ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2007 р.
№ 31/128

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

Добролюбової Т.В. –головуючого,

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.,

за участю представників від:

позивача: не з'явився;

відповідача : Волкова Н.М. (дов. від 16.06.07),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного підприємства "Партнер Плюс"

на постанову

Київського апеляційного господарського суду
від 18.06.2007 року

у справі
№ 31/128

господарського суду
м. Києва

за позовом
Приватного підприємства "Славутич-2005"

до

Приватного підприємства "Партнер Плюс"

про
110 340, 20 грн.,

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2006 року Приватне підприємство "Славутич-2005" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства "Партнер Плюс" (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 110 340, 20 грн. за неналежне виконання  умов договору поставки № 48 від 20.05.2006 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при підписанні Специфікації № 4 від 02.06.06, порядок розрахунків був змінений, у зв'язку з чим, 05.06.06 позивачем на підставі рахунку від 02.06.06 № 31 було перераховано кошти на рахунок відповідача (платіжне доручення № 218 від 05.06.06) в розмірі 110 340, 20 грн., в свою чергу, відповідач, в порушення договірних зобов'язань, не поставив належних 33 235 літрів дизпалива по ціні 2, 7667 грн. При цьому, позивач посилається на відмову відповідача в односторонньому порядку від виконання взятих на себе зобов'язань, що суперечить статті 193 ГК України та тягне за собою відповідальність, передбачену розділом V ГК України.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.03.2007 року (суддя Качан Н.І.) позов задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2007 року (колегія суддів у складі: Корсака В.А. - головуючий, Коршун Н.М., Авдеєва П.В.) рішення Господарського суду м. Києва від 20.03.2007 року залишено без змін, а апеляційну скаргу ПП "Партнер Плюс" без задоволення.

Винесені судами попередніх інстанцій судові акти мотивовані посиланнями на статті 525, 526 та на частину другу статті 693 ЦК України, при цьому зазначаючи про неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань та право позивача вимагати від відповідача передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Не погоджуючись з винесеними судами першої та апеляційної інстанцій судовими актами, Приватне підприємство "Партнер Плюс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення  Господарського суду м. Києва від 20.03.2007 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.06.2007 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтуванні своїх вимог скаржник посилається на те, що судами  першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим, винесені ними рішення підлягають скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши  правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 20.05.2006 року між позивачем (покупцем) та відповідачем (продавцем) було укладено довгостроковий договір поставки № 48 (далі - Договір), згідно з умовами якого, постачальник зобов'язувався поставити товар (передати у власність покупця) для користування в його діяльності, а покупець зобов'язувався прийняти товар та сплатити за нього грошові кошти на умовах Договору. Предметом поставки є паливно-мастильні матеріали.

Згідно з п. 2.2.1 Договору паливно-мастильні матеріали постачаються покупцю партіями, при цьому кожна партія товару визначається специфікацією, в якій зазначається найменування товару та його кількість, що повинна постачатися в конкретній партії. Партія товару, що узгоджена відповідною специфікацією повинна бути поставлена покупцю не пізніше трьох днів з моменту подання специфікації (п. 3.1. Договору).

Сторонами на виконання розділу 4 Договору узгоджено ціну та порядок розрахунків, відповідно до якого, розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку протягом  п'яти банківських днів з моменту поставки.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем вже були здійснені поставки позивачу паливно-мастильного матеріалу на суму 715 008 грн., що підтверджується Специфікаціями № 1 від 26.05.06, № 2 від 29.05.06, № 3 від 20.06.06, № 5 від 01.06.06, № 6 від 08.06.06, № 7 від 05.06.06 та видатковими накладними № РН-00018 від 08.06.06, № РН-00017 від 05.06.06, № РН-0000016 від 01.06.06, № РН-0000015 від 30.05.06, № РН-0000014 від 29.05.06, № РН-0000013 від 26.05.06. В свою чергу позивач розрахувався за поставлений товар в повному обсязі.

Судами також встановлено, що при підписанні сторонами Специфікації № 4 від 02.06.2006 року у зв'язку з відсутністю вільних коштів у відповідача на закупку дизпалива по усній домовленості з ним, покупцем на підставі рахунку № 31 від 02.06.2006 року було перераховано на рахунок продавця грошові кошти у розмірі 110 340, 70 грн. Відповідач у зв'язку з відсутністю товару, його постачання не здійснив, відмовившись від виконання зобов'язання в односторонньому порядку.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі частини другої статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Проте, відповідач в порушення своїх зобов’язань, не поставив відповідачу паливно-мастильні матеріали на суму попередньої оплати - 110 340, 20 грн.

Відповідно до п. 3.1 Договору, партія товару, що узгоджена відповідною специфікацією, повинна бути поставлена покупцю не пізніше трьох днів з моменту подання специфікації. В даному випадку, специфікація № 4 була підписана сторонами 20.05.2006 року (а.с. 14). В той же час, незастосування судами зазначеного пункту Договору не вплинуло на правильність вирішення спору по суті.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про доведеність позивачем належними доказами своїх позовних вимог щодо стягнення з відповідача 110 340, 20 грн. боргу за непоставлений, згідно Договору, товар.

Тому, рішенням, залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції, місцевий суд обґрунтовано стягнув з відповідача борг в сумі 110 340,20 грн.

Судова колегія вважає, що господарський суд апеляційної інстанції повно і об’єктивно дослідив обставини справи, правильно їх оцінив і вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Протилежні доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на приписи статті 1117 ГПК України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду  чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового акта.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 1115, п. 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18 червня 2007 року у справі № 31/128 залишити без змін, а касаційну скаргу Приватного підприємства "Партнер Плюс"  - без задоволення.

2. Справу скерувати до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя:                                                          Добролюбова Т.В.

Судді:              Гоголь Т.Г.

Швець В.О.