ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
І м е н е м     У к р а ї н и
РІШЕННЯ

18 грудня 2007 р.                                   Справа 13/386-05

Господарський суд Вінницької області  у складі:

Головуючий  суддя    С. Тісецький

Секретар суду             Л.Новожилова

Представники :

позивача :     Коміляй Ю.В., за дорученням

відповідача:  Жейда А.І., за дорученням

інші:

Місце розгляду справи : приміщення суду,кімн.№1115

розглянувши справу за позовом: Служби безпеки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМУ-3» про стягнення 433600,00 грн. - основного боргу та 12030,00 грн. – штрафних санкцій,

зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «БМУ-3» до Служби безпеки України про розірвання договору та зобов’язання прийняти повернуті неоплачені векселі, -

В С Т А Н О В И В:

Справу розглянуто за межами двохмісячного терміну в зв’язку із клопотанням сторін про розгляд справи за межами строку передбаченого ст..69 ГПК України. (т.1 а.с.174)

Фіксація судового процесу шляхом звукозапису не здійснювалась в зв’язку з неподанням клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу, оскільки відповідно до ч.7 ст.81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу це право, а не обов’язок суду.

Представник позивача подав суду клопотання (т.1 а.с.253) в якому просить стягнути з відповідача 350000,00 грн. – основного боргу в зв’язку його частковою оплатою після подачі позову, та 12030,00 грн. – штрафних санкцій. Вказане клопотання відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а тому приймається судом до розгляду.

Відповідач подав суду клопотання в якому просить залучити до справи в якості відповідача ДП «Газопостачальна компанія», посилаючись на те, що по векселю ДП «Газопостачальної компанії», який передав позивач по договору №73 від 15.09.2000 р. в якості активів, відповідач не зміг отримати кошти та освоїти їх, як передбачено договором. Разом з тим. як видно із змісту позовних вимог викладених у первісному позові, предметом даного позову є стягнення заборгованості по договору №73 від 15.09.2000 р. укладеного між позивачем та відповідачем. Що стосується отримання коштів по векселю виданого ДП «Газопостачальна компанія», то вказані обставини не є предметом позовних вимог викладених позивачем. А тому відповідач в разі порушення його права збоку ДП «Газопостачальна компанія» вправі звернутись до суду на загальних підставах. За таких обставин заявлене клопотання позивачем задоволенню не підлягає.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши юридичну оцінку поданих до справи доказів, суд з’ясував:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача 350000,00 грн. – основного боргу, посилаючись на те, що відповідач не виконав в повному обсязі своїх зобов’язань за договором №73 від 15.09.2000 р., укладеного між позивачем та відповідачем, предметом якого є будівництво житла для військовослужбовців СБУ та їх сімей, та не передав всієї кількості квартир за перераховані позивачем кошти в сумі 4824011,00 грн. А також просить стягнути з відповідача 12030,00 грн. – штрафних санкцій, згідно наданого розрахунку.

Відповідач заявлений позов не визнає, посилаючись на те, що позивачем передано не всю суму інвестицій передбачених п.1.3. угоди, а тільки частину, що робить неможливим для відповідача повністю виконати зобов’язання передбачені специфікацією до договору №73 від 15.09.2000 р. Крім того позивачем надано відповідачу векселя на суму 910000,00 грн., платником по яким є ДП «Газопостачальна компанія». Згідно тверджень відповідача, вказані векселі ДП «Газопостачальною компанією» оплачені частково, в сумі 476400,00 грн. Таким чином, відповідач не міг освоїти решту коштів, які мав отримати по векселям, та як наслідок, не виконав зобов’язання перед позивачем на всю суму переданих йому коштів та цінних паперів.

Крім того, відповідачем заявлено зустрічний позов, в якому він просить розірвати договір №73 від 15.09.2000 р., додатковий договір №1 від 10.09.2003 р. та зобов’язати позивача прийняти від відповідача два неоплачені векселі на суму 350000,00 грн. Позивач при цьому посилається на те, що вказані векселі ДП «Газопостачальною компанією» не оплачені, та позивач не передав відповідачу всієї суми інвестицій для освоєння, яка передбачена угодою.

Позивач заявлений відповідачем зустрічний позов не визнає, вказуючи, що угодою №73 не передбачено строк надання позивачем всієї суми інвестицій, крім того інвестування за договором збоку позивача було припинено на підставі закінчення строку дії Указу Президента України «Про інвестування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей», а відповідач не передав позивачу квартири на суму 350000,00 грн., яка була передана йому у вигляді векселів ДП «Газопостачальна компанія».

Вислухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов та зустрічний позов заявлений відповідачем задоволенню не підлягають за наступних підстав.

15 вересня 2000 року сторони уклали договір №73 Про освоєння інвестицій в будівництві житла для військовослужбовців Служби безпеки України.

Предметом вказаного договору відповідно до п.1.1 є будівництво житла для військовослужбовців СБУ. Згідно з п.п.1.2., 1.3 цього ж договору, Замовник (позивач) передає Генпідряднику (відповідачу) активи (в тому рахунку цінні папери), які останній направляє на будівництво або придбання житла для військовослужбовців СБУ. Сума інвестицій, яку Генпідрядник узгодив освоїти складає 6947184,00 грн.

Також сторони 10 вересня 2003 року уклали додатковий договір №1 до договору №73 від 15.09.2000 р., збільшивши суму активів на 240000,00 грн.

Специфікацією до договору №73 від 15.09.2000 р. сторони узгодили строки початку та закінчення будівництва житла.

Згідно платіжних доручень, актів прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей та актів вексельного платежу, копії яких знаходяться в матеріалах справи, позивач передав відповідачу грошові кошти, матеріальні цінності та векселі на суму 4724011 грн.

Відповідач передав позивачу квартири та частково повернув кошти на суму 4374011,00 грн.

Отже, неосвоєними відповідачем залишились кошти в сумі 350000,00 грн., які не повернуті позивачу та квартири на вказану суму позивачу відповідачем не надані.

В своїх позовних вимогах позивач посилається на ст..220 ГК України та ст..612 ЦК України, відповідно до яких, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов’язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Однак, як видно зі змісту позовної заяви та клопотання про зміну позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача 350000,00 грн. як суму основного боргу, тоді як предметом укладеної між сторонами угоди є будівництво квартир для військовослужбовців СБУ, а як наслідок, зобов’язанням відповідача по вказаній угоді є надання обумовленої специфікацією кількості квартир позивачу.

Отже сума, яку позивач просить стягнути з відповідача не є сумою основного боргу відповідача перед позивачем.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

В ході судового розгляду справи не поступило клопотання збоку позивача або його представника про зміну позовних вимог в частині стягнення з відповідача замість суми основного зобов’язання, суми збитків в наслідок його (позивача) відмови від прийняття зобов’язань відповідача за договором №73.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 527 ЦК України зобов’язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов’язаний виконати свій обов’язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов’язання чи звичаїв ділового обороту.

Отже позовні вимоги позивача про стягнення основної заборгованості в розмірі 350000,00 грн., не підлягають задоволенню.

Також не підлягає задоволенню зустрічний позов відповідача про розірвання договору №73 від 15.09.2000 р., додаткового договору №1 від 10.09.2003 р. та зобов’язання позивача прийняти від відповідача два неоплачені векселі на суму 350000,00 грн. з підстав неповного фінансування будівництва збоку позивача, в зв’язку із тим, що вказаний договір та додаток до нього не передбачають кінцевого строку надання всієї суми коштів позивачем, яка обумовлена договором. Відповідно до п.3.1 договору, поставка матеріальних цінностей за даним договором здійснюється в обсягах та строки узгодженні сторонами, на умовах обумовлених специфікаціями, та реквізитами, вказаними Замовником або Генпідрядником. Згідно матеріалів наданих сторонами, остаточні строки надання всієї суми інвестицій для освоєння відповідачу, сторонами не обумовлювались. Як видно з матеріалів справи та пояснень представників сторін, відповідач не звертався до позивача з вимогою передати йому (відповідачу) всієї суми інвестицій для їх освоєння.

Що стосується позовної вимоги відповідача викладеної в зустрічному позові щодо зобов’язання позивача прийняти від відповідача два неоплачені векселі на суму 350000,00 грн., вказана позовна вимога суперечить умовам договору №73 укладеного між сторонами. П.1.2. вказаного договору сторони обумовили можливість надання інвестицій у вигляді цінних паперів. А тому позивач може звернутись до суду в загальному порядку за захистом свого порушеного права, якщо ДП «Газопостачальна компанія» не оплачує видані нею векселі. Укладаючи угоду №73, сторони не обумовили можливість повернення векселів в разі їх неоплати.

Відповідно до ст.. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

За таких обставин зустрічний позов заявлений відповідачем, також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.525, 526, 527 ЦК України, ст.4-3, 4-5, 25, 28, 30, 43, 82, 83, 84,  115, 116  ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. В позові Служби безпеки України до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМУ-3»про стягнення 350000,00 грн. - основного боргу та 12030,00 грн. – штрафних санкцій, відмовити.

2. В зустрічному позові Товариства з обмеженою відповідальністю «БМУ-3» до Служби безпеки України про розірвання договору №73 від 15.09.2000 р., додаткового договору №1 від 10.09.2003 р. та зобов’язання позивача прийняти від відповідача два неоплачені векселі на суму 350000,00 грн., відмовити.

Суддя                                             Тісецький С.С.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України  21 грудня 2007 р.