ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.07                                                                                        Справа №  20/374/07

Суддя   Гандюкова  Л.П.

м.Запоріжжя

За позовом Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, м.Київ

до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Мелітопольгаз”, Запорізька область, м.Мелітополь

про стягнення суми 75455,02 грн.

Суддя  Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача   –   Мацегорін А.О. (довіреність №368/10  від 29.12.2006р.);

Від відповідача  –не з’явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача на користь позивача на підставі договору оренди майна №190 від 16.05.2002р. суми основного боргу у розмірі 57107,17 грн., суми пені у розмірі 4315,07 грн., суми втрат від інфляції у розмірі 11423,19 грн., суми 3 % річних у розмірі 2609,59 грн., всього суми 75455,02 грн.

Ухвалою господарського суду від 25.07.2007р. позовна заява прийнята до розгляду,  порушено провадження у справі №20/374/07,  судове засідання  призначено на 28.08.2007р.  Ухвалою суду від 28.08.2007р. розгляд справи відкладено на 06.09.2007р., 20.09.2007р., потім –18.10.2007р

Ухвалою в.о. голови господарського суду від 20.09.2007р. строк вирішення спору у справі в порядку ст.69 ГПК України продовжений на один місяць –до 20.10.2007р. Оскільки останній день строку вирішення спору у справі № 20/374/07 припадає на неробочий день (20.10.2007р.), в порядку ст. 51 ГПК України останнім днем строку вирішення спору у справі № 20/374/07  слід вважати перший наступний за ним робочий день –22.10.2007р.

У судовому засіданні 18.10.2007р. в порядку ст.77 ГПК України оголошено перерву  до 22.10.2007р. для підготовки рішення у повному обсязі.

22.10.2007р. справу розглянуто, оголошено рішення у повному обсязі.

У резолютивній частині позовної заяви позивач, зокрема, просив стягнути з відповідача  на користь ДК “Газ України”  основний борг в сумі 57107,17 грн. за поставлений природний газ. 18.10.2007р. від позивача надійшла заява про виправлення помилки, згідно з якою позивач виправив помилку та просить стягнути основний борг за договором оренди в сумі 57107,17 грн.  В іншій частині позовні вимоги залишились без змін.

Позивач підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві. На підставі ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 550-552, 611, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 217, 264, 265 ГК України просить позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача основний  борг за договором оренди майна №190 від 16.05.2002р. у сумі 57107,17 грн., пеню в сумі 4315,07 грн., втрати від інфляції в сумі 11423,19 грн., 3 % річних в сумі  2609,59 грн., всього суму 75455,02 грн.

Відповідач у своєму відзиві позовні вимоги визнав на суму основного боргу, мотивуючи наступним. Ухвалою суду від 20.08.2003р.господарський суд Запорізької області порушив провадження у справі  №25/55 про банкрутство ВАТ “Мелітопольгаз”, якою ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів, а згідно ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується  неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), просив відмовити в частині стягнення штрафних санкцій.  У доповненні до відзиву відповідач зазначив, що визнає суму основного боргу частково в сумі 42236 грн. 02 коп., у зв’язку з наступним. 21.07.2004р. у справі №25/55 в газеті “Голос України” надруковано оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ “Мелітопольгаз”. Згідно статті 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” протягом 30 днів від публікації оголошення до господарського суду з заявами про грошові вимоги до боржника звернулись конкурсні кредитори, в тому числі і ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”. Ухвалою від 17.10.2005р. господарський суд Запорізької області затвердив реєстр вимог конкурсних  кредиторів, в т.ч. і грошові вимоги позивача в розмірі 19248028,20 грн. Згідно з актом звіряння розрахунків, складеного між позивачем та відповідачем, заборгованість по орендній платі станом на 30.06.2004р. складала 14871 грн. 15 коп. У доповненні позивача до заяви про грошові вимоги по справі №25/55 заборгованість по Договору №190 від 16.05.2002р. не включена до переліку грошових вимог. Відповідно до п.2 ст.14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” вимоги конкурсних кредиторів, які заявлені після закінчення строку, визначеного для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає, тобто вимоги інших кредиторів вважаються погашеними. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу на суму 14871 грн. 15 коп.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

16.05.2002р. між Дочірньою компанією “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (Орендодавець, позивач) та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації “Мелітопольгаз” (Орендар, відповідач) був укладений договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить ДК “Газ України” №190, за яким позивач передав відповідачу в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно згідно з додатком №1 до цього договору.

Термін дії договору встановлений з моменту його підписання до 31.12.2002р. включно (п.9.1). Відповідно до п.9.6 договору  у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Такої заяви від жодної з сторін не надходило і відповідач продовжував користуватися орендованим майном.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3  орендна плата визначається на підставі бухгалтерських даних щодо вартості майна і становить без ПДВ за перший місяць оренди суму зазначену у додатку №3 (розрахунок орендної плати –585,5 грн.) до цього договору. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць, та перераховується орендодавцю щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

17.05.2002р. сторони уклали додаткову угоду №1 до договору оренди від 16.05.2002р. №190, відповідно до якої доповнили перелік об’єктів індивідуального майна, яке передається в оренду, згідно з Додатком №1 до цієї угоди,  доповнили річний розмір орендної плати та розмір плати за перший місяць.

Відповідно до умов додаткова угода від 17.05.2002р. є невід’ємною частиною договору від 16.05.2002р. №190 та вступає в дію з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі додатково взятого в оренду майна.

Згідно з умовами додаткової угоди №1 від 17.05.2002р. розмір орендної плати за перший місяць склав 823,78 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.5 договору орендар зобов’язався своєчасно і в повному обсязі  сплачувати орендну плату, щомісячно до 10 числа надавати орендодавцеві інформацію про перерахування орендної плати (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку).

Із матеріалів справи слідує, що відповідач взяті на себе зобов’язання належним чином не виконував, внаслідок чого у нього   виникла заборгованість з орендної плати у розмірі 57 107 грн. 17 коп.

20.08.2003р. ухвалою господарського суду Запорізької області порушено провадження у справі №25/55 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства “Мелітопольгаз”, м. Мелітополь  Запорізької області, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою суду від 17.10.2005р. у справі №25/55 затверджено реєстр вимог конкурсних кредиторів, вимоги інших кредиторів визнано погашеними.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, доводи та заперечення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на наступних підставах.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу  застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з п. 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними  положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Правовідносини сторін виникли у 2002р. і продовжують існувати після 01.01.2004р., тому суд застосовує норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст.  525, 526 Цивільного кодексу України , ст. 193 Господарського кодексу України,  зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.530 ЦК України якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач не надав суду доказів належного виконання договірних зобов’язань та погашення  суми 57 107 грн. 17 коп. боргу.

Вирішуючи спір, суд не бере до уваги заперечення відповідача про те, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 14871,15 грн., яка згідно з актом звірки існувала станом на 30.06.2004р., не підлягає задоволенню, оскільки в доповненнях до заяви про грошові вимоги від 14.10.2005р. у справі №25/55 про банкрутство ВАТ “Мелітопольгаз” заборгованість по договору №190 від 16.05.2002р. позивачем не включена до переліку грошових вимог та на підставі п.2 ст.14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” ці вимоги вважаються погашеними, у зв’язку з наступним.

Відповідно до п.2 ст.14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, на який посилається відповідач у своїх запереченнях, вимоги конкурсних кредиторів, які заявлені після закінчення строку, визначеного для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються та вважаються погашеними.  Згідно з п.1 цієї ж статті конкурсні  кредитори  за  вимогами, які  виникли  до  дня порушення провадження у справі про банкрутство,  протягом тридцяти днів   від  дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення  провадження  у  справі  про  банкрутство зобов'язані подати до господарського  суду  письмові  заяви  з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Із аналізу вищезазначеної норми слідує, що  її дія розповсюджується тільки щодо конкурсних кредиторів.

Статтею 1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” визначено, що конкурсні кредитори –кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство та вимоги яких не забезпечені заставою майна боржника. Як зазначалося, справа про банкрутство ВАТ “Мелітопольгаз” порушена ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.08.2003р.  Згідно з ст.1 цього ж Закону поточні кредитори –кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Із матеріалів справи, зокрема, щомісячних рахунків на сплату орендної плати, розрахунку боргу, доданого до позовної заяви, слідує, що борг у відповідача (заявлений позивачем до стягнення) виник після порушення судом 20.08.2003р. справи про банкрутство відповідача (п.3.3 договору –перерахування орендної плати не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним). На спірні правовідносини не поширюються приписи Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” щодо конкурсних кредиторів. Посилання відповідача на акт звірки  щодо боргу в сумі 14 871,15 грн. не спростовує наведене вище, оскільки борг у зазначеній сумі склався за актом звірки станом не на дату порушення провадження у справі про банкрутство 20.08.2003р., а станом на 30.06.2004р., про що зазначено в самому акті звірки.

Однак, при цьому, суд враховує, що позивач звернувся до суду щодо стягнення заборгованості 17.07.2007р. (відмітка поштового штемпеля на конверті), а фактично заборгованість склалася за період з вересня 2003р. по травень 2007р., тобто перевищує період 3 роки.  Згідно з ст.ст.256, 257 ЦК України, п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність) встановлена тривалістю у три роки (загальна позовна давність). Разом з цим, відповідно до ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Такої заяви від відповідача не надійшло. У доповненні до відзиву відповідач заперечив щодо суми 14 871,15 грн. основного боргу у зв’язку з порушенням справи про банкрутство, а не у зв’язку з пропуском строку позовної давності.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення суми 57107 грн. 17 коп. заборгованості з орендної плати за період  вересень  2003р. –травень 2007р. основані на договорі, відповідають вимогам чинного законодавства України та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також позивач просить стягнути з відповідача збитки від інфляції за період з серпня 2004р. по червень 2007р. у сумі  11423 грн. 19 коп.  та 3% річних в сумі 2609 грн. 59 коп. відповідно до розрахунку за період з 11.08.2004р. по 16.07. 2007р..

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,  а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений факт несвоєчасного виконання грошових зобов’язань, вимоги про стягнення суми 11423 грн. 19 коп.  збитків від інфляції за період з серпня 2004р. по червень 2007р. та суми 2609 грн. 59 коп.  –3% річних за період 11.08.2004р. по 16.07.2007р. є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача в цій частині спростовуються вищевикладеним, а також наступним. Згідно з ст.1 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” мораторій на задоволення вимог кредиторів –це зупинення виконання боржником грошових зобов’язань і зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), строк виконання яких настав до введення мораторію та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов’язань та зобов’язань щодо сплати податків і зборів (обов’язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Відповідно до ст.12 цього Закону протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів  та інших  документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня),  не застосовуються інші  санкції  за  невиконання  чи  неналежне  виконання  грошових зобов'язань   і  зобов'язань  щодо  сплати  страхових  внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів  (обов'язкових  платежів).

Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних в даній справі за вказаний період є поточною заборгованістю відповідача. Ці нарахування  не є за своєю правовою природою неустойкою (штрафом, пенею) чи іншими санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов’язань, нарахування яких неможливо на підставі ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”. Передбачене ст.625 ЦК України право вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є способом захисту майнових прав кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, які підлягали своєчасній сплаті кредитору.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 4315 грн. 07 коп. за період з 16.01.2007р. по 16.07.2007р.

Пунктом 3.5 договору передбачено, що орендна плата, перерахована орендарем несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає  індексації і стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Зважаючи на вищевикладені обставини, зокрема, введення ухвалою господарського суду від 20.08.2003р. у справі №25/55 мораторію на задоволення вимог кредиторів, протягом дії якого, згідно з п.4 ст.12 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом”, не нараховується неустойка  (штраф, пеня), не застосовуються інші  санкції за невиконання або неналежне виконання  грошових зобов’язань, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені задоволенню не підлягають.

Крім того, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до  ст.  549  ЦК  України   пенею   є неустойка,  що  обчислюється  у  відсотках  від  суми  несвоєчасно виконаного  грошового  зобов'язання  за  кожен  день  прострочення виконання,  а  тому  строк прострочення необхідно обчислювати щодо кожного дня, кожної суми боргу окремо.

Предметом спору є стягнення заборгованості за договором оренди, тобто періодичних щомісячних платежів. Таким чином,  момент прострочення виконання зобов'язання слід встановлювати   щодо   кожного   місяця, кожної суми боргу  окремо,  і,  в  залежності  від встановленого,  застосовувати відповідне законодавство, що регулює порядок стягнення пені.

Частиною 6 статті 232 ГК України  встановлено, що нарахування   штрафних   санкцій   за    прострочення    виконання зобов'язання,  якщо  інше  не  встановлено  законом або договором, припиняється через шість місяців від дня,  коли зобов'язання  мало бути виконано.

Заявляючи до стягнення пеню за період з 16.01.2007р. по 16.07.2007р., тобто за шість місяців,  що передували зверненню позивача до суду, позивач у розрахунку не вказав   момент  прострочення  виконання  зобов'язання  щодо суми 46 290,85 грн. (розмір простроченого платежу станом на 16.01.2007р.), тобто щодо кожного місяця окремо,  хоча  ця  обставина  має   істотне   значення   для встановлення   початку   і  закінчення   визначення 6-місячного  періоду,  за  який  може  бути стягнута неустойка, та строку позовної давності (1 рік). Договором не передбачено нарахування пені за шість місяців перед зверненням до суду.

На підставі викладеного, позовні вимоги в цілому задовольняються частково.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись  ст. ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково .

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації “Мелітопольгаз” (72313, Запорізька область, м.Мелітополь , вул. Чкалова, 47а, р/р 6853 в ПІБ м.Мелітополь, МФО 313043, ) на користь Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (04116, м.Київ, вул. Шолуденка, 1, р/р 14 в  ГОУ  ПІБ України, МФО 300012, ) суму 57107 грн. 17 коп. основного боргу,  суму 11423 грн. 19 коп. втрат від інфляції, суму 2609 грн. 59 коп. –3 % річних, суму 711 грн. 40 коп. витрат на державне мито та суму 111 грн. 25 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У частині стягнення пені в сумі 4315 грн. 07 коп. відмовити.

Суддя                                                    Л.П. Гандюкова

Рішення підписано у повному обсязі 22.10.2007р.