ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"04" грудня 2007 р.                                                                                Справа №  02/4993

Господарський суд Черкаської області в складі   головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання  Давиденко В.Г.,

за участю представників:  позивача:  Слуцька Н.Ю. - за довіреністю,

відповідача:  Худолій В.М. –за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу

за позовом Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до  товариства з обмеженою відповідальністю “Черкаська виробничо-торгова компанія”

про стягнення 820 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено вимогу про визнання відповідача правонаступником ТОВ “Торгівельно-закупівельна база облспоживспілки” та зобов’язання відповідача сплатити 820 000 грн. позики, яка була надана позивачем Торгівельно-закупівельній базі облспоживспілки відповідно до договору від 22 липня 1998 року та  додаткового договору від 25 червня 1999 року.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилалася на гарантійний лист від 01.07.2004 року № 273, в якому ТОВ «Черкаська виробничо-торгівельна компанія»надала позивачу графік погашення позики з терміном погашення до серпня місяця 2006 року і гарантувало надавати щомісяця Черкаському обласному відділенню фонду соціального захисту інвалідів благодійну допомогу в розмірі 1 455 грн. до повного погашення коштів позики, та посилалася на часткову оплату відповідачем коштів на погашення позики,  просила позов задовольнити.

Представник відповідача у поясненні на позов та у судовому засіданні повністю заперечив проти вимоги позивача з тих підстав,  що “Черкаська виробничо-торгова компанія” не являється правонаступником ні Торгівельно-закупівельної бази облспоживспілки, ні орендного підприємства “Торгівельно-закупівельна база облспоживспілки”, та з мотивів пропуску позивачем трирічного строку позовної давності  для звернення до суду із даним позовом.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши  пояснення та доводи представників сторін, суд встановив наступне.

22 липня 1998 року Черкаським обласним відділення Фонду України соціального захисту інвалідів та Черкаською торгівельно-закупівельною базою облспоживспілки  було укладено договір № 22 про надання позики на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів,  відповідно до якого  позивач (як позикодавець) зобов’язався надати, а Черкаська торгівельно-закупівельна база облспоживспілки (як позичальник) прийняти позику в сумі  500 000 грн. терміном на два роки до 22 листопада 2000 року за умови використання її  на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів шляхом  створення нового та розширення діючого виробництва.

Крім цього, 25 червня 1999 року тими ж сторонами було укладено додатковий договір № 24 до вищевказаного договору, відповідно до якого позивач зобов’язався надати  позику в сумі 800 000 грн. терміном на п’ять років до 25 червня 2004 року.

Відповідно до п. 2.1. договору № 22  позичальник зобов’язався забезпечити повернення позики в сумі 800 000 грн.  та 500 000 грн. не пізніше  25 червня 2004 року, починаючи з четвертого року користування коштами рівними частинами протягом двох років.

Як вбачається із позовної заяви позивача, позика була отримана позичальником у повній сумі,  погашена лише частково –в сумі 480 000 грн.  Залишок боргу  перед позивачем по позиці складає 820 000 грн.

Згідно статті 33 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті  обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд приходить до висновку,  що позивачем не вказано законних підстав для пред’явлення до відповідача вимоги про стягнення заборгованості по позиці, отриманій за договорами від 22 липня 1998 року та від 25 червня 1999 року.

Суду не подано доказів  правонаступництва відповідача  по правах та зобов’язаннях  Торгівельно-закупівельної бази  облспоживспілки.

Із матеріалів справи  вбачається,  що відповідач у справі - товариство з обмеженою відповідальністю “Черкаська виробничо-торгова компанія” не є правонаступником  позичальника  за договором позики - Торгівельно-закупівельної бази облспоживспілки.  Цей факт не  спростований позивачем. Він підтверджується даними державної реєстрації товариства, листом державного реєстратора від 06.07.2006 року.  В процесі розгляду справи № 08/2700 судом встановлено, що відповідно до відомостей, які є в статуті та установчому договорі  товариства з обмеженою відповідальністю “Черкаська виробничо-торгова компанія”,  останнє не являється правонаступником майнових прав та обов’язків Черкаської торгівельно-закупівельної бази Черкаської облспоживспілки. Ухвала господарського суду Черкаської області від 20.10.2004 року у справі № 08/2700 набрала законної сили,  ніким не оскаржувалася.

Не подано суду також доказів прийняття відповідачем на себе обов’язку Торгівельно-закупівельної бази облспоживспілки по поверненню позики в установленому законом порядку.  Не подано доказів виконання сторонами  вимог статей 202 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на момент перерахування відповідачем коштів,  та статті  521 Цивільного кодексу Україні, який набрав чинності із 01.01.2004 року.

Посилання позивача на гарантійний лист та на платіжні документи суд вважає такими,  що не заслуговують на увагу, оскільки сам лише факт наявності цих документів не може розцінюватися як заміна боржника у зобов’язанні. У гарантійному листі від 01.07.2004 року № 273 за підписом президента ТОВ “ЧВТК” товариство гарантувало надавати позивачу щомісяця благодійну допомогу до повного погашення позики і із тексту цього листа  не вбачається, що  відповідач  прийняв на себе зобов’язання по погашенню позики. Сплата коштів   відповідачем  за іншу особу по договору позики відповідає праву особи, встановленому  в частині 3  статті 164 Цивільного кодексу Української РСР,  який діяв на час  перерахування коштів.

Таким чином, позивач не вказав законних підстав для покладення на відповідача обов’язку по сплаті позики, виданій позивачем відповідно до договору від 22 липня 1998 року та  додаткового договору від 25 червня 1999 року.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями  49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити  повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                                                 А.Д.Пащенко

Рішення  підписане суддею 10.12.2007р.