СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

22 листопада 2007 року
Справа № 2-23/4653-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Плута В.М.,

суддів                                                                      Борисової Ю.В.,

Волкова К.В.,

секретар судового засідання                                        Наконечний О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Калінченка Сергія Володимировича (повноваження перевірені), директор товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Альянс";

відповідача: Придатько Альони Олександрівни, довіреність №  6047/10/10-0   від 20.11.06,  Державна податкова інспекція в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим ;

відповідача: Капран Магдаліни Вікторівни, довіреність №  23-11.0/06-408  від 19.01.07,  Головне управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Альянс" на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко Г.М.) від 04.09.2007 у справі № 2-23/4653-2007А

за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Альянс" (пр-т Перемоги, 71, кв.4, а/с 50, Євпаторія, 97403)

до           Державної податкової інспекції в місті Євпаторії Автономної Республіки Крим (вул. Дм. Ульянова, 2/40, Євпаторія, 97416)

Головного управління Державного казначейства України в Автономній Республіці Крим (вул. Севастопольська, 19, Сімферополь, 95015)

про спонукання до виконання певних дій

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгова Компанія „Альянс” звернулось до господарського суду АР Крим з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в м. Євпаторії, Головного управління Державного казначейства України в АР Крим про спонукання до виконання певних дій. З урахування уточнень, позовні вимоги полягають  в наступному: визнання неправомірними дій Державної податкової інспекції в м. Євпаторії щодо відмови в перерахуванні на рахунок товариства суми податку на додану вартість в розмірі 38983,00 грн., що підлягає відшкодуванню з бюджету; стягнення з Державного бюджету України на рахунок товариства бюджетної заборгованості з податку на додану вартість в сумі 29870,00 грн.; визнання суми 38983,00 грн. бюджетною заборгованістю з 01.11.2003 року, а також стягнення з Державного бюджету України на користь товариства 28797,00 грн. бюджетної  заборгованості з податку на додану вартість.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим повідомленням-рішенням Євпаторійської ОДПІ № /0 від 29.08.2003 року товариству з обмеженою відповідальністю „Торгова Компанія „Альянс” було необґрунтовано зменшено суму податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2003 року на суму 38983,00 грн.

Позивач посилається на рішення господарського суду АР Крим від 17.07.2006 року у справі № 2-16/3116-2006, залишеного без змін постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.12.2006 року, яким вказане вище податкове повідомлення-рішення Євпаторійської ОДПІ № /0 від 29.08.03 року було визнано недійсним в частині зменшення суми податку на додану вартість, яка підлягає поверненню з бюджету на суму 38983,00 грн. та, тим самим, відновлено право ТОВ „Торгова компанія „Альянс” на повернення з бюджету податку на додану вартість в сумі 38983,00 грн. з 01.07.2003 року.

Позивач також вважає, що Євпаторійська ОДПІ зобов'язана була подати протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання судового рішення, до відділу держказначейства у м. Євпаторії висновок із вказанням суми податку на додану вартість в розмірі 38983,00 грн., яка  підлягає поверненню ТОВ „ТК „Альянс” з бюджету. На день подачі позовної заяви у даній справі ДПІ в м. Євпаторії не подало цей висновок, у зв`язку з чим, ТОВ „ТК „Альянс” посилається на невиконання податковим органом покладених на нього обов'язків, встановлених пунктом 8.2 наказу ДПА України та Державного казначейства України від 21.05.2001 року № 200/86 та перешкоджає відшкодуванню податку на додану вартість на розрахунковий рахунок позивача.

Постановою господарського суду АР Крим від 04.09.2007 року у справі № 2-23/4653-2007А у задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю „Торгова Компанія „Альянс” відмовлено.

При прийнятті постанови, суд першої інстанції прийшов до висновку, що податковий орган не мав підстав виписувати Державному казначейству висновок про відшкодування на розрахунковий рахунок позивача суми в розмірі 38983,00 грн. Суд встановив, що сума бюджетного відшкодування в розмірі 38983,00 грн., згідно довідки Державної податкової інспекції в м. Євпаторії АР Крим від 15.08.2007 року 893/10/19-0 про розмір залишку невідшкодованих сум податку на додану вартість, не вважається бюджетною заборгованістю. Станом на 15.08.2007 року із суми, заявленої до відшкодування в декларації за звітний період - червень 2003 року, фактично було відшкодовано 9435,69 грн., з яких у рахунок майбутніх платежів з податку на додану вартість - 9435,69 грн. при тому, що залишок бюджетної заборгованості за звітний період, станом на 15.08.2007 року, становить 29547,31 грн. основної заборгованості в рахунок майбутніх платежів з податку на додану вартість.

Господарський суд АР Крим встановив, що, відповідно до вимог пункту 7.7. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, з 01.06.2005 року встановлено новий порядок відшкодування податку на додану  вартість, яким не передбачені можливості зміни напрямку відшкодування податку на додану вартість. У зв`язку з цим, платники податку на додану вартість не мають права на складення уточнюючих розрахунків в цілях зміни напрямку відшкодування, оскільки зміни в напрямку відшкодування не можуть розцінюватися у якості виправлення помилки.

Судом першої інстанції також прийнято до уваги, що оскільки платником податку задекларовано бюджетне відшкодування в рахунок погашення податку на додану вартість, то податок на додану вартість в розмірі 38983,00 грн. не підлягає відшкодуванню, що з`явилось підставою визнання позовних вимог необґрунтованими та відмови в їх задоволенні.

Не  погодившись  з  цим  судовим  актом, товариство з обмеженою відповідальністю „Торгова Компанія „Альянс” звернулась до Севастопольського  апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Доводи позивача в апеляційній скарзі полягають у тому, що судом першої інстанції безпідставно застосовано наказ ГНА і Державного казначейства України № 200/86 від 21.02.2001 року, необґрунтовано зроблено висновок про те, що податковий орган не мав підстав виписувати Державному казначейству висновок про відшкодування на розрахунковий рахунок позивача суму 38983,00 грн. Позивач також вважає, що судом першої інстанції зроблений невірний висновок про те, що спірна сума не являється сумою бюджетного відшкодування, про те, що платники податків не мають права на складання уточнюючих розрахунків в цілях зміни напряму відшкодування, а також стосовно того, що положення Закону України „Про податок на додану вартість” передбачає право на бюджетне відшкодування лише при фактичній зайвій оплаті податку на додану вартість.

Представник Державної податкової інспекції в м. Євпаторії у судовому засіданні з доводами апеляційної скарги не погодився, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

З причини хвороби судді Голика В.С., на підставі розпорядження заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду, у складі судової колегії було здійснено заміну на суддю Плута В.М., якого призначено головуючим у справі. У зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні суддів Горошко Н.П. та Щепанської О.А., у складі судової колегії також були здійснені заміни на суддів Борисову Ю.В. та Волкова К.В.

Переглянувши постанову суду першої інстанції в порядку статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю „Торгова Компанія „Альянс” звернулось з позовом до господарського суду АР Крим про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення № /0 від 29.08.2003 року в частині зменшення суми податку на додану вартість, підлягаючої відшкодуванню з бюджету, на суму 38983,00 грн., і зобов'язання відповідача внести зміни до картки лицьового рахунку платника ТОВ ТК „Альянс”, збільшивши суму податку на додану вартість, яка підлягає відшкодуванню з державного бюджету в сумі 38983,00 грн..

Рішенням господарського суду АР Крим від 17.07.2006 року у справі № 2-16/3116-2006 позовні вимоги задоволено частково.  Суд визнав недійсним податкове повідомлення-рішення Євпаторійської об`єднаної державної податкової інспекції № /0 від 29.08.2003 року в частині зменшення суми податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню з бюджету на суму 38983,00 грн. В частині позовних вимог про зобов'язання податкового органу внести зміни в картку лицьового рахунку платника податків - ТОВ Торгова компанія „Альянс”, збільшивши суму ПДВ, яка підлягає відшкодуванню з державного бюджету на суму 38983,00 грн. судом було прийнято відмову від позову, провадження у справі припинено.

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.12.2006 року наведене вище рішення господарського суду АР Крим у справі № 2-16/3116-2006 залишено без змін.

В позовній заяві у даній справі про спонукання до виконання певних дій позивач посилається на те, що, в силу пункту 7.7.8 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” та у виконання рішення господарського суду АР Крим від 17.07.2006 року Державна податкова інспекція в м. Євпаторії була зобов'язана подати протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання рішення суду, до відділу держказначейства в м. Євпаторії висновок із вказанням суми ПДВ, що підлягає поверненню з бюджету ТОВ ТК „Альянс”.

Судовою колегією встановлено, що Державною податковою інспекцією в м. Євпаторії висновок про повернення суми ПДВ не виписувався з тих підстав, що рішенням господарського суду АР Крим від 17.07.2006 року у справі № 2-16/3116-2006 в частині позовних вимог про зобов'язання Державної податкової інспекції в м. Євпаторії внести зміни до картки лицьового рахунку платника податків, збільшивши суму ПДВ, яка підлягає відшкодуванню з державного бюджету, суми в розмірі 38983,00 грн. провадження у справі припинено.

Судом апеляційної інстанції також встановлено що 01.06.2005 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін в Закон України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” і деякі інші законодавчі акти України” від 25.03.2005 року № 2505-ІV.

Відповідно до підпунктів 7.7.1., 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 вказаного вище закону - сума податку, що підлягає сплаті (переліку) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При негативному значенні суми, розрахованої відповідно до підпункту 7.7.1 даного пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу по цьому податку, який виник за попередні податкові періоди, а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована відповідно до підпункту 7.7.1 даного пункту, має негативне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого негативного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченої одержувачем товарів (послуг) в попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг).

Підпунктом 7.7.4 пункту 7.7 статті 7 закону № 2505-ІV встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування і прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію і заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, відображеної в податковій декларації. При цьому, платник податку в п'ятиденний термін після надання декларації податковому органу надає Держказначейству копію декларації з відміткою податкового органу про її прийом для ведення реєстру податкових декларацій в розрізі платників.

До декларації додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування.

Форма заяви про відшкодування і форма розрахунку суми бюджетного відшкодування визначається за процедурою, встановленою центральним податковим органом.

Згідно з підпунктом 7.7.8 Закону України „Про податок на додану вартість”, якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або податковий орган починає процедуру адміністративного оскарження, податковий орган не пізніше наступного робочого дня за днем отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення справи, зобов'язаний повідомити про це орган державного казначейства. Орган державного казначейства припиняє процедуру відшкодуванні і частині оскаржуваної суми до прийняття остаточного рішення по адміністративному або судовому оскарженню. Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження податковий орган протягом п'яти робочих днів, наступних за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний надати органу державного казначейства висновок із вказанням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Оскільки товариство з обмеженою відповідальністю „Торгова Компанія „Альянс” не надало суду доказів представлення до податкового органу декларації по ПДВ з вказанням напряму бюджетного відшкодування на розрахунковий рахунок, судова колегія вважає, що податковий орган був позбавлений правових підстав виписувати Держказначейству висновок про відшкодування на розрахунковий рахунок платника податків суми ПДВ у розмірі 38983,00 грн.

Із змісту пункту 7.7 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” вбачається, що сума бюджетного відшкодування, не сплачена в терміни, визначені пунктом 7.7 вказаного Закону, вважається бюджетною заборгованістю. На суму бюджетної заборгованості нараховується пеня на рівні ставки, розмір якої визначається згідно з підпунктом 16.4.1 пункту 16.4 статті 16 Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами і державними цільовими фондами”.

Судовою колегією встановлено, що податкова декларація по податку на додану вартість надана товариством з обмеженою відповідальністю „ТК „Альянс” за червень 2003 року в липні 2003 року. При цьому, ТОВ „ТК „Альянс” в декларації за червень 2003 року відобразило наступні значення: сума ПДВ, що підлягає відшкодуванню з бюджету після погашення податкових зобов'язань платника податку протягом 3-х останніх звітних періодів в рахунок податку на додану вартість –стр. 25.2, грф.А –100%.

Таким чином, платник податків у рядку 25 декларації по ПДВ вказав вибраний ним порядок бюджетного відшкодування залишку суми ПДВ, яка підлягає відшкодуванню після погашення податкових зобов'язань платника протягом трьох наступних звітних періодів.

При цьому, порядок бюджетного відшкодування по даній декларації визначений вимогами пункту 7.7 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість” від 03.04.1997 року № 168/97-ВР (без урахування змін внесених Законом України „Про внесення змін в Закон України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” і деякі інші законодавчі акти України” від 25.03.2005 року № 2505-1V).

Так, згідно підпункту 7.7.3 пункту 7 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, за бажанням платника податків сума бюджетного відшкодування може бути повністю або частково зарахована в рахунок платежів по цьому податку. Таке рішення платника податків відображається в декларації.

Таким чином, податковий орган не мав підстав виписувати Держказначейству висновок про відшкодування на розрахунковий рахунок платника податків суму у розмірі 38983,00 грн. У зв'язку з цим, сума бюджетного відшкодування у розмірі 38983,00 грн. не може вважатись бюджетною заборгованістю.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що, відповідно до пункту 7.7 статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, встановлено новий порядок відшкодування ПДВ, яким не передбачено можливості зміни напряму відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком господарського суду АР Крим про те, що платники ПДВ не мають права на складання уточнюючих розрахунків в цілях зміни напряму відшкодування, оскільки зміна напряму не може розцінюватися як виправлення помилки.

Судова колегія зазначає, що до 01.07.2005 року платники ПДВ мали право змінювати напрям бюджетного відшкодування на підставі пункту 8 наказу Державної податкової адміністрації України та державного казначейства України від 21.05.2001 року № 200/86 „Про затвердження змін до Порядку відшкодування податку на додану вартість”. Проте, із вступом в силу нового порядку, введеного Законом України „Про внесення змін в Закон України „Про Державний бюджет України на 2005 рік” і деякі інші законодавчі акти” від 25.03.2005 року № 2505-1У, норми вказаного наказу застосовуватись не можуть.

У зв'язку з тим, що платником податку на додану вартість задекларовано бюджетне відшкодування в рахунок погашення податку на додану вартість, сума ПДВ в розмірі 38983,00 грн. не підлягає відшкодуванню з бюджету на розрахунковий рахунок.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України „Про податок на додану вартість”, бюджетне відшкодування - це сума, яка підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку із зайвою сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктом 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 вказаного Закону передбачено, що податковий кредит звітного періоду складається з сум податків нарахованих (сплачених) платником податків по ставці, встановленій пунктом 6.1 статті 6 Закону України „Про податок на додану вартість”, протягом такого звітного періоду, в зв'язку з :

-          придбанням або виготовленням товарів (в т.о. при їх імпорті) і послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях в рамках господарської діяльності платника податків;

-          придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, в т.ч. інших необоротних матеріальних активів і незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві, або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій в рамках господарської діяльності платника податків.

Згідно з підпунктом 7.7.10 пункту 7.7. статті 7 Закону України „Про податок на додану вартість”, джерелом сплати бюджетного відшкодування (у тому числі бюджетного боргу) є загальні доходи Державного бюджету України.

За таких обставин, наведеним Законом передбачено, що однією з обов'язкових підстав включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту є сплата цих сум до Державного бюджету України постачальниками.

Законом України „Про податок на додану вартість” встановлено, що платником податку є особа, яка зобов'язана здійснювати утримання і внесення до бюджету податку, сплачуваного покупцем, або особа, що імпортує товари на митну територію України. Податком є індивідуальний безповоротний безумовний цільовий платіж, який вноситься до бюджету відповідного рівня.

Відповідно до положень Бюджетного кодексу України, доходами бюджету є всі податкові, неподаткові і інші надходження на безповоротній основі, сплата яких передбачені законодавством України. Доходи бюджету класифікуються на такі розділи: податкові надходження і інші.

Із системного аналізу наведених вище норм податкового законодавства вбачається встановлення прямого взаємозв'язку між сплатою, надходженням до бюджету податку на додану вартість і відшкодуванням такого податку.

Таким чином, сплата податку продавцем, а надалі віднесення покупцем відповідних сум до податкового кредиту по ПДВ і відшкодування ПДВ за рахунок коштів, які були сплачені у вигляді податку, відповідно до положень Закону України „Про податок на додану вартість”, є нерозривно пов'язаним між собою.

Із змісту вказаного Закону також вбачається, що право на відшкодування виникає лише при фактичній надмірній сплаті податку на додану вартість.

У даному випадку, судом апеляційної інстанції встановлено, що за період з 01.01.2003 року по 31.07.2007 року ТОВ ТК „Альянс” сплатило до бюджету податок на додану вартість на суму 56833,90 грн. при тому, що нараховано податку на додану вартість на суму 128025,00 грн. Тобто зайва сплата податку відсутня, у зв`язку з чим, вказане  підприємство не має права на повернення з бюджету податку на додану вартість.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження фактичними обставинами справи та їх відповідністю нормам податкового законодавства.

Статтею 200 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду –без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постанова суду першої інстанції у даній справі відповідає вимогам статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, підстави для її скасування або зміни відсутні.

Керуючись статтями 198 п.1,  200,  205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Торгова Компанія „Альянс” залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду Автономної республіки Крим від 04 вересня 2007 року у справі № 2-23/4653-2007А залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції роз`яснює сторонам у справі, що відповідно до пункту 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення.

Ухвалу суду апеляційної інстанції може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 211, 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                        В.М. Плут

Судді                                                                      Ю.В. Борисова

К.В. Волков