ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2007 р.                                                                            Справа  № 15/303

за позовом         Товариство з обмеженою відповідальністю компанія "Інвестжитлобуд"

до відповідача   Управління у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Рівненської обласної державної адміністрації

про визнання недійсним п. 3.1.4. договору № 24ж/01 від 28.10.2005 р.

Суддя  Коломис В. В.

Представники:

Від позивача  :  Тютюн Ю.Б. (дов. № 09/37 від 25.09.07р.)

Від відповідача :  Семенькін В.Є. (дов. № 03-983 від 16.10.07р.)

СУТЬ СПОРУ:   Позивач - ТОВ "Інвестжитлобуд"  м.Рівне звернувся до господарського суду з позовом, відповідно з яким просить суд визнати недійсним п.3.1.4 договору з закупівлі житла для потерпілих №24ж/01, укладеного 28.10.05р. з Управлінням у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Рівненської обласної державної адміністрації. На думку позивача, зазначений пункт  договору, який встановлює відповідальність за невиконання ним взятих на себе за договором зобов'язань не відповідає встановленим законом загальним положенням про забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідач у відзиві на позов і його представник безпосередньо в судовому засіданні позовні вимоги не визнає в зв'язку з їх безпідставністю та необгрунтованістю. На думку відповідача оспорюваний позивачем п.3.1.4 договору цілком відповідає чинному законодавству. З підстав, викладених у відзиві (а.с.14-15),  просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі фактичні докази у справі, давши цьому достатню і об'єктивну оцінку, суд прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

При цьому, суд встановив та врахував таке.

28 жовтня 2005 року між сторонами у справі був укладений договір з закупівлі житла для потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи за № 24ж/01 (далі договір, а.с.16-19), відповідно з яким відповідач зобов'язувався здійснити закупівлю житла для потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи в м.Рівне,  згідно Специфікації (а.с.20), а позивач в свою чергу зобов'язувався продати житло для потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи в м.Рівне по вул.Черняка,5, шляхом завершення будівництва об'єктів, високого ступеня готовності, відповідно п.5 розділу 4 Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів, щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.07р. за №931 (п.п. 1.1, 2.1 Договору).

При цьому, пунктом 2.3 Договору передбачено, що розрахунки між сторонами здійснюються шляхом перерахування грошових коштів покупця (відповідача) на розрахунковий рахунок продавця (позивача) у вигляді 100% передоплати до передачі продавцем житла покупцю на умовах договору.

В свою чергу, позивач, як продавець житла, зобов'язувався  передати відповідачу житло загальною площею згідно специфікації №1 до договору, відповідно до оплати згідно п.2.1 даного Договору в термін до 31.12.06р. та в цей термін оформити і передати останньому документацію на право оперативного управління  даним житлом. (п.3.1.1 Договору).

У випадку ж невиконання продавцем п.2.3 та 3.1.1 Договору, на останнього, як-то передбачено, у відповідності до п.3.1.4 Договору будуть накладені штрафні санкції в розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення згідно наказу Міністерства фінансів України від 06.04.98р. "Про порядок укладення угод щодо надання послуг та придбання матеріальних цінностей у суб'єктів господарювання, оплата яких проводиться за рахунок бюджетних коштів".

Враховуючи викладене, суд, приймаючи рішення про невідповідність пункту 3.1.4 Договору чинному законодавству, та відповідно про задоволення позовних вимог насамперед врахував таке.

Так, відповідно до п.1.1 Договору, предметом останнього є закупівля житла для потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що знаходиться у м.Рівне, по вул. Черняка,5, яке в свою чергу, відповідно до проектної документації і санітарно-технічних вимог ДБН України в повному обсязі зобов'язаний був завершити будівництвом і здати його в експлуатацію у встановлені строки, з наступною передачею у повному обсязі покупцю з передбаченими будівельно- оздоблювальними роботами позивач (п.3.1.7 Договору).

Таким чином, предметом зобов'язання в цілому, відповідно до умов договору є планове закінчення будівництва та введення його в експлуатацію, похідним від якого є зобов'язання про передачу житла у власність відповідача.

За загальними правилами, встановленими частиною 1 статті 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил  здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

В свою чергу, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов'язання, в той час, коли пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення (ч.ч.2,3 ст.549 ЦК України).

Аналіз оспорюваного позивачем пункту 3.1.4 Договору свідчить, що сторони обрали, як вид забезпечення зобов'язань сплату пені.

Натомість встановлення майнової відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне (неналежне) виконання зобов'язання позивачем, як продавцем, яке в свою чергу  не є грошовим, а є зобов'язанням, яке підлягає виконанню в натурі (передача житла), суперечить приписам частини 3 статті 549 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Натомість зобов'язання позивача, щодо закінчення будівництва, та введення його в експлуатацію не може бути виконано у гривнях, оскільки не є грошовим зобов'язанням.

Зазначене сторонами при укладенні договору враховано та дотримано не було.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим статтям цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи все вищевикладене  в сукупності, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення позову.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків, у відповідності до ч.1 ст.217 ЦК України, недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин, був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Судові витрати, передбачені ст.44 ГПК України і понесені позивачем в зв'язку з зверненням до суду за захистом порушеного права за його згодою лишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85  Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Пункт 3.1.4 Договору з закупівлі житла для потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи за №24ж/01, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю  компанією "Інвестжитлобуд" та Управлінням у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Рівненської облдержадміністрації визнати недійсним.

Суддя                                                                Коломис В. В.

підписано "19" жовтня 2007 р.