ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17.10.07                                                                                       Справа №22/191д/06

Колегія суддів Запорізького апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя Мірошниченко М.В. судді  Мірошниченко М.В.    , Зубкова Т.П.  , Хуторной В.М.

при секретарі Акімовій Т.М.

за участю представників:

позивача:          Горкавчук В.О., довіреність № 2071 від 31.07.2006р.;

відповідача:      Валько В.С., довіреність від 21.05.2007р.;

3-ої особи:        Якушев С.О., довіреність № 21 від 27.10.2006р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу      Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ-Ойл»,

м. Запоріжжя

на рішення                   господарського суду Запорізької області від 25.06.2007р.

у справі                         № 22/191д/06

за позовом                    Закритого акціонерного товариства Комерційний банк

«ПриватБанк» в особі Запорізького регіонального

управління «Приватбанк», м. Запоріжжя

до відповідача             Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ-Ойл»,

м. Запоріжжя

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –

Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк

«Приватінвест», м. Чернігів

про                                 стягнення 495.235,88 грн. і розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Запорізького регіонального управління «Приватбанк», м. Запоріжжя було подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ-Ойл», м. Запоріжжя про стягнення суми 495.235,88 грн. заборгованості за договором № 302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р., укладеного між відповідачем і третьою особою, у т.ч.: суми 252.465,60 грн. – простроченої заборгованості за тілом кредиту, суми 210.265,88 грн. простроченої заборгованості за відсотками, суми 30.307,98 грн. пені за прострочене тіло за період з 22.08.2005р. по 21.02.2006р., суми  2196,42 грн. пені за прострочені відсотки за період з 22.08.2005р. по 21.02.2006р., а також про розірвання зазначеного договору (відповідно до уточнених позовних вимог).

Розглянувши справу по суті, господарський суд Запорізької області своїм рішенням від 25.06.2007р. у справі № 22/191д/06 (суддя Скиданова Ю.О.) позов задовольнив: стягнув з відповідача на користь позивача суму 462.731,48 грн. заборгованості та 32.504,44 грн. пені. Розірвано спірний договір № 302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р. Рішення суду прийнято з урахуванням ухвали від 02.08.2007р. про виправлення описки в судовому рішенні.

Рішення суду мотивоване порушенням відповідачем умов пунктів 1.1, 1.2, 1.4, 1.5, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 4.1 договору № 302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р. Судом визнано обґрунтованим розрахунок позивача розміру заборгованості відповідача, а також наявністю підстав для розірвання спірного договору.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, у поданій апеляційній скарзі ТОВ «АТ-Ойл», відповідач у справі, вказує на те, що договір № 302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р. є частково недійсним, оскільки в п.п.4.2 цього договору встановлена відповідальність клієнта за порушення окремих пунктів договору у вигляді збільшення вдвічі максимальної відсоткової ставки за користування кредитом. Проте, чинним законодавством не передбачена відповідальність за порушення зобов’язань за господарським договором у вигляді подвоєння суми, належної до сплати, як розрахунок за виконання свого зобов’язання однією із сторін. На думку скаржника, в договорі за однакові порушення двічі передбачена відповідальність, що згідно з ч.1 ст.203 ЦК України суперечить моральним засадам суспільства. Також зазначає, що договором за порушення його окремих пунктів встановлений вид господарської санкції, який не передбачений чинним законодавством. Заявник посилається на неправильний розрахунок суми заборгованості за відсотками, що тягне за собою неправильне визначення розміру пені та державного мита. Заявлені до стягнення штрафні санкції, на думку товариства, є надмірно великими у порівняні зі збитками, що могли бути нанесені неналежним виконанням умов договору відповідачем. Просить рішення господарського суду Запорізької області від 25.06.2007р. у справі № 22/191д/06 скасувати та залишити позов без розгляду.

ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького регіонального управління «Приватбанк», позивач у справі, та ВАТ АБ «Приватінвест», третя особа у справі, у відзивах на апеляційну скаргу вказують на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим без порушень норм матеріального та процесуального права. Зазначають зокрема, що п.4.2 кредитного договору не є санкцією, а є лише господарським зобов’язанням щодо сплати відсотків за користування кредитом у термін понад 30 днів, який викладений у відповідності до чинного законодавства і погоджений сторонами. Просять оскаржуване рішення господарського суду Запорізької області від 25.06.2007р. залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

В судовому засіданні 17.10.2007р. представники сторін підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї.

Розпорядженням першого заступника голови Запорізького апеляційного господарського суду № 2571 від 18.09.2007р. справу призначено до розгляду у складі колегії – Мірошниченка М.В. (головуючий), суддів Зубкової Т.П., Хуторного В.М.

В судовому засіданні 19.09.2007р. за клопотанням відповідача в порядку ст.77 ГПК України було оголошено перерву до 17.10.2007р.

В судовому засіданні 17.10.2007р. за згодою представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду апеляційної інстанції.

За клопотанням учасників судового процесу розгляд справи вівся без застосування засобів технічного забезпечення фіксації судового процесу.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як випливає з матеріалів справи, 14.12.2004р. між ВАТ АБ «Приватінвест» в особі Запорізької філії АБ «Приватінвест» (банк) і ТОВ «АТ-Ойл» (клієнт) був укладений договір № 302-ОВ про надання овердрафтового кредиту, згідно з п.1.1 якого банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов’язується здійснювати овердрафтне обслуговування клієнта, що полягає в проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, відкритому в банку, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до п.1.3 даного договору, шляхом дебетування поточного рахунка.

На момент підписання овердрафтового договору ліміт складає 450.000,00 грн. (п.1.3 договору).

Проведення платежів клієнта в порядку, встановленому даним договором, здійснюється банком у термін по 13.12.2005р. (п.1.4 договору).

Овердрафтове кредитування клієнта здійснюється банком у межах ліміту і терміну, встановлених згідно п.п. 1.3, 1.4 цього договору, з періодом безупинного користування кредитом не більш 30 днів. Періодом безупинного користування кредитом є період часу, протягом якого безупинно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку. Початком періоду безупинного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безупинно існувало дебетове сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня. Зменшення чи зростання заборгованості по кредиту в цей період не впливають на зміну дати початку періоду безупинного користування кредитом. Датою закінчення періоду безупинного користування кредитом вважається день, по закінченні якого на поточному рахунку зафіксоване нульове дебетове сальдо (п.1.5 договору).

За користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений у додатку № 1 до даного договору (п.4.1 договору).

У відповідності зі ст.212 ЦК України, при порушенні клієнтом якого-небудь із зобов’язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 даного договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 46 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.4.2 договору).

23.05.2006р. між ВАТ АБ «Приватінвест» в особі Запорізької філії АБ «Приватінвест» (кредитор) і ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Запорізького регіонального управління «Приватбанк» (банк) був укладений договір відступлення прав вимоги, згідно з п.1 якого предметом цього договору є відступлення кредитором банку у повному обсязі прав вимоги до боржника, що випливають з договору № 302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р., укладеного між кредитором та ТОВ «АТ-Ойл». За цим договором здійснюється відступлення кредитором банку прав вимоги на отримання на свою користь від боржника платежів по кредиту, відсоткам, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), які існують у кредитора відповідно до умов договору на дату укладення цього договору згідно з розрахунком (додаток № 1 до цього договору). Здійснюється також відступлення кредитором прав вимоги на отримання на свою користь від боржника платежів по кредиту, відсоткам за його користування, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки (штрафу, пені), права на отримання яких від боржника виникне після укладення цього договору, до повного виконання зобов’язань боржником, та інших прав у повному обсязі.

Згідно з додатком № 1 до договору відступлення прав вимоги від 23.05.2006р. (розрахунок сум, які підлягають сплаті за договором), заборгованість по кредиту складає суму 262.465,60 грн., заборгованість по сумнівним відсоткам – 33.430,57 грн., заборгованість по простроченим відсоткам – 54.154,79 грн., пеня – 3775,98 грн. Всього – 353.826,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем неналежним чином виконуються зобов’язання за договором № 302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р., а саме: не виконуються зобов’язання, передбачені п.п. 1.2, 1.4, 1.5, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 4.1 овердрафтового договору, у зв’язку з чим за станом на 11.06.2007р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 495.235,88 грн., що складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту – 252.465,60 грн.; простроченої заборгованості за відсотками – 210.265,88 грн.; пені за прострочене тіло (за період з 22.08.2005р. по 21.02.2006р.) – 30.307,98 грн.; пені за прострочені відсотки (за період з 22.08.2005р. по 21.02.2006р.) – 2196,42 грн. У зв’язку з цим, в позові ставиться вимога про стягнення з відповідача суми 495.235,88 грн. заборгованості за договором №302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р., а також про розірвання зазначеного договору. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст.ст. 173, 174, 175, 188, 193, 217, 218, 229, 230, 232 ГК України, ст.ст. 509, 512, 513, 514, 516, 526, 527, 530, 610, 611, 612, 624, 651, 1054 ЦК України, ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на умовах договору № 302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р., право вимоги за яким набув позивач, згідно до договору відступлення прав вимоги від 23.05.2006р.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов’язання за договором про надання овердрафтового кредиту № 302-ОВ, у зв’язку з чим за станом на 11.06.2007р. у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 252.465,60 грн. та прострочена заборгованість за відсотками у розмірі 210.265,88 грн. Доказів погашення вказаної суми відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічне положення містить ст.193 ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань щодо повернення кредитних коштів у встановлені в договорі строки, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми 462.731,48 грн. заборгованості за тілом кредиту та відсотками за користування кредитом є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

У відповідності зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», платники коштів сплачують на  користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За ст.3 цього ж Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону,  обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової  ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Умовами п.5.1 овердрафтового договору передбачено, що при порушенні клієнтом якого-небудь із зобов’язань: по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3 цього договору; термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 1.4, 1.5, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.5, 2.3.4 цього договору, винагороди, передбаченої п.п. 2.2.7, 4.4, 4.5, 4.6 цього договору, клієнт виплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня.

За період з 22.08.2005р. по 21.02.2006р. позивачем нарахована пеня за прострочене тіло кредиту у розмірі 30.307,98 грн. За цей же період нараховано суму 2196,42 грн. пені за прострочені відсотки. Розрахунок пені зроблений на підставі п.5.1 овердравфтового договору та у відповідності з вимогами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань».

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми 32.504,44 грн. пені за період з 22.08.2005р. по 21.02.2006р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, місцевим господарським судом обґрунтовано зазначено про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню з відповідача (п.3 ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України).

Так, в п.2.4 Роз’яснення ВАСУ № 02-5/293 від 29.04.1994р. «Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань» та п.3.9.2 Роз’яснення ВАСУ № 01-6/244 від 25.02.1992р. «Про деякі питання практики застосування Арбітражного процесуального Кодексу України» зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

З матеріалів справи не вбачається наявності будь-яких виняткових обставин, з якими закон пов’язує можливість реалізації права господарського суду щодо зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору № 302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р., то слід зазначити наступне.

Ввідповідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

За змістом ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Підпунктом «б» п.2.3.4 овердрафтового договору передбачено, що при порушенні клієнтом якого-небудь із зобов’язань, передбачених умовами даного договору, банк має право розірвати договір у судовому порядку.

З обставин справи вбачається, що відповідачем істотно порушені умови овердрафтового договору. Отже, позовні вимоги в частині розірвання договору №302-ОВ про надання овердрафтового кредиту від 14.12.2004р. є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Доводи скаржника про недійсність п.4.2 овердрафтового договору колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки у відповідності зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір № 302-ОВ від 14.12.2004р. ані в цілому, ані в окремій його частині не визнаний у встановленому законом порядку судом недійсним; недійсність вказаного договору (або його окремої частини) також прямо не встановлена законом. У зв’язку з цим, існує презумпція правомірності даного правочину.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 495.235,88 грн., а також розірвавши спірний договір.

Фактичні обставини справи досліджені судом першої інстанції на підставі наданих в судове засідання сторонами доказів. Порушення або неправильного застосування норм матеріального і процесуального права не вбачається, підстави для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України,  Запорізький апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ-Ойл», м. Запоріжжя залишити без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 25.06.2007р. у справі № 22/191д/06 – без змін.

Головуючий суддя Мірошниченко М.В.

судді  Мірошниченко М.В.

Зубкова Т.П.  Хуторной В.М.