Харківський апеляційний
господарський суд
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2007
р.
Справа № 15/425-07

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Афанасьєв В.В.,
судді Демченко В.О. , Шевель О.В.

при секретарі Парасочці Н.В.

за участю представників сторін:

позивача -Косяченка
Є.С. -дов.,

відповідача -Костирі Г.А.
-дов.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вхідний
№ 3260Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 17
жовтня 2007 року по справі № 15/425-07

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
м.Харків

до  Приватного
сільськогосподарського підприємства «Марс», с. Гнилиця Великобурлуцького району
Харківської області

про  стягнення 120000 грн.

встановила:

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до
господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача,
Приватного сільськогосподарського підприємства «Марс», 120000 грн. збитків
(упущеної вигоди) , а також понесених ним судових витрат по сплаті держмита у
розмірі 1200 грн. та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 17 жовтня
2007 року по справі №15/425-07 (суддя Лаврова Л.С.) позов задоволено, стягнуто
з Приватного сільськогосподарського підприємства «Марс» на користь Фізичної
особи - підприємства ОСОБА_1 суму збитків 120000 грн., держмита 1200 грн. та
118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Відповідач з даним рішенням не погодився, звернувся до
Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 17 жовтня
2007 року по справі № 15/425-07 та прийняти нове рішення, яким у задоволені
позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ПСП «Марс» про стягнення збитків у вигляді
упущеної вигоди у розмірі 120000 грн. відмовити у повному обсязі. В апеляційній
скарзі відповідач посилається на порушення місцевим господарським судом при
прийнятті оскаржуваного рішення норм процесуального права, невірне застосування
норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам
справи. Свої вимоги відповідач обгрунтовує тим, що місцевим господарським судом
не були враховані доводи відповідача стосовно недоведеності позивачем своїх
позовних вимог. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що при прийнятті
оскаржуваного рішення судом не з'ясовано, чи були виконані відповідачем
зобов'язання з постачання продукції на умовах визначених договором, чи є
відповідач стороною, що порушила зобов'язання з постачання ячменю та наявність
ознак вини в діях відповідача. Також, як зазначає відповідач, місцевим
господарським судом не враховані положення ст. 623 ЦК України щодо врахування
заходів, вжитих кредитором щодо одержання упущеної вигоди.

Позивач заперечує проти апеляційної скарги відповідача, вважає
рішення господарського суду Харківської області від 17 жовтня 2007 року по
даній справі законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а
апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Позивач вважає, що судом повно
та всебічно досліджені всі обставини справи, та всі необхідні докази. У відзиві
на апеляційну скаргу позивач вказує, що ним доведено належними доказами факт
понесення збитків у вигляді упущеної вигоди, а відповідачем, навпаки, у
відповідності до приписів чинного законодавства не доведено факту належного
виконання ним своїх договірних обов'язків.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній
скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши у судовому засіданні
пояснення їх  уповноважених
представників, перевіривши правильність застосування господарським судом першої
інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту
встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія
суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне:

звертаючись до місцевого господарського суду з позовною заявою про
стягнення з відповідача збитків, позивач посилався на те, що між ним та
відповідачем існували договірні стосунки, однак, відповідач неналежним чином
виконав свої зобов'язання по договору, що призвело до понесення позивачем
збитків у вигляді упущеної вигоди.

Задовольняючи позовні вимоги позивача господарський суд посилався
на підтвердженість цих вимог матеріалами справи та відповідність їх нормам
чинного законодавства.

Разом з тим, як вбачається із оскаржуваного рішення, місцевим господарським
судом не дана оцінка наявним у матеріалах справи доказам, не зроблено
відповідних посилань на норми матеріального права, які регулюють питання
стягнення збитків (в тому числі і на ст. 623 ЦК України) та не обгрунтовано
належним чином висновки суду щодо доведеності наявності реальних збитків.

У відповідності до ст. 84 ГПК України, судове рішення повинно
містити, зокрема, обставини справи, встановлені господарським судом, причини
виникнення спору, докази, на підставі яких прийнято рішення, доводи, за якими
господарський суд відхилив докази сторін, законодавство, яким господарський суд
керувався, приймаючи рішення.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1976
р.  за № 11 «Про судове рішення», рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а при
їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, виходячи із
загальних засад і змісту законодавства України.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що місцевим
господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення порушені норми
матеріального та процесуального права, таке рішення прийняте при неповному
дослідженні та неповній оцінці усіх фактичних обставин справи, через що воно
підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України.

Матеріали справи свідчать, що 05.07.2007 року між позивачем та
відповідачем укладений договір купівлі-продажу № б/н, відповідно до якого
відповідач зобов'язався поставити позивачу 200 тон ячменю, а позивач прийняти
та оплатити вартість товару.

П. 1.1 договору передбачено, що вивіз і приймання здійснюється
автотранспортом покупця (позивача).

П. 4.1, п. 4.2 договору визначено вартість 1 тони - 600 грн.,
загальна вартість договору - 120000 грн.

Відповідно до п.6.1. вищезазначеного договору позивач (покупець)
зобов'язався здійснити оплату 100% вартості продукції на розрахунковий рахунок
відповідача (продавця) протягом 3 днів по факту надання оригіналів документів,
зазначених в пункті 5.2 цього договору, а саме : складської квитанції
елеватору, оформленої на ім'я позивача, видаткової накладної, виписаної згідно
довіреності позивача, податкової накладної, рахунку-фактури продавця
(відповідача) з вказанням кількості, ціни, загальної суми до сплати.

Згідно п.5.1 договору сторони узгодили, що поставка продукції в
повному обсязі здійснюється до 01.08.2007 року.

Позивачем здійснено оплату за ячмінь платіжним дорученням № 80 від
06.07.2007 року на суму 100000 грн. та платіжним дорученням № 83 від 12.07.2007
року на суму 20000 грн. за призначенням платежу: «попередня плата за ячмінь
згідно рахунку 13 від 05.07.2007 року».

Матеріали справи також свідчать, що 25.07.2007 року між позивачем
та ПП «Укрзерноторг» був укладений договір купівлі-продажу ячменю, відповідно
до якого позивач зобов'язувався передати ПП «Укрзерноторг» 200 тон ячменю на
суму 240000 грн. за ціною 1200 грн. за одну тону.

Відповідно до умов даного договору позивач зобов'язався передати
ячмінь в строк до 03.08.2007 року. При цьому, п. 1.2 зазначеного договору
встановлено, що право власності на даний товар у позивача виникає згідно з
договором купівлі-продажу б/н від 05.07.2007 р., укладеному з ПСП «Марс».

Позивач зазначає, що зобов'язання за цим договором він не виконав
у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем по справі своїх зобов'язань за
договором від 05.07.2007 року, та вказує, що в разі належного виконання
відповідачем договірних зобов'язань позивач отримав би товар на суму 120000
грн., яку він перерахував на рахунок відповідача. Утрачену вигоду позивач
розраховує як різницю між 240000 грн., які позивач повинен був отримати за
товар згідно договору купівлі-продажу ячменю № б/н від 25.07.2007 року та
120000 грн., які він перерахував на рахунок відповідача згідно договору від
05.07.2007 року.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема й відшкодування
збитків.

Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, ч. 2
названої статті встановлено, що відсутнісчть своєї вини доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин,
який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту,
права або інтереси якого порушено. Ч. 2 названої статті встановлено, що під
збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала
б в разі належного виконання зобов'язань або додержання правил здійснення
господарської діяльності другою стороною.

Ч. 1 статті 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що
підлягають відшкодуваню особою, яка допустила господарське правопорушення,
включаються, в тому числі, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою стороною;

Аналогічні положення
щодо складу збитків містяться і в статті
22 ЦК України.

Згідно з ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних
доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх
одержання. Ч. 2 названої статті встановлено, що розмір збитків доводиться
кредитором.

Системний аналіз вищенаведених положень закону дає підстави
вважати, що для задоволення вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди)
необхідно, щоб такі збитки були реально понесеними, кредитор (позивач) довів
факт понесення таких збитків та довів факт вжиття заходів щодо одержання таких
збитків, а також факт порушення іншою стороною договору своїх зобов'язань.

Аналіз умов укладеного між сторонами договору від 05.07.2007 р.
свідчить про те, що саме на відповідача покладений був обов'язок надати
транспорт для приймання та вивозу товару, разом з тим, до матеріалів справи
доказів надання такого транспорту не надано. Одночасно, як станом на дату
розгляду справи у суді першої інстанції, так і в апеляційному господарському
суді відповідачем підтверджувалося наявність у нього необхідної кількості
ячменю (арк.справи 33). Перерахування позивачем передоплати згідно з п. 6.1
договору свідчить про отримання ним від відповідача документації, передбаченої
п. 5.2 договору.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідачем у
відповідності до ст. 614 ч. 2 ЦК України доведено факт відсутності його вини в
порушенні зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем в обгрунтування
позовних вимог не надано жодних доказів вжиття заходів щодо одержання таких
доходів (упущеної вигоди). Разом з тим, укладання  договору з ПП «Укрзерноторг» з кінцевим
строком розрахунків до 03.08.2007 р. (тобто, фактично, строком на один тиждень
та передачею товару на другий день після його отримання від відповідача), на
думку колегії судддів, свідчить про штучне створення ситуації для намагання
стягнути з відповідача певну суму збитків.

Позивачем у відповідності до приписів ст. 623 ч. 4 ЦК України не
надано будь-яких доказів, які б свідчили про намагання з його боку продовжити
строки дії договору від 25.07.2007 р. та намагання придбати продукцію у іншої
особи з метою належного виконання умов договору від 25.07.2007 р. (інше).

Також, позивачем у відповідності зі ст. 623 ч. 2 ЦК України не
доведено розміру збитків оскільки обидва договору укладені у липні місяці 2007
року з проміжком часу у 20 днів. Разом з тим, у договорі від 05.07.2007 р.
позивач має намір придбати ячмінь за ціною 600 грн. за одну тону, а перез 20
днів укладає договір на продаж цього ячменю за ціною 1200 грн. за одну тону, не
обгрунтовуючи жодним доказом збільшення вартості у два рази.

За таких обставин, вимоги позивача є необгрунтованими та
неправомірно задоволені місцевим господарським судом, оскільки позивачем не
доведено факту понесення ним збитків (упущеної вигоди) у зв'язку з невиконанням
відповідачем вимог договору.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача у зв'язку
з юридичною та фактичною обгрунтованістю.

Твердження позивача, викладені ним у позовній заяві та викладені у
оскаржуваному рішенні висновки суду зроблені при довільному трактуванні норм
діючого законодавства і дійсних обставин справи,  на їх підтвердження позивачем не надано
відповідно до ст. 33, 36 ГПК України
доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального
права, а місцевий господарський суд не надав відповідну правову оцінку
відсутності таких доказів, у зв'язку з чим оскаржуване рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню у повному обсязі.

Керуючись статтями  99, 101,
102, п.2 ст. 103, п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського
процесуального кодексу України,

постановила:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 17 жовтня 2007
року по справі № 15/425-07 скасувати та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 рах.
НОМЕР_1, код ІНН НОМЕР_2 МФО НОМЕР_3, 1-й Харківський філіал АКБ «Базіс») на
користь Приватного сільськогосподарського підприємства «Марс» (Харківська
область, В-Бурлуцький район, с. 1 Гнилиця, рах.03, ХФ ВАТ «Віейбі
Банк», код ЄДРПОУ 307 42917 МФО 350620) 600 грн. держмита, сплаченого за
подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати
відповідний наказ.

Головуючий суддя
Афанасьєв В.В.

Судді                                                                    Демченко В.О.

Шевель О.В.