ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  35/3-6/346-42/392

27.11.07

За позовом Інституту вугільних енерготехнологій м. Києва

до 1. Київської міської державної адміністрації,

2. Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” м. Києва

про визнання договору частково недійсним,

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача Майстренко О.Ю., Квіцинська М.В.,

від відповідача 1. не з’явився.

від відповідача 2. Мамаєнко О.Д.

СУТЬ СПОРУ:

у грудні 2003 року Інститут вугільних енерготехнологій звернувся в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що між Київською міською державною адміністрацією (далі-відповідач 1.) та Акціонерною енергопостачальною компанією “Київенерго” (далі-відповідач 2.) був укладений договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 15 січня 1999 р., згідно з яким відповідач 1. на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації № 1384 від 9 вересня 1997 р. передав відповідачу 2. у тимчасове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,3874 га по вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15 у м. Києві.

Посилаючись на те, що згаданий договір укладений з порушенням вимог чинного законодавства та порушує його право користування належним йому газорозподільчим пунктом та газовою компресорною, позивач просив визнати цей договір недійсним в частині надання Акціонерній енергопостачальній компанії “Київенерго” в користування земельної ділянки площею 200 м2 (виїзд на вул. Андріївську у м. Києві), а також додаток до договору (План тимчасового землекористування) на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди на вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15 у м. Києві від 15 січня 1999 року в частині надання відповідачу 2. в користування земельної ділянки визначеної на плані тимчасового землекористування кутами поворотів межі №№ 15-16-17-18-19-20-21-22-23-15 площею 200 м2 (виїзд на вул. Андріївську).

У процесі розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, просив визнати недійсним лише додаток (План тимчасового землекористування) до спірного договору в частині надання відповідачу 2. в користування земельної ділянки визначеної на плані тимчасового землекористування кутами поворотів межі №№ 17-18-19-20-21-22-23-17.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги в уточненому розмірі.

Відповідач 1. у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, посилаючись на дійсність укладеного з відповідачем 2. договору оренди земельної ділянки по вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15 у м. Києві, відповідність його вимогам чинного законодавства, недоведеність факту порушення у зв’язку з укладенням цього договору прав позивача, який в установленому порядку не набув права користування земельною ділянкою, з приводу якої заявлено позов. Представник відповідача 1. у судове засідання повторно не з’явився, про час і місце його проведення повідомлений у встановленому порядку, повідомив про можливість розгляду справи без його участі.

Відповідач 2. у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, аналогічних викладеним відповідачем 1.

Суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ст. 75 ГПК України у відсутності представника відповідача 1. за наявними матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Справа слухалася судами неодноразово. Новий розгляд справи відбувається після скасування на підставі постанови Вищого господарського суду України від 11 липня 2007 р. рішення господарського суду міста Києва від 4 жовтня 2006 р. та постанови Київського апеляційного господарського суду від 30 січня 2007 р.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 2., розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1384 від 9 вересня 1997 р. було надано відповідачу 1. земельну ділянку загальною площею 0,47 га на вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15 у Подільському районі, з них 0,39 га в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди строком на 25 років для будівництва з подальшою експлуатацією фізкультурно-оздоровчого комплексу, 0,08 га в тимчасове довгострокове користування строком на три роки для організації будівельних робіт.

На виконання указаного розпорядження 15 січня 1999 р. між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією “Київенерго” був укладений договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди, предметом якого було надання відповідачу 2. у тимчасове платне користування земельної ділянки загальною площею 0,3874 га згідно з планом землекористування.

План тимчасового землекористування № 8537117 по вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15 у м. Києві є додатком до договору оренди.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями відповідачів, наявними у матеріалах копіями вищезгаданих розпорядження та договору з додатком (т. 1 а.с. 49-51).

Таким чином, між відповідачами по справі виникли відносини з приводу оренди землі, врегульовані Земельним кодексом України від 18 грудня 1990 р. та Законом України “Про оренду землі” в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до вимог ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно зі ст. 16 Закону України “Про оренду землі” договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації. У разі надання земельної ділянки в оренду в порядку відведення договір оренди підписується після перенесення її меж у натуру (на місцевість).

Отже, необхідною умовою виникнення права користування земельною ділянкою є встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості).

При відведенні згідно розпорядження № 1384 від 9 вересня 1997 р. Акціонерній енергопостачальній компанії “Київенерго” земельної ділянки по вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15 у м. Києві (згідно чергового кадастрового плану № 8537117) встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) було проведене у травні 1998 року, про що землевпорядною організацією за участю суміжних землекористувачів складено акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі за травень 1998 року та план встановлених меж (т. 1 а.с. 65, 66).

З вищевказаних акту та плану слідує, що земельна ділянка, яка на плані тимчасового землекористування № 8537117 (додаток до спірного договору від 15 січня 1999 р.) визначена кутами поворотів 17-18-19-20-21-22-23-17, площею 323,99 м2 в установленому порядку на підставі розпорядження № 1384 від 9 вересня 1997 р. відповідачу 2. не відводилася, при встановленні меж в натурі до складу земельної ділянки по вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15 у м. Києві не включена.

Вказані обставини підтверджуються також висновком № 1970/1971 судової будівельно-технічної експертизи від 8 серпня 2006 р., проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, та технічним звітом по контролю визначення зовнішніх меж земельних ділянок, складеним Київським державним підприємством геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем “Київгеоінформатика” (т. 5 а.с. 36-40, 73-89).

Оскільки земельна ділянка площею 323,99 м2, визначена на плані тимчасового землекористування № 8537117 кутами поворотів 17-18-19-20-21-22-23-17, в установленому порядку відповідачу 2. не надавалася, до меж земельної ділянки по вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15 у м. Києві не відноситься, то згаданий план тимчасового користування в частині включення указаної земельної ділянки до складу земельної ділянки по вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15 у м. Києві є незаконним.

Поясненнями позивача, поданим ним паспортом земельної ділянки, схемами розташування будівель та споруд, листом Фонду державного майна України № 10-15-5423 від 4 квітня 2007 р., актом розмежування балансової належності газових мереж (ГРП) і експлуатаційної відповідальності сторін між позивачем та ВАТ “Київгаз” від 28 листопада 2000 р., іншими наявними у справі доказами стверджується, що на земельній ділянці по вул. Андріївській, 19 у м. Києві, яка є суміжною із земельною ділянкою по вул. Набережно-Хрещатицькій, 13-15, знаходяться будівлі та споруди, які належать позивачу на праві оперативного управління.

Зокрема, безпосередньо на межі земельної ділянки, визначеної на плані тимчасового землекористування № 8537117 кутами поворотів 17-18-19-20-21-22-23-17, розташовані належні позивачу газорозподільний пункт (ГРП) та газова компресорна, в межах указаної земельної ділянки –оглядовий колодязь, а також підземні газопроводи середнього тиску, які на відстань 5 погонних метрів від ГРП належать позивачу.

Відповідно до п. 4.3.15 Правил безпеки систем газопостачання передбачено, що уздовж траси підземного газопроводу повинні бути виділені смуги завширшки 2 м з обох боків від осі газопроводу, в межах яких не допускається складання матеріалів і обладнання, садіння дерев, влаштування стоянок автотранспорту, гаражів, кіосків та інших споруд. Крім того, відповідно до вимог п.п. 5.5, 5.8 ДБН В.2.5.-20-2001 “Газопостачання” передбачено, що окремо розташовані ГРП в населених пунктах слід розміщувати в зоні зелених насаджень, всередині житлових кварталів на відстані не меншій, ніж 10 метрів – до будівель та споруд, 5 метрів –до автомобільних доріг. Окремо розташовані ГРП мають розміщуватись з урахуванням виключення їх пошкоджень від наїзду транспорту. При розміщенні окремо розташованих та вбудованих ГРП повинні бути забезпечені вільні під’їзди до них транспорту, в тому числі аварійних машин служби газу та пожежних машин.

Згідно Правил безпеки систем газопостачання України, контроль за дотриманням названих правил при експлуатації систем газопостачання здійснюється підприємством, що здійснює експлуатацію системи.

Позивачем не подано доказів набуття в установленому порядку права користування земельною ділянкою по вул. Андріївській, 19 у м. Києві. При цьому, він правомірно володіє, користується та розпоряджається належними йому газорозподільним пунктом, газовою компресорною, оглядовим колодязем, а також підземними газопроводами середнього тиску.

Отже, на спірній земельній ділянці знаходяться належні позивачу споруди, а також вона є необхідною для обслуговування та безпечної експлуатації позивачем належних йому будівель та споруд.

Незаконне включення до плану тимчасового землекористування № 8537117 земельної ділянки площею 323,99 м2, визначеної кутами поворотів 17-18-19-20-21-22-23-17, та, як наслідок, надання указаної земельної ділянки в орендне користування відповідачу 2. порушили права позивача на користування належним йому майном.

Позивачем не порушено строк позовної давності, оскільки про порушення свого права він дізнався після звернення відповідача 2. в господарський суд м. Києва з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та порушення судом 14 червня 2003 р. провадження у справі № 6/415.

Враховуючи, що додаток (План тимчасового землекористування) до спірного договору в частині надання відповідачу 2. в користування земельної ділянки, визначеної на плані тимчасового землекористування кутами поворотів межі №№ 17-18-19-20-21-22-23-17, укладений з порушенням вимог ст. 22 ЗК України, ст. 16 Закону України “Про оренду землі”, ст. 4 Закону України “Про власність”, чинних на час виникнення спірних правовідносин, то договір в цій частині відповідно до вимог ст. 48 ЦК УРСР слід визнати недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи умови спірного договору в недійсній його частині виконані не були, тому підстави для застосування наслідків недійсної угоди відсутні.

Відповідно до вказівок суду касаційної інстанції судом встановлено наступні обставини. Факт правонаступництва Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” за зобов’язаннями Державної акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” у спірних правовідносинах щодо набуття права користування земельною ділянкою на підставі розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1384 від 9 вересня 1997 р. сторонами не оспорюється. З наявних у справі установчих документів відповідача 2. слідує, що найменування його юридичної особи було змінене та виключене слово “Державна” під час прийняття загальними зборами акціонерів від 20 квітня 1998 р. нової редакції статуту товариства, зміни у найменуванні були в установленому порядку зареєстровані.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідачів у рівних частках.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Інституту вугільних енерготехнологій м. Києва задовольнити.

Визнати недійсним додаток (План тимчасового землекористування) до договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 15 січня 1999 р., укладений між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією “Київенерго” частині надання Акціонерній енергопостачальній компанії “Київенерго” в користування земельної ділянки, визначеної на плані тимчасового землекористування кутами поворотів межі №№ 17-18-19-20-21-22-23-17.

Стягнути з Київської міської державної адміністрації (01010, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, код 24262621) на користь Інституту вугільних енерготехнологій (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 19, код 21609277) 85 грн. витрат по оплаті державного мита за подачу позову, апеляційної та касаційної скарг, 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнути з Акціонерної енергопостачальної компанії “Київенерго” (01001, м. Київ, пл.. І.Франка, 5, код 00131305) на користь Інституту вугільних енерготехнологій (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 19, код 21609277) 85 грн. витрат по оплаті державного мита за подачу позову, апеляційної та касаційної скарг, 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва                                                                          П.І.Паламар