ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
м. Луганськ, вул. Коцюбинського, 2
____________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.10.2007  року                                                                      Справа № 13/461

Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Семендяєвої І.В.

суддів                                                  Баннової Т.М.

Зуєвич А.М.

за участю секретаря

судового засідання                              Антонової І.В.

та представників сторін:

від  позивача:                                    представник за довіреністю Хоменко Л.А.,

довіреність №КН-1072-07/07 від 14.05.2007;

від відповідача:                                  представник за довіреністю Великородова Л.О.,

довіреність №456 від 16.10.2007;

розглянув у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу                               Товариства з обмеженою відповідальністю

„Редрейтранс - ЛТД”, м. Красний Луч

Луганської області

на рішення

господарського суду                    Луганської області

від                                                  20.08.07 (підписано 27.08.07)

по справі                                        № 13/461 (суддя Яресько Б.В.)

за позовом                                        Дочірнього підприємства „Кюне і Нагель”,

смт. Гостомель Київської області

до відповідача                              Товариства з обмеженою відповідальністю

„Редрейтранс - ЛТД”, м. Красний Луч

Луганської області

про                                                  стягнення 23 075 грн. 53 коп.

В С Т А Н О В И В:

Дочірнє підприємство „Кюне і Нагель”, смт. Гостомель Київської області (далі за текстом –ДП „Кюне і Нагель”, позивач по справі) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Редрейтранс - ЛТД”, м. Красний Луч Луганської області (далі за текстом –                       ТОВ „Редрейтранс - ЛТД”, відповідач по справі) про стягнення основного боргу у розмірі 23 075 грн. 53 коп., що виник на підставі договору від 02.01.07 № КН –125 FC, який був укладений між сторонами за позовом, та державного мита й витрат на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу.

Рішенням господарського суду Луганської області від 20.08.07 по справі                       № 13/461 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 23 075 грн. 53 коп., державне мито у розмірі 230 грн. 75 коп. та на інформаційне –технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Дане судове рішення мотивовано тим, що між сторонами за позовом був укладений договір перевезення вантажу від 02.01.07 № КН-125 FC, згідно якого відповідач у якості перевізника зобов’язався доставити довіреній їй другою стороною (відповідником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачі), а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. На думку суду першої інстанції, відповідач, який прийняв до перевезення вантаж, був зобов’язаний забезпечити його збереження, а посилання відповідача на те, що вантажоотримувач був зобов’язаний відмовитися від перевезення через подання під завантаження невідповідний транспорт і відповідно відповідач не несе відповідальності за псування вантажу судом були відхилені на підставі ст. 917 Цивільного кодексу України, яка передбачає право, а не обов’язок відмовитися від перевезення у разі надання транспортного засобу, якщо він є непридатним для перевезення цього вантажу. Отже, на підставі ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України судом стягнуто заявлена за позовом сума у розмірі 23 075 грн. 53 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Луганського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення та прийняти нове рішення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог заявник зазначає, що не приймаючи до уваги те, що поданий транспорт не відповідає обумовленому типу напівпричепу та пониження температури, позивач завантажив вантаж „пиво”; що місцевий господарський суд не надав належної правової оцінки п. 6.8 договору від 02.01.07                   № КН-125 FC, п. п. 8.2, п. п. 8.4 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в України; що відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України умовами договору від 02.01.07 встановлено обов’язок перевізника –надати транспортний засіб під завантаження та відповідальність за невиконання умов договору у разі подачі транспортного засобу у стані непридатному для перевезення вантажу, прирівнюється до не подачі та має своїм наслідком накладання штрафу у розмірі 270 грн. у зв’язку з чим відповідач вважає, що позивач повинен був відмовитися від поданого транспорту та виставити штраф.

Поясненням від 10.10.07 №КН-270/07СР позивач вимоги апеляційної скарги відхилив, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим.

Відповідно до ст. 98 Господарського процесуального кодексу України Луганський апеляційний господарський суд ухвалою від 13.09.07 у справі № 13/461 прийняв апеляційну скаргу відповідача до апеляційного провадження.

Розпорядженням голови Луганського апеляційного господарського суду по справі для розгляду вказаної вище апеляційної скарги на рішення суду від 20.08.07 призначено судову колегію у складі: головуючий суддя –Семендяєва І.В., суддя –Баннова Т.М., суддя –Зуєвич А.М.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв’язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представників сторін, обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та свідчать матеріали справи, сторонами у справі 02.01.07 був укладений договір КН-125FC (а.с.10-12), за умовами якого відповідач взяв на себе зобов”язання надавати послуги з виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом по території України згідно заявок позивача як замовника послуг. Вказаний договір позивач уклав, виконуючи договір транспортного експедирування №13583 від 01.01.07 (а.с.23-31), який був укладений між ВАТ „САН Інтербрю Україна” як замовником послуг та позивачем, який по даному договору виступив у якості експедитора.

Також сторони за позовом 21.02.07 уклали разовий договір-заявку №20-1603-702-180 (а.с.13) на перевезення вантажу автотранспортом за маршрутом м.Чернігів –м.Мелітополь, у якому зазначили найменування вантажу –пиво, вид тари –піддони в кількості 24 шт.; тип рухомого складу –рефрижератор/ізотерм. Також у разовій заявці був зазначений номер тягача ВВ 2898АІ, номер причепу: ВВ 3567 ХХ. Як з’ясувалося у подальшому, наданий для перевезення автомобіль був з тентованим напівпричепом. Завантаження автомобіля згідно товарно-транспортної накладної №9882 від 21.02.07 (а.с.14) здійснив вантажовідправник –ВАТ „САН Інтербрю Україна”, який є власником вантажу; вартість товару склала 41851 грн. 85 коп.; одержувачем вантажу у товарно-транспортній накладній зазначений  ТОВ „Сігма-Запоріжжя”.

На товарно-транспортній накладній №9882 від 21.02.07 мається печатка відправника - Чернігівського відділення ВАТ „Сан Інтербрю Україна”.

22.02.07 при одержанні вантажу –ТОВ „Сігма-Запоріжжя” був складений акт за участю представників вантажовідправника, вантажоодержувача та водія про факт замороження пива в наступній кількості: Чернігівське світле жб –350; Чернігівське Преміум жб –210; Стелла ж/б –70 упаковок.

07.03.07 ТОВ „Сігма-Запоріжжя” як вантажоодержувач направило позивачу як перевізнику претензію №21 (а.с.16), у якій зазначило, що вартість пошкодженої продукції, яка належить ТОВ „САН Інтербрю Україна” становить 23075 грн. 53 коп., у зв”язку з чим ТОВ „Сігма-Запоріжжя” завдані збитки в сумі 23075 грн. 75 коп., які позивач повинен відшкодувати ТОВ „Сігма-Запоріжжя”.

19.03.07 на адресу позивача ВАТ „САН Інтербрю Україна” направило претензію на суму 31371 грн. 48 коп., у якій було вказано на завдання збитків ВАТ „САН Інтербрю Україна” з вини позивача як експедитора по договору на транспортне експедирування №13583 від 01.01.07, який згідно п.2.2.2, 2.2.9, 2.2.13, 2.2.14, ст.14 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність”, ст.ст.929, 934 Цивільного кодексу України повинен забезпечити належне перевезення та схоронність вантажу.

Позивач 06.06.07 задовольнив претензію саме ТОВ „Сігма-Запоріжжя” шляхом перерахування останньому 23075 грн. 53 коп. платіжним дорученням №319-17 (а.с.33).

04.04.07 позивач звернувся до відповідача з претензією №КН-162/07СР (а.с.20) на суму 54447 грн. 01 коп., посилаючись на те, що йому з вини відповідача завдано збитків, що підтверджується пред’явленням позивачу вищезазначених претензій ТОВ „Сігма-Запоріжжя” та ВАТ „САН Інтербрю Україна”.

У позові до відповідача позивач послався на те, що сума збитків 23075 грн. 53 коп. понесена позивачем як замовником транспортних послуг по договору №125FC від 02.01.07 з вини відповідача як перевізника по цьому договору, який не забезпечив належних умов перевезення, надавши під перевезення не передбачений разовим договором №20-1603-702-180 від 21.02.07 автомобіль-реф/ізотерм, а автомобіль з тентованим напівпричепом, що призвело до замерзання вантажу-пива, що підтверджується відповідними актами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції надав оцінку діям відповідача як перевізника за договором №125FC від 02.01.07 на перевезення вантажу, яким передбачена відповідальність перевізника, але суд першої інстанції безпідставно залишив поза уваги договір на транспортне експедирування №13583 від 01.01.07, який укладений  між сторонами у справі, за яким позивач виступає експедитором і несе певні обов’язки та відповідальність за організацію та схоронність вантажу.

Як зазначено у п.п.1.1-1.-4 договору №13583 на транспортне експедирування, експедитор зобов’язується за плату і за рахунок замовника організовувати перевезення вантажів замовника автомобільним транспортом та надати замовнику інші послуги, необхідні для здійснення доставки вантажу в межах території України; експедитор в інтересах замовника виконує пов’язані з перевезенням транспортно-експедиційні операції: розроблення маршруту перевезення, пошук безпосереднього перевізника, організація забезпечення відправлення та одержання вантажу, інші операції, пов”язані з перевезенням; вантаж, напрямки його перевезення, тип транспорту та інша необхідна інформація на кожне експедирування узгоджується сторонами відповідно до договору, а в окремих випадках –шляхом підписання відповідних додаткових угод до даного договору; кількість і найменування вантажу, пункти відправлення (завантаження) та призначення (вивантаження), адреса вантажоотримувача тощо, визначаються замовником і вказуються в товарно-транспортних документах, що виписуються на кожне перевезення, а також у заявці замовника на перевезення.

У договорі №13583 на транспортне експедирування зазначені обов”язки позивача як експедитора, зокрема: забезпечення перевезень придатним за технічним та санітарним станом автотранспортом (п.2.2.2), забезпечення подання під завантаження справного рухомого складу у стані придатному для перевезення даного виду вантажу і що відповідає санітарним вимогам (п.2.2.9), забезпечення виконання експедирування без витрат та пошкоджень вантажу, зміни його кількісних чи якісних характеристик протягом всього маршруту слідування вантажу до його передачі в пункті призначення вантажоотримувачу (п.2.2.13, п.2.2.14), несення майнової відповідальності за схоронність вантажу за кількістю та якістю (п.2.2.14), несення матеріальної відповідальності перед замовником за недостачу, втрату, псування чи пошкодження вантажу в розмірі фактично завданих збитків.

Відповідно до ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов’язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов’язаних з перевезенням вантажу.

Згідно ст.14 Закону України „Про транспортно-експедиторську діяльність” за невиконання або неналежне виконання обов’язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Відповідно до ст.934 Цивільного кодексу України за порушення обов’язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу. Згідно п.4 ст.611 Цивільного кодексу України відшкодування збитків є одним з правових наслідків порушення зобов’язання.

Отже саме позивач як експедитор за договором транспортного експедирування №13583 від 01.01.07, укладеного з замовником послуг по експедируванню - ВАТ „САН Інтербрю Україна”  повинен був організувати належне перевезення вантажу, який належить ВАТ „САН Інтербрю Україна”; забезпечити належним чином подачу транспортних засобів, своєчасно інформувати замовника (ВАТ „САН Інтербрю Україна”) про транспортні засоби, що надаються для перевезення, у т.ч. про тип транспортного засобу) (п.2.2.8 договору); забезпечити подання під завантаження справного рухомого складу у стані, придатному для перевезення даного виду вантажу (п.2.2.9 договору); забезпечити своєчасне експедирування/перевезення вантажів в пункт призначення та передачу вантажів вантажоотримувачу (представнику вантажоотримувача).

Позивач не надав доказів повідомлення замовника послуг по договору №13583 від 01.01.07 на транспортне експедирування - ВАТ „САН Інтербрю Україна” про транспортний засіб, який відповідач зазначив у разовому договорі №20-1603-702-180 від 21.02.07, не впевнився у його придатності для перевезення пива і взагалі не з”ясував тип транспортного засобу, який зазначений у разовому договорі як тягач №ВВ 2898АІ, причеп №ВВ3567ХХ.

Внаслідок вищевикладеного позивач не забезпечив схоронність вантажу.

Пунктом 6.2 договору №13583 від 01.01.07 на транспортне експедирування передбачено, що експедитор несе матеріальну відповідальність перед вантажоотримувачем –за недостачу, втрату, псування чи пошкодження вантажу, в тому числі за його понаднормативний бій, псування, пошкодження зворотної тари в розмірі фактично завданих збитків ( в разі, якщо постачання між замовником та вантажоодержувачем здійснюється на будь-якому базисі крім DDP). Замовник письмово надає експедитору перелік вантажоотримувачів, уповноважених замовником на здійснення позовно-претензійної роботи безпосередньо із експедитором без залучення замовника; перед вантажовідправником – замовником –за недостачу, втрату, псування чи пошкодження вантажу, в тому числі за його понаднормативний бій, псування, пошкодження зворотної тари в розмірі фактично завданих збитків ( в разі, якщо постачання між замовником та вантажоодержувачем здійснюється на базисі DDP).

Відповідальність експедитора перед замовником послуг на експедирування вантажів передбачена також ст.14 Закону України „Про транспортно-експедиційну діяльність”, ст.934 Цивільного кодексу України.

Відповідно до викладеного відсутні підстави покладення відповідальності за псування вантажу під час спірного перевезення цього вантажу на відповідача як перевізника.

Крім того, слід прийняти до уваги, що власником (вантажовідправником та вантажоодержувачем) вантажу на час його відправлення та отримання залишалось ВАТ „САН Інтербрю Україна”, про що зазначено у разовому договорі №20-1603-702-80 від 21.02.07 та у претензії ТОВ „Сігма-Запоріжжя”, яка була направлена позивачу. Таким чином, збитки від псування вантажу завдані саме ВАТ „САН Інтербрю Україна”, в той час як позивач сплатив суму 23075 грн. 53 коп. в рахунок відшкодування збитків ТОВ „Сігма-Запоріжжя”. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач обгрунтував право ТОВ „Сігма-Запоріжжя” бути вантажоодержувачем спірного вантажу та право здійснювати претензійно-позовну роботу та отримувати відповідне відшкодування без залучення замовника  - ВАТ „САН Інтербрю Україна” тим, що воно було надане ТОВ „Сігма-Запоріжжя” замовником згідно додаткової угоди №6 від 24.05.07 до договору на транспортне експедирування №13583 від 01.01.07 (а.с.23), яка була укладена позивачем та ВАТ „САН Інтербрю Україна”.

Дана додаткова угода не може бути прийнята до уваги, оскільки вона укладена 24.05.07, а спірне перевезення відбулось 21-22.02.07; претензія позивачу від ТОВ „Сігма-Запоріжжя” була направлена 07.03.07, отже перерахування 06.06.07 суми 23075 грн. 53 коп. з позначкою платежу „оплата по претензії №21 від 07.03.07” здійснене позивачем ТОВ „Сігма-Запоріжжя” безпідставно.

Позивач надав суду апеляційної інстанції для залучення до матеріалів справи висновок (акт) лабораторії ВАТ „САН Інтербрю Україна” від 03.03.07 про невідповідність стандарту товару, відвантаженого на адресу ТОВ „Сігма-Запоріжжя” по товарно-транспортній накладній №9882 від 21.02.07, який був повернутий ВАТ „САН Інтербрю Україна”; акт від 25.03.07 утилізації пива, яке замерзло, та акт списання продукції (пива) від 25.03.07. Вказані документи залучені до участі у справі, але не приймаються до уваги як доказ понесення позивачем збитків від пошкодження вантажу (замерзання пива) при спірному перевезенні, оскільки зазначені документи складені в односторонньому порядку Чернігівським відділенням ВАТ „САН Інтербрю Україна”; первинні документи про повернення продукції Чернігівському відділенню ВАТ „САН Інтербрю Україна” до акту не додані, відомості та відповідні документи про атестацію лабораторії Чернігівського відділення ВАТ „САН Інтербрю Україна” не надані.

З наведеного слідує, що господарський суд Луганської області необґрунтовано задовольнив позовні вимоги ДП „Кюне і Нагель”, у зв’язку з чим рішення господарського суду Луганської області підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову, а апеляційна скарга ТОВ „Редрейтранс-ЛТД” підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судових витрат за позовом та за апеляційним провадженням відносяться на позивача –дочірнє підприємство „Кюне і Нагель”.

Державне мито у сумі 0 грн. 62 коп., що було зайве сплачене товариством з обмеженою відповідальністю „Редрейтранс-ЛТД” при поданні апеляційної скарги, повертається йому із державного бюджету на підставі п.1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України “Про державне мито”.

У судовому засіданні за згодою представників сторін оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 85, 99, 101, п. 2 ст. 103, ст. ст. 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Луганський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Редрейтранс - ЛТД”, м. Красний Луч Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 20.08.07 по справі № 13/461 задовольнити.

2.          Рішення господарського суду Луганської області від 20.08.07 по справі                 № 13/461 скасувати.

3.          Прийняти нове рішення.

4.          У задоволенні позову відмовити.

5.          Державне мито за позовом та витрати на інформаційно –технічне забезпечення судового процесу покласти на позивача –Дочірнє підприємство „Кюне і Нагель”, смт. Гостомель Київської області.

6.          Стягнути з Дочірнього підприємства „Кюне і Нагель”, вул. Садова, 26а, смт. Гостомель, Київська область, п/р 0000 в АТ „Каліон Банк Україна”, МФО 300379, , на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Редрейтранс - ЛТД”, шосе Антрацитівське, 36, м. Красний Луч Луганської області, , державне мито за апеляційною скаргою у розмірі 115 грн. 38 коп.

Доручити господарському суду Луганської області видати наказ.

7. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю „Редрейтранс - ЛТД”,              м. Красний Луч Луганської області із Державного бюджету України зайве сплачене державне мито у розмірі 0 грн. 62 коп. за апеляційною скаргою згідно платіжного доручення від 31 серпня 2007 року № 1669, що знаходиться в матеріалах даної справи, на підставі цієї постанови, скріпленої гербовою печаткою суду апеляційної інстанції.

Відповідно ч. 3, ч. 4 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України постанова набирає законної сили з дня її прийняття та надсилається сторонам у справі в п’ятиденний строк з дня її прийняття.

Головуючий суддя                                                               І. В. Семендяєва

Суддя                                                                                  Т.М. Баннова

Суддя                                                  А.М. Зуєвич