ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

справа №  12/100

14.11.07

За скаргою          Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва

До                   Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м.

Києві

Стягувач       Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОП-Сервіс-Трейдінг»

про                скарга на дії Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління

юстиції у м.  Києві

Суддя В.В. Палій

Секретар Н.С. Молочна

Представники сторін:

Від скаржника  Хібен Ю.Г.- завідувач сектору (дов. від 26.10.2007р.)

Від Підрозділу примусового виконання рішень не з’явився

Від стягувача   Островерхий С.А.- предст. (дов. від 01.09.2007р.)

Обставини справи :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2000р. №12/100  позовні вимоги задоволено повністю, зобов’язано Державну податкову інспекцію у Радянському  районі м. Києва  в п’ятиденний термін, з дня отримання рішення, надати до Державного казначейства Радянського району м. Києва висновок про повернення бюджетної заборгованості ТОВ «ТОП-Сервіс-Трейдінг»за серпень у сумі  1 844 468,00грн. та за вересень 1999р. у сумі 1 731 262,00грн. і нарахувати на суму бюджетної заборгованості проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки НБУ, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

25.02.2000р. на виконання рішення видано наказ.

На виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 15.09.2004р. №12/100 видано дублікат наказу  у справі №12/100 від 25.02.2000р., замінено боржника у справі №12/100 (ДПІ у Радянському районі м. Києва) правонаступником –ДПІ у Шевченківському районі м. Києва.

16.10.2007р. до Господарського суду м. Києва звернулась Державна податкова інспекція у Шевченківському районі міста Києва зі скаргою  на дії Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві.

Заявник в своїй скарзі просить суд скасувати постанову державного виконавця Підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у м. Києві  про відкриття виконавчого провадження від 04.09.2007р. №362/1, посилаючись на те, що постанова державного виконавця винесена після спливу триденного строку з дня надходження до державного виконавця виконавчого документа; у постанові державним виконавцем встановлено строк боржнику для добровільного виконання –до 11.09.2007р., проте постанова одержана боржником лише 09.10.2007р., тобто порушено право боржника на добровільне виконання рішення суду; боржника зобов’язано надати до Державного казначейства Шевченківського району м. Києва висновок про повернення бюджетної заборгованості за серпень невизначеного року та за вересень 1999року. Боржник також зазначає, що право на бюджетне відшкодування мають лише платники податку на додану вартість, проте, стягувач виключений з реєстру платників ПДВ 08.12.2006р., відповідно не має права отримати з Державного бюджету відшкодування з податку на додану вартість. За стягувачем обліковується недоїмка по ПДВ в сумі 122496,59грн. Боржник вважає, що виконання такої постанови державного виконавця є неприпустимим та може призвести до необґрунтованого стягнення коштів з Державного бюджету України.

Враховуючи зазначене, скарга Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва відповідно до вимог ст. 121-2 ГПК України призначена до розгляду в судовому засіданні 14.11.2007р. за участю стягувача, боржника та представника органу Державної виконавчої служби.

Представники органу Державної виконавчої служби у судове засідання не з’явився, письмових пояснень на подану скаргу суду не надав.

Представник стягувача проти задоволення скарги заперечив з підстав, які зазначені у письмових поясненнях (відзиві) на скаргу.

Дослідивши матеріали поданої скарги, заслухавши пояснення представника скаржника, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої скарги та відхиляє її, з огляду на наступне.

04.09.2007р. державним виконавцем Підрозділу примусового виконання  рішень Головного управління юстиції у м. Києві винесена постанова №362/1 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва №12/100 виданого 15.09.2004р. про зобов’язання ДПІ у Шевченківському районі м. Києва подати до Державного казначейства Шевченківського району м. Києва висновок про повернення бюджетної заборгованості ТОВ «ТОП-Сервіс-Трейдінг»за серпень у сумі 1 844 468,00грн. таза вересень 1999р. у сумі 1 731 262,00грн. і нарахувати на суму бюджетної заборгованості проценти на рівні 120 відсотків від облікової ставки НБУ, встановленої на момент її виникнення, протягом строку її дії, включаючи день погашення, що вступив в законну силу (набрав чинності) 15.09.2004р.

Боржнику надано строк для добровільного виконання до 11.09.2007р.

Боржника попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк рішення буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов’язаних з провадженням виконавчих дій.

У постанові зазначено, що документ про примусове виконання поданий 28.08.2007р.

Скаржник, вважаючи що дана постанова державного виконавця порушує права та інтереси скаржника і не відповідає вимогам законодавства, зазначає про те, що постанова винесена після спливу встановленого Законом України «Про виконавче провадження»3-денного терміну.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення.

Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Як вбачається із постанови про відкриття виконавчого провадження, остання винесена державним виконавцем 04.09.2007р., а документ про примусове виконання поданий 28.08.2007р. Тобто, дана постанова винесена у понад встановлений Законом 3-денний строк, проте, зазначена обставина не може бути підставою для скасування (визнання недійсною) винесеною постанови.

Скаржник у поданій скарзі також посилається на те, що оскаржувана постанова від 04.09.2007р. одержана скаржником лише 09.10.2007р. (копія конверту із поштовим штемпелем міститься у матеріалах справи), у той час як строк для добровільного виконання встановлений до 11.09.2007р. Тобто державним виконавцем було порушено право боржника на добровільне виконання рішення суду.

Проте, суд звертає увагу скаржника на те, що відповідно до ст. 30 Закону у разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Боржник не надав суду доказів повідомлення державного виконавця про несвоєчасне одержання постанови.

Несвоєчасне одержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження могло б бути підставою для оскарження дій державного виконавця, спрямованих на примусове виконання рішення суду, але не може бути підставою для скасування (визнання недійсною) постанови про відкриття виконавчого  провадження.

Боржник також посилається на те, що оскаржуваною постановою ДПІ у Шевченківському районі м. Києва було зобов’язано надати до Державного казначейства Шевченківського району м. Києва висновок про повернення бюджетної заборгованості за серпень невизначеного року та за вересень 1999року. Боржник також вказує на те, що такого органу як Державне казначейство Шевченківського району м. Києва не існує.

Суд вважає зазначені посилання не обґрунтованими, оскільки резолютивна частина постанови державного виконавця повністю відтворює зміст наказу Господарського суду міста Києва від 15.09.2004р. №12/100, який поданий стягувачем для примусового виконання. Жодних інших вимог до боржника резолютивна частина постанови державного виконавця не містить.

Як вбачається із скарги ДПІ у Шевченківському районі м. Києва, скаржник посилається на те, що стягувач виключений з реєстру платників ПДВ 08.12.2006р. Оскільки право на бюджетне відшкодування мають  лише платники податку на додану вартість, відповідно стягувач не має права отримати з Державного бюджету відшкодування з податку на додану вартість. У зв’язку з викладеним, скаржник вважає винесену державним виконавцем постанову, такою, що прийнята неправомірно, а її виконання є неприпустимим та може призвести до необґрунтованого стягнення коштів з Державного бюджету України.

Щодо зазначеного обґрунтування скаржника, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 26 Закону України державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі:

1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 19 цього Закону;

7) наявності інших обставин, передбачених законом, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Проаналізувавши наведену норму Закону суд приходить до висновку, що у державного виконавця не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження, відповідно державним виконавцем правомірно винесено оскаржувану постанову.

При цьому, суд вважає за доцільне звернути увагу скаржника на те, що у випадку необхідності, скаржник не позбавлений права звернутися до суду із заявою про  роз’яснення рішення суду, якщо резолютивна частина рішення, викладена у виконавчому документі, є незрозумілою.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої скарги  на дії державного виконавця та відхиляє її.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

У  Х  В  А  Л  И  В :

Скаргу (вих. №3134/9/10-314 від 12.10.2007р.) Державної податкової інспекції у Шевченківському районі міста Києва на дії державного виконавця відхилити.

Ухвала може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя

В.В. Палій