ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

18.12.07                                                                                           Справа  № 10/197

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді                                                                                  Краєвської М.В.

суддів:                                                                                                         Галушко Н.А.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу ВАТ “Закарпатгаз” від 23.11.2007 р. № 07/3015

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2007 р.

у справі № 10/197

за позовом ДК “Газ України” НАК “Нафтогаз України”, м.Київ

до ВАТ “Закарпатгаз”, м.Ужгород

про стягнення 657 669, 82 грн. за поставлений природний газ

За участю представників сторін:

від позивача –Працьовита С.М. (головний юрисконсульт Львівської філії, довіреність від 20.07.2007 р. № 141/35 в матеріалах справи);

від відповідача –Шкурко Р.В. (заступник голови правління з юридичних питань, довіреність від 13.11.2007 р. № 07/2909 в матеріалах справи)

Представникам сторін роз”яснено їх права й обов”язки, передбачені ст.22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не поступало.

Оскільки жодна зі сторін не заявляла клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, то протокол судового засідання ведеться з дотриманням вимог ст.81-1 ГПК України без забезпечення повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2007 р. у справі № 10/197 (суддя Івашкович І.В.) позов задоволено частково, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача 531 206, 27 грн. інфляційних нарахувань, 118 019, 12 грн. 3 % річних за доведеністю й обгрунтованістю, оскільки дія Закону України “Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” від 23.06.2005 р. № 2711-ІУ (далі –Закон № 2711-ІУ) не припиняє грошових зобов”язань підприємств паливно-енергетичного комплексу (далі –підприємства ПЕК) і не звільняє їх від відповідальності за порушення цих зобов”язань, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач з даним рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю, з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Свої вимоги скаржник обгрунтовує тим, зокрема, що відповідач включений у реєстр підприємств ПЕК згідно з Законом № 2711-ІУ, що підтверджується випискою з реєстру; на строк участі відповідача в процедурі погашення боргу виконавчі провадження підлягають зупиненню, тому рішення по справі № 16/177 не може бути виконано до закінчення терміну дії процедури погашення боргу; висновок господарського суду щодо встановлення Законом № 2711-ІУ лише певного механізму погашення боргу є хибним; позивачем зумисно пред”явлено наказ до виконання лише 05.11.2007 р., цього ж дня відкрито виконавче провадження, 21.11.2007 р. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження; відсутня вина відповідача у невиконанні рішення господарського суду по справі № 16/177.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу –без задоволення з наступних підстав: у разі зупинення примусового виконання рішення господарського суду боржник не звільняється від обов”язку виконати його в добровільному порядку; чинним законодавством не встановлено, що зупинення виконання судового рішення, у т.ч. включення у перелік підприємств, що беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону № 2711-ІУ, припиняє виконання зобов”язань; обов”язок боржника, що прострочив виконання грошового зобов”язання сплатити борг з урахуванням інфляційних втрат і 3 % річних, передбачено ст.625 ЦК України без жодних обмежень, що також закріплено ст.229 ГК України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що зобов”язання відповідача щодо оплати на користь позивача заборгованості в розмірі 3 738 331, 29 грн. за поставлений у 2004 році природний газ грунтуються на умовах договору № 06/03-3045 від 24.12.2003 р.

Обсяг цього зобов”язання визнано і рішенням Господарського суду Закарпатської області від 31.08.2006 р. у справі № 16/177 (а.с.43-44), яке вступило в законну силу (постанови судів апеляційної та касаційної інстанцій знаходяться в матеріалах справи, а.с.45-51).

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2007 р. у справі № 10/197 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ “Закарпатгаз” - без задоволення.

При цьому колегія виходила з наступного.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, обо”язок по сплаті інфляційних втрат і 3 % річних виникає в силу закону.

При цьому застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України не передбачає наявність вини боржника, оскільки відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов”язання.

У порушення ст.33 ГПК України відповідач не подав доказів погашення заборгованості перед позивачем, а також не представив доказів виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 31.08.2006 р. у справі № 16/177.

Покликання відповідача на застосування до спірних правовідносин положень Закону № 2711-ІУ є безпідставні, оскільки останнім врегульовано лише певний механізм погашення заборгованості підприємств ПЕК, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, в тому числі передбачено зупинення виконавчих проваджень і заходів примусового виконання судових рішень щодо таких підприємств, однак дія Закону № 2711-ІУ не припиняє грошових зобов”язань відповідних підприємств ПЕК і не звільняє їх від відповідальності за порушення таких зобов”язань.

Відповідно до ст.598 ЦК України зобов”язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Обставини, які б свідчили про припинення грошового зобов”язання відповідача на підставі договору чи глави 50 ЦК України, у матеріалах справи відсутні та це не оспорюється відповідачем, як і розмір боргу, а тому за таких обставин місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що прийняття рішення суду щодо суми боргу, відкриття виконавчого провадження та зупинення його згідно з п.15 ст.34 Закону № 2711-ІУ на період участі боржника в процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону № 2711-ІУ не припиняє грошових зобов”язань відповідача та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

На думку колегії суддів, оскільки між сторонами не укладено угоди про реструктуризацію заборгованості, то нарахування інфляційних втрат і 3 % річних є правомірним і обгрунтованим, що і підставно стягнуто судом першої інстанції.

Отже, з огляду на вище викладене, колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає матеріалам справи, грунтується на чинному законодавстві, доводи скаржника документально необгрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 14.11.2007 р. у справі № 10/197 залишити без змін, а апеляційну скаргу ВАТ “Закарпатгаз” - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий-суддя                                                                                                     М.В.Краєвська

Суддя                                                                                                         Н.А.Галушко

Суддя                                                                                                      Г.В.Орищин