчення видано також Витяг з державного реєстру правочинів №4515624 від
28.08.2007р.

Згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно №15899194 від 12.09.2007р. КП „ОМБТІ та РОН”
зареєстровано право приватної власності на нежилі приміщення першого поверху за
адресою м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога (Чорноморська дорога),125, прим.504,
за ОСОБА_1 17.09.2007р. КП „ОМБТІ та РОН” виготовлено технічний паспорт на
вказану квартиру.

Згідно до ч.1 ст.334 ЦК
України  право  власності
у  набувача майна за договором
виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч.1 статті 328 ЦК
України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Таким чином, позивач на законних
підставах  набув права власності на
вищезезначене нерухоме майно.

Відповідно до ст.317 ЦК України
власникові належать права
володіння,  користування  та розпоряджання своїм майном.

Користуючись правом наданим
вищезазначеною статтею позивач зробив реконструкцію придбаних за договорами
квартири та нежилого приміщення без зносу несучих стін, об`єднавши таким чином
між собою квартиру та нежиле приміщення у одне приміщення. У зв`язку з
реконструкцією  основна (житлова) площа
приміщення складає -91,8 кв.м., загальна -133,1 кв.м.

Позивач у позові вказує, що після
перепланування нерухоме майно стало непридатне для проживання в ньому та
фактично використовується позивачем як офісне приміщення в цілях
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.7 Житлового
кодексу непридатні для  проживання  жилі
будинки  і  жилі приміщення переобладнуються для
використання в інших цілях або такі будинки зносяться за рішенням виконавчого
комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) Ради
народних депутатів.

За положеннями ч.1 статті 8
Житлового кодексу переведення придатних для проживання жилих будинків  і
жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в
нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих
будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів,
зазначених у частині другій статті 7 цього Кодексу.

Приписи постанови Ради Міністрів
Української РСР від 26.04.1984р. №189 „Про порядок обстеження стану жилих
будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам
та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання”
встановлюють порядок визнання жилих будинків непридатними для проживання.

Відповідно до п.2.50. ДБН України
„Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення. ДБН В.2.2-15-2005” у
першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків допускається
розміщувати приміщення: адміністративні, магазинів роздрібної торгівлі,
громадського харчування, побутового обслуговування, відділень зв'язку загальною
площею не більше 700 кв.м, банків, магазинів і кіосків з продажу преси,
поліклінік, жіночих консультацій, рентгено-стоматологічних кабінетів;
роздавальних пунктів молочних кухонь, юридичних консультацій і нотаріальних
контор, загсів, філій бібліотек, виставкових залів, контор
житлово-експлуатаційних організацій, фізкультурно-оздоровчих занять загальною
площею до 150 кв.м, культурно-масової роботи з населенням (для проведення
лекцій, зборів, бібліотек-читалень, кімнат для індивідуальних занять, роботи
гуртків, прийому громадян депутатами тощо), дитячих художніх шкіл, центрів
соціального захисту населення, центрів зайнятості населення базового рівня до
50  відвідувачів і до 15 співробітників
центрів, а також груп короткотривалого перебування дітей дошкільного віку (крім
цокольного поверху).

Технічним висновком „Про можливість
збереження та подальшої експлуатації нежитлових офісних приміщень 1-го поверху
(S -133,1 кв.м. по Люстдорфській дорозі,125 у м. Одесі, складеного 4.10.2007р.
КП „ОМБТІ та РОН” підтверджено, що вказані офісні приміщення до подальшої
експлуатації в якості офісних придатні.

Використання позивачем спірних
приміщень під офіс не порушує інтереси іншим мешканців дому №125, що відповідає
Правилам користування примішеннями житлових будинків, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України №572 від 8.10.1992р.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України
право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Положення ст.376 ЦК України
визначають, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки
суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно
збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

При вказаних обставинах, суд дійшов
висновку про те, що при здійсненні перепланування нерухомого майна позивачем
дотримано чинні будівельні норми та правила, об`єднання двох приміщень, що
належать позивачу на праві власності, в одне нежиле під офіс для здійснення
підприємницької діяльності не порушує охоронювані законом права та інтереси
іншх осіб. Однак, та обставина, що спірне переплановане приміщення не
зареєстроване  за позивачем як нежиле,
обмежує право позивача розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до положень п.п.1,
2,3  ст.48 Закону України “Про власність”
Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам
рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких
порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням
володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності
здійснюється судом або третейським судом.

Відповідно до положень ч.1 ст.316 ЦК
України правом  власності  є право особи на річ (майно),  яке вона здійснює відповідно до закону за
своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст.321 ЦК України
право  власності  є
непорушним.  Ніхто   не
може   бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в
порядку, встановлених законом.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України
способом захисту цивільних прав та інтересів може бути  визнання права.

За положеннями ст.392 ЦК України
власник майна може  пред'явити  позов
про  визнання  його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право власності.

При вказаних обставинах, суд вважає
що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті держмита та
витрати по сплаті послуг на ІТЗ судового процесу віднести за рахунок
відповідача згідно ст.ст.44,49 ГПК України.

Керуючись  ст.ст. 44, 49, 82, 84 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В
И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати за фізичною особою
-підприємцем ОСОБА_1 право власності на реконструйоване нежиле приміщення
(офісне) №504, яке розташоване на першому поверсі житлового дому за адресою м.
Одеса, вул. Люстдорфська дорога,125 загальною площею 133,1 кв.м., основною
площею 91,8 кв.м., яке складається з:
кабінету -12,1 кв.м., кабінету -18,6 кв.м., кабінету - 17,9 кв.м.,
кабінету -7,3 кв.м., кабінету -23,4 кв.м., кабінету -12,5 кв.м., туалет -1,3
кв.м. та 3,7 кв.м., коридор -4,1 кв.м.; 10,0 кв.м.; підсобне -11,7 кв.м.;
кладовка -2,1 кв.м.; 1,3 кв.м., балкон (лоджія) -1,5кв.м.; 4,1кв.м.; 1,5 кв.м з
фасадним входом, що відображено у технічному паспорті, виданому КП „Одеське
міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості”
2.10.2007р.

3.Стягнути з Київської районної
адміністрації Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Ак. Корольова,9) на користь
фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) 85 (вісімдесят п`ять) гривень
витрат по держмиту та 30 (тридцять)
гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду набирає
чинності відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Наказ видати у відповідності зі
ст.116 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя
Грабован Л.І.