КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2007                                                                                           № 21/492

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:          Губенко Н.М.

суддів:            Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - КуніцинО.В. – представник, дов. б/н від 22.11.2007,

від відповідача - ЛипкінаО.В. – представник, дов. №3108/24/2-07 від31.05.2007,

від прокуратури - Бузницька Г.М. – прокурор відділу Прокуратури м. Києва (посв. 188 від 20.08.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Севастопольська міська державна адміністрація

на рішення Господарського суду м.Києва від 23.10.2007

у справі № 21/492 (Шевченко Е.О.)

за позовом                               Приватне підприємство "АНКЛАВ"

до                                                   Севастопольська міська державна адміністрація

про                                                  зобов"язання підписати договір на перевезення пасажирів

за участю Прокуратури м. Києва

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2007 у справі №21/492 позов задоволено частково, зобов’язано відповідача видати позивачу тимчасовий дозвіл строком на три місяці на перевезення пасажирів по маршруту № 12 „Максимова дача – центр міста” до прийняття відповідного рішення про ліквідацію маршруту чи про оголошення конкурсу по даному маршруту; в іншій частині позову відмовлено; з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 42,50 грн. державного мита, 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивоване тим, що відповідач повинен був прийняти рішення про ліквідацію маршруту № 12, про що повідомити в засобах масової інформації та розмістити інформацію про це на зупинках, проте, відповідачем доказів ліквідації маршруту № 12 в установленому законодавством порядку суду не надано, за таких обставин маршрут № 12 не ліквідований та конкурс щодо визначення перевізника на цьому маршруті відповідачем не проводився; згідно зі ст. 7 Закону України „Про автомобільний транспорт” відповідач зобов’язаний у разі відкриття автобусного маршруту, який не має паспорта, призначати один раз тимчасового автомобільного перевізника на термін до трьох місяців, після чого за результатами функціонування маршруту приймати рішення щодо доцільності відкриття маршруту та проведення конкурсу; позовні вимоги про зобов’язання відповідача укласти з позивачем договір з перевезення пасажирів по маршруту № 12 не відповідають вимогам чинного законодавства, якими встановлено, що перевізник призначається та з ним укладається договір тільки за результатами проведеного конкурсу; суд вважає, що відповідач без достатніх підстав не ліквідував у встановленому законодавством порядку маршрут № 12 чи не оголосив по ньому конкурс на перевезення пасажирів, а отже відповідно до ст. 7 Закону України „Про автомобільний транспорт” відповідач зобов’язаний визначити позивача як тимчасового автомобільного перевізника по маршруту № 12, видавши йому дозвіл на перевезення по маршруту № 12 на термін три місяці та до прийняття рішення про ліквідацію маршруту або про оголошення конкурсу по цьому маршруту.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2007 у справі № 21/492 в частині задоволення позову скасувати з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти рішення про заборону позивачу здійснювати господарську діяльність з перевезення за маршрутом № 12.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник стверджує, що проведення конкурсу на маршрут № 12, який є відсутнім в транспортній мережі міста, буде суперечити чинному законодавству, зокрема ст. 1170 ЦК України.

Відповідач зазначає, що призначення позивача тимчасовим перевізником та видача тимчасового дозволу не є вимогами позивача та не можуть бути предметом спору.

Крім того, на думку заявника, позивач не може бути перевізником на маршруті № 12 у зв’язку з відсутністю маршруту та рішення відповідача про призначення позивача тимчасовим перевізником, тому підстави для видачі позивачу тимчасового дозволу по маршруту № 12 також відсутні.

Заявник вказує, що та обставина, що маршрут № 12 не ліквідований в установленому порядку, не є підставою для призначення позивача тимчасовим перевізником і видачі йому дозволу.

Відповідач посилається на те, що позивач здійснює перевезення пасажирів на маршруті № 12 з порушенням норм чинного законодавства, у зв’язку з чим було складено 38 актів та винесено постанов про адміністративні правопорушення на позивача на суму 56 100,00 грн.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідач на вимогу ухвали апеляційного господарського суду від 19.11.2007 у справі № 21/492 надав письмове пояснення від 03.12.2007, у якому неможливість подання суду першої інстанції доказів, доданих до апеляційної скарги, обґрунтував тим, що в наданні доданих до скарги доказів суду першої інстанції не було необхідності, оскільки позивачем були заявлені вимоги інші, ніж задоволені судом першої інстанції.

Розглянувши письмове пояснення відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем не наведено поважних причин, що не залежали від нього, які обґрунтовують неможливість подання документів, доданих до апеляційної скарги, суду першої інстанції, твердження про заявлення інших вимог, ніж задоволені судом першої інстанції, не відповідають матеріалам справи, тому зазначені документи судом як докази не приймаються та не розглядаються.

Також у письмовому поясненні від 03.12.2007 відповідач зазначив, що дозволи №№ 140047, 140048, 140050 видані позивачу безпідставно попереднім начальником відділу транспорту та зв’язку і документи, які є підставою для видачі вказаних дозволів, відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, посилаючись на те, що оскільки додані до скарги документи були у відповідача станом на день розгляду справи судом першої інстанції, то відповідно до ст. 101 ГПК України підстави для прийняття доданих до скарги документів відсутні; заявник скарги безпідставно посилається на ст. 1170 ЦК України, адже зазначена норма не регулює відносини сторін; відповідачем не вказано які саме норми процесуального права порушені та не надані відповідні докази; також відповідач не зазначив які саме норми матеріального права порушено та в чому полягає таке порушення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін і прокуратури та враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до Господарського суду міста Києва подана позовна заява про спонукання відповідача підписати договір з позивачем на перевезення пасажирів за маршрутом № 12; зобов’язання відповідача видати позивачу дозвіл на перевезення пасажирів за маршрутом № 12 та покладення на відповідача судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2004 відповідачем було видано позивачу дозволи №№ 140047, 140048, 140050 на перевезення пасажирів за підсумками конкурсу на 2002-2004 р.р. по маршруту № 12 „Максимова дача - центр міста", які дійсні до 01.07.2004 та були продовжені до 12.12.2004, із затвердженою схемою маршруту № 12 на зворотному боці дозволів.

25.04.2005 розпорядженням Голови Севастопольської міської державної адміністрації № 506-р „Про результати проведення службового розслідування роботи конкурсного комітету по встановленню переможців по транспортних перевезеннях пасажирів на автобусних маршрутах загального користування" скасовані розпорядження Севастопольської міської державної адміністрації від 25.03.2005 № 376-р „Про підсумки проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування", від 21.03.2003 № 415-р „Про склад конкурсного комітету по перевезенню пасажирів на автобусних маршрутах загального користування" та від 16.11.2004 № 1748-р „Про оголошення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування” на підставі частини 3 ст. 43 Закону України „Про місцеві державні адміністрації” та вирішено після затвердження в міській раді у встановленому порядку регіональної Програми з розвитку транспорту з визначенням мережі автобусних маршрутів загального користування, підготувати нове розпорядження про затвердження нового складу конкурсного комітету по перевезенню пасажирів на автобусних маршрутах загального користування та умови проведення такого конкурсу в строк до 01.07.2005; до проведення нового конкурсу тимчасово дозволити здійснювати перевезення переможцям конкурсу по виграних маршрутах.

Позивач звернувся до відповідача з листом за № 7 від 27.02.2007 з пропозицією укласти договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом у зв’язку з тим, що позивач є переможцем конкурсу 2002-2004 р.р. на маршрут № 12; розпорядженням голови Севастопольської міської державної адміністрації від 25.04.2005 № 506-р конкурс 2002-2004 р.р. був скасований, а пунктом 6 цього розпорядження було дозволено здійснювати перевезення переможцям конкурсу на виграних маршрутах; на конкурс 2004-2005 р.р. маршрут № 12 не виставлявся і в силу конклюдентних дій двох сторін позивач продовжує перевезення пасажирів по маршруту № 12.

В листі № 8 від 03.03.2007 позивач просить відповідача доручити юридичному відділу об’єктивне вивчення можливості укладення договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом між відповідачем та позивачем.

Листом за № 274/1 від 02.04.2007 відповідачем відмовлено позивачу в укладенні договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, оскільки такий договір відповідно до ст. 43 Закону України „Про автомобільний транспорт” укладається на конкурсній основі, а позивач не приймав участь і не перемагав у конкурсі на маршрут № 12.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 6, 7 Закону України „Про автомобільний транспорт” від 05.04.2001 № 2344-III зі змінами (далі – Закон № 2344-III) органи місцевого самоврядування формують мережу міських автобусних маршрутів загального користування і здійснюють контроль за виконанням транспортного законодавства на відповідній території згідно з повноваженнями, визначеними законами України; організація пасажирських перевезень покладається на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту; органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані, зокрема, забезпечувати укладання договору на автобусних маршрутах загального користування із автомобільним перевізником - переможцем конкурсу на міських, приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), чи надання дозволу на приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), та забезпечувати контроль за виконанням ним умов договору чи дозволу.

Згідно зі ст.ст. 42, 43, ч. 10 ст. 44 Закон № 2344-III договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами; визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах; порядок проведення конкурсів визначає Кабінет Міністрів України.

Пунктом 28 Порядку проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 139, (далі – Порядок), встановлено, що переможець конкурсу укладає із замовником договір про перевезення пасажирів.

Оскільки, як вже було встановлено вище, конкурс на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування 2002-2004 р.р. та його результати скасовані розпорядженням Голови Севастопольської міської державної адміністрації від 25.04.2005 № 506-р, інший конкурс на визначення пасажирського перевізника на автобусному маршруті загального користування № 12 „Максимова дача – центр міста” відповідачем не проводився та відповідно позивача не було визначено переможцем конкурсу на визначення пасажирського перевізника на автобусному маршруті загального користування № 12 „Максимова дача – центр міста”, то підстави для зобов’язання відповідача укласти з позивачем договір на перевезення пасажирів на маршруті № 12 „Максимова дача – центр міста” відсутні, у зв’язку з чим в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов’язання відповідача видати позивачу дозвіл на перевезення пасажирів на маршруті № 12, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 39 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення; документи для регулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України.

Статтею 7 Закону № 2344-III встановлений обов’язок органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування проводити конкурс на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Згідно зі ст. 44 Закону № 2344-III організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування; для підготовки та проведення конкурсу органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування утворюють конкурсний комітет, до складу якого входять представники відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, територіальних органів центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту та територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України, відповідальних за безпеку дорожнього руху, а також громадських організацій.

Пунктами 6, 7, 8 Порядку передбачено, що конкурс є відкритим для всіх претендентів; рішення щодо проведення конкурсу приймає замовник; замовником залежно від виду автобусного маршруту загального користування може бути виконавчий орган сільської, селищної, міської ради - на міських автобусних маршрутах загального користування; для підготовки та проведення конкурсу замовник утворює конкурсний комітет, до складу якого включаються представники відповідного територіального органу Мінтрансу, Державтоінспекції, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також організацій - споживачів послуг пасажирського автомобільного транспорту загального користування.

Пунктами 10, 11 Порядку визначено, що визначені замовником умови проведення конкурсу є обов'язковими для конкурсного комітету та його учасників; конкурсний комітет публікує в засобах масової інформації не пізніше ніж за 15 днів до початку конкурсу оголошення про конкурс, яке повинно містити таку інформацію: найменування замовника, найменування та основні характеристики об'єктів конкурсу, основні умови перевезення пасажирів, строк подання та адресу, за якою подаються документи на конкурс, місце і дату одержання бланків документів, місце, дату і час проведення конкурсу, телефон для довідок з питань проведення конкурсу.

Із матеріалів справи не вбачається проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автомобільний маршрут загального користування № 12 „Максимова дача – центр міста”, а у газеті за 27.11.2004 опубліковане оголошення про проведення конкурсу на пасажирські перевезення автобусами загального користування, у якому маршрут: „Максимова дача – центр міста” вказано за номером 12-А (а.с. 23).

Статтею 1 Закону № 2344-III визначено, що дозвіл органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування – це документ, який надає право на здійснення перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування.

Абзацом 3 ч. 3 ст. 7 Закону № 2344-III встановлено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування мають право у разі припинення автомобільним перевізником перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування призначати перевізника, який за результатами конкурсу зайняв наступне місце, а в разі їх відмови - призначати до проведення конкурсу автомобільного перевізника один раз на термін не більше ніж три місяці.

Як вже було встановлено, згідно з п. 6 розпорядження Голови Севастопольської міської державної адміністрації від 25.04.2005 № 506-р „Про результати проведення службового розслідування роботи конкурсного комітету по встановленню переможців по транспортних перевезеннях пасажирів на автобусних маршрутах загального користування" до проведення нового конкурсу тимчасово дозволено здійснювати перевезення переможцям конкурсу 2002-2004 р.р. по виграних маршрутах.

Таким чином підставами для видачі відповідачем тимчасового дозволу позивачу на здійснення автомобільного перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування № 12 „Максимова дача – центр міста” до проведення нового конкурсу є норма абз. 3 ч. 3 ст. 7 Закону № 2344-III та п. 6 розпорядження Голови Севастопольської міської державної адміністрації від 25.04.2005 № 506-р.

Отже позовна вимога про зобов’язання відповідача видати позивачу дозвіл на перевезення пасажирів на маршруті № 12 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Апеляційний господарський суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та виходячи з наступного.

Пунктом 16 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, (далі – Правила) встановлено, що затвердження маршрутів і розкладів руху автобусів покладається на замовника перевезень; замовником перевезень залежно від виду автобусного маршруту загального користування може бути виконавчий орган сільської, селищної, міської ради - на міських автобусних маршрутах загального користування. Пунктом 15 цих Правил передбачено, що рішення щодо продовження, скорочення маршруту, часткової зміни шляху прямування автобусів приймаються замовниками перевезень; інформація про відкриття і закриття маршруту та зміни в розкладі руху повідомляється через засоби масової інформації, розміщується на зупинках і автостанціях (автовокзалах).

Отже про закриття маршруту № 12 „Максимова дача – центр міста” відповідач повинен був прийняти відповідне рішення та повідомити інформацію про це через засоби масової інформації і розмістити таку інформацію на зупинках, проте відповідачем доказів, що підтверджують зазначені обставини, відповідно до ст. 33 ГПК України не надано, а рішення Севастопольської міської ради № 4110 від 13.12.2005, на яке посилається відповідач, не містить інформації про закриття маршруту № 12 „Максимова дача – центр міста”, а те, що вказаний маршрут відсутній в транспортній мережі міста, не є підставою для твердження, що маршрут закритий у встановленому законодавством порядку.

Оскільки статтею 1170 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону про припинення права власності на певне майно, а не право проведення конкурсів, як про це зазначено у скарзі, то відсутні підстави для посилання на вказану статтю Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ГПК України при вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення, отже суд першої інстанції прийняв рішення про задоволення позову частково, відповідно до норм процесуального права.

Та обставина, що позивач здійснює перевезення пасажирів на маршруті № 12 з порушенням норм чинного законодавства, якщо така має місце, не впливає на встановлений законодавством обов’язок відповідача та у порядку, встановленому законодавством, щодо маршруту № 12 прийняти відповідне рішення або про закриття маршруту або про оголошення конкурсу по даному маршруту.

Оскільки розділом ХІІ ГПК України не передбачено розгляд вимог відповідача, у тому числі і немайнового характеру, то вимоги відповідача в апеляційній скарзі щодо прийняття рішення про заборону позивачу здійснювати господарську діяльність по перевезенню пасажирів по маршруту № 12 апеляційною інстанцією не приймаються до розгляду.

Та обставина, що у відповідача відсутні документи, на підставі яких видані дозволи №№ 140047, 140048, 140050 не впливає на фактичну наявність зазначених дозволів та не створює будь-яких юридичних наслідків для останніх.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2007 у справі №21/492 залишити без змін, а скаргу без задоволення.

2.          Справу № 21/492 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.