ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"13" листопада 2007 р.
справа № 20-2/452

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство „Таврида Електрик Україна”  (99053, м. Севастополь, вул. Вакуленчука, 22)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство „Таврида Електрик” (99053, м. Севастополь, вул. Вакуленчука, 22)

про визнання права власності на нежитлові приміщення другого поверху трьохповерхового  виробничо-лабораторного корпусу (літ. Ж) за адресою: м. Севастополь, Фіолентовське шосе, 1/2.

Суддя Шевчук Н.Г.

Представники сторін:

позивач - Макєєнко Т.М., довіреність № 400 від 20.12.2004;

відповідач - Терещенко А.С., довіреність №  216 від 01.11.2006.

СУТЬ СПОРУ:

Товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство „Тавріда Електрик Україна”  (далі –ТОВ „Підприємство „Таврида Електрик Україна”) звернулось до господарського суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство „Таврида Електрик” (далі –ТОВ „Підприємство „Таврида Електрик») про визнання права власності на нежитлові приміщення другого поверху трьохповерхового  виробничо-лабораторного корпусу (літ. Ж) за адресою: м. Севастополь, Фіолентовське шосе, 1/2.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги наявністю у нього відповідно до вимог статей 319, 328 Цивільного кодексу України права власності на спірне майно, яке він фактично не може реалізувати.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечує проти визнання права власності на нежитлове приміщення другого поверху трьохповерхового виробничо-лабораторного корпусу (літ. Ж) за адресою: м. Севастополь, Фіолентовське шосе, 1/2 (арк.с. 17-18).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

17.11.2003 між ТОВ „Підприємство „Таврида Електрик” та ТОВ „Підприємство „Таврида Електрик Україна” укладений договір купівлі-продажу об’єкту нерухомості - нежитлові приміщення другого поверху трьохповерхового  виробничо-лабораторного корпусу (літ. Ж) за адресою: м. Севастополь, Фіолентовське шосе, 1/2  загальною площею 1243,8 кв.м. (арк.с. 9-10).

Відповідно до пункту 3.3 вказаного договору право власності на майно переходить від відповідача позивачу з моменту підписання акту приймання-передачі. Позивач фактично отримав  спірне майно 26.12.2003, що підтверджується актом приймання-передачі від 26.12.2003 (арк.с. 12).

Трьохповерховий виробничо-лабораторний корпусу (літ. Ж) за адресою: м. Севастополь, Фіолентовське шосе, 1/2, загальною площею 4 318 кв.м. до укладення договору знаходився у власності  ТОВ „Підприємство „Таврида Електрик”, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20.11.2000.

Згідно статей 86, 128 Цивільного кодексу УРСР, статті  12 Закону України “Про право власності” право власності  набувається за підставами, які не суперечать закону. При укладанні угод право власності у покупця майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Таким чином, договір купівлі-продажу об’єкту нерухомості від 17.11.2003 укладений з дотриманням норм діючого  на 17.11.2003 законодавства.

У зв’язку з тим, що права та обов’язки сторін, які виникли після укладенням договору купівлі-продажу від 17.11.2003, продовжують існувати після 01.01.2004 судом застосуються до спірних правовідносин положення Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004, так як відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень щодо цивільних відносин, які виникли до набрання ним чинності, застосовуються до тих прав і обов’язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до статей 11, 15, 16 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки  виникають  із  дій  осіб,  що передбачені актами цивільного законодавства,  а також із дій осіб, що  не  передбачені  цими  актами,  але  за  аналогією  породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами   виникнення   цивільних  прав  та  обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення  літературних,  художніх  творів,  винаходів  та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;  завдання  майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Кожна  особа  має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого  інтересу,  який  не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, встановленим Цивільним кодексом України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право  власності  є  непорушним.  Ніхто   не   може   бути протиправно   позбавлений   цього   права   чи  обмежений  у  його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена  у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Бюро технічної інвентаризації проводять державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно згідно із вимогами Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за N 157/6445), на підставі документів, що визначені цим Тимчасовим положенням.

Відповідно до вимог статей 17, 19 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, який набрав чинність з 03.08.2004, тобто після укладення сторонами договору купівлі-продажу, державній реєстрації підлягають заявлені речові права на нерухоме майно за наявності документів, що підтверджують вчинення правочинів щодо таких об'єктів, посвідчених відповідно до закону, або свідчать про наявність інших, передбачених законом підстав. Підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни земельної ділянки або іншого нерухомого майна.

Таким чином, позивач у зв’язку з прийняттям Цивільного кодексу України та Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень” фактично позбавлений можливості зареєструвати право власності на спірне майно.

Відповідно до статей 317, 319, 325, 328, 392 Цивільного кодексу України власникові   належать  права  володіння,  користування  та розпорядження своїм майном.

Власник  володіє,  користується,   розпоряджається   своїм майном на власний розсуд.

Суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні  та  юридичні   особи   можуть   бути   власниками будь-якого майна,  за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад,  кількість та  вартість  майна,  яке  може  бути  у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право  власності вважається набутим правомірно,  якщо інше прямо  не  випливає  із  закону  або  незаконність  набуття  права власності не встановлена судом.

Власник майна може  пред'явити  позов  про  визнання  його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,  а також у разі втрати ним документа,  який засвідчує його право власності.

За таких обставинах суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Визнати право власності товариства з обмеженою відповідальністю „Підприємство „Таврида Електрик Україна”  (99053, м. Севастополь, вул. Вакуленчука, 22, код в ) на нерухоме майно –нежитлові приміщення другого поверху трьохповерхового виробничо-лабораторного корпусу (літ. Ж) за адресою: м. Севастополь, Фіолентовське шосе, 1/2  загальною площею 1243,8 кв.м.

Суддя                                                                                                                Н.Г. Шевчук

Рішення оформлено відповідно

до вимог ст. 84 Господарського

процесуального кодексу України

і підписано  19.11.2007.