ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.12.07 р.                                                                               Справа № 22/319

Суддя господарського суду Донецької області Волошинова Л. В.

при секретарі судового засідання Настич Л. Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Краматорського міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Донецькій області та Слов’янської міської ради

до відповідача: Комунального підприємства „Донецькоблводоканал” м. Донецьк

про стягнення збитків, заподіяних забрудненням водних ресурсів в розмірі 3363 грн. на користь Слов’янської міської ради.

за участю

прокурора: не з’явився

представників

від позивача: Галівець М.М.– за довір.

від відповідача: Чевичелова О.А.– за довір.

третя особа:

СУТЬ СПРАВИ:

Краматорський міжрайонний природоохоронний прокурор звернувся до господарського суду Донецької області з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Донецькій області та Слов’янської міської ради до Комунального підприємства „Донецькоблводоканал” м. Донецьк про стягнення збитків, заподіяних забрудненням водних ресурсів в розмірі 3363 грн. на користь Слов’янської міської ради.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на акт відбору проб води від 04.05.2006 р. № 8, акт відбору проб води від 01.08.2006 р. № 23, акт відбору проб води від 15.08.2006 р. №  27, акт відбору проб води від 29.08.2006 р. № 28, акт відбору проб води від 15.12.2006 р. № 42, протоколи вимірювань показників складу властивостей проб води № 1, № 8, № 28, № 40 відповідно до яких підприємство з 04.05.2006р. по 15.12.2006р. структурним підрозділом відповідача здійснювався скид стічних вод в р. Казений Торець в кількості 2573000 м3, в яких вміст забруднюючих речовин, перевищував затверджені гранично допустимі концентрації.

У якості правової підстави звернення до суду з позовом прокурор посилається на приписи ст. 44 Водного кодексу України, ст. ст. 5, 47, 48, 68, 69 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”.

Відповідач проти позову заперечує та у відзиві від 18.12.2007р.зазначає, що позивачем при проведенні перевірки додержання вимог діючого природоохоронного законодавства України, порушено вимоги „Методики розрахунку збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів”, щодо складання відповідної документації за результатами перевірки та визначення строків порушення відповідачем норм природоохоронного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд ВСТАНОВИВ:

Державними інспекторами Торезької регіональної екологічної інспекції в присутності представників підприємства 04.05.2006 р., 01.08.2006 р., 15.08.2006 р., 29.08.2006 р., 15.12.2006  були відібрані проби зворотних вод та поверхневих вод р. Казений Торець.

По факту відбору проб води від 04.05.2006 р., 01.08.2006 р., 15.08.2006 р., 29.08.2006 р., 15.12.2006  були складені акти  № 8, № 23, № 27, № 28, № 42 та протоколи вимірювань показників складу та властивостей проб води № 1, № 8, № 28, № 40.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку шкоди, спричиненої навколишньому природному середовищу внаслідок порушення водного законодавства, розмір шкоди складає 3363 грн.

За результатами розгляду матеріалів справи суд вважає, що Краматорському міжрайонному природоохоронному прокурору в задоволенні позову повинно бути відмовлено за наступними підставами.

Прокурором визначено у якості позивача по справі і Державну екологічну інспекцію в Донецькій області, і Слов’янську міську раду.

Відповідно до ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до абз. 3 преамбули Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” від  25.06.1991 р. № 1264-XII (зі змінами та доповненнями) цей Закон визначає правові, економічні та соціальні основи організації охорони навколишнього природного середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь.

Об’єктом правової охорони, відповідно до ст. 5 цього Закону, є навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в народному господарстві в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Особливій державній охороні підлягають території та об'єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об'єкти, визначені відповідно до законодавства України.

Державній охороні від негативного впливу несприятливої екологічної обстановки підлягають також здоров'я і життя людей.

Відповідно до ст. 35 цього Закону державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюється Радами та їх виконавчими і розпорядчими органами, спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органами на місцях та іншими спеціально уповноваженими державними органами.

Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони республіки, природних територій та об'єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища.

Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншим законодавством України.

Частиною другою ст. 19 Конституції України закріплено обов’язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження Рад у галузі охорони навколишнього природного середовища закріплені в ст. 15 Закону.

За приписами цієї норми місцеві Ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції:

а) забезпечують реалізацію екологічної політики України, екологічних прав громадян;

б) дають згоду на розміщення на своїй території підприємств, установ і організацій у порядку, визначеному законом;

в) затверджують з урахуванням екологічних вимог проекти планіровки і забудови населених пунктів, їх генеральні плани та схеми промислових вузлів;

г) видають і скасовують дозволи на відособлене спеціальне використання природних ресурсів місцевого значення;

д) затверджують місцеві екологічні програми;

е) організовують вивчення навколишнього природного середовища;

є) створюють і визначають статус резервних, в тому числі й валютних, фондів для фінансування програм та інших заходів щодо охорони навколишнього природного середовища;

ж) організують в разі необхідності проведення екологічної експертизи;

з) забезпечують інформування населення про стан навколишнього природного середовища, функціонування місцевих екологічних автоматизованих інформаційно-аналітичних систем;

и) організують роботу по ліквідації екологічних наслідків аварій, залучають до цих робіт підприємства, установи та організації, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, і громадян;

і) приймають рішення про організацію територій та об'єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні;

ї) здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища;

й) припиняють господарську діяльність підприємств, установ та організацій місцевого підпорядкування, а також обмежують чи зупиняють (тимчасово) діяльність не підпорядкованих Раді підприємств, установ та організацій в разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища;

к) координують діяльність відповідних спеціально уповноважених державних органів управління в галузі охорони навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів на території місцевої Ради.

Місцеві Ради можуть здійснювати й інші повноваження відповідно до законодавства України.

Виключна компетенція сільських, селищних, міських рад закріплена в ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування” від  21.05.1997 р. № 280/97-ВР (зі змінами та доповненнями). Разом із тим, з аналізу вказаних норм вбачається, що здійснюючи контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, органи місцевого самоврядування правом на проведення перевірок та звернення до суду з позовами про відшкодування збитків і втрат, заподіяних в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, не наділені.

Відповідно до ст. 16 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” управління охороною навколишнього природного середовища полягає у здійсненні в цій галузі функцій спостереження, дослідження, екологічної експертизи, контролю, прогнозування, програмування, інформування та іншої виконавчо-розпорядчої діяльності.

Державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Ради та їх виконавчі і розпорядчі органи, а також спеціально уповноважені на те державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Спеціально уповноваженими державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів у республіці є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів, його органи на місцях та інші державні органи, до компетенції яких законодавством України та Автономної Республіки Крим віднесено здійснення зазначених функцій.

Відповідно до п. “з” ст. 20 цього Закону саме до компетенції спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів і його органів на місцях належить подання позовів про відшкодування збитків і втрат, заподіяних в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно з абз. 2 п. 1 Положення про Міністерство охорони навколишнього природного середовища України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 р. № 1524, головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища є Міністерство охорони навколишнього природного середовища України (Мінприроди).

Відповідно до п. п. 2 п. 5 Положення Мінприроди має право застосовувати у випадках, передбачених законодавством, економічні санкції до підприємств, установ та організацій за порушення вимог законодавства, подавати позови про відшкодування збитків і втрат, завданих унаслідок такого порушення, складати протоколи та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Спеціальним підрозділом Мінприроди, який в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), екологічної та в межах своєї компетенції радіаційної безпеки на відповідній території, є Державна екологічна інспекція в областях, містах Києві та Севастополі (п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 19.12.2006 р. № 548).

Згідно з п. п. 9 п. 5 Положення Інспекція наділена правом уживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів та подавати позови про відшкодування втрат і збитків,

завданих унаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Таким чином, виходячи з комплексного аналізу положень ст. 19 Конституції України, ст. 16 та ст. 20 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що саме Міністерство охорони навколишнього природного середовища України та  Державні екологічні інспекції в областях, містах Києві та Севастополі мають право звертатися до суду з позовами про відшкодування втрат і збитків, завданих унаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, або вказуватися прокурором як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо позов заявлено в інтересах держави.

Стосовно  вимоги прокурора стосовно стягнення збитків, заподіяних забрудненням водних ресурсів на користь Слов’янської міської ради, суд вважає дану вимогу такою, що не підлягає задоволенню за наступних підстав:

Відповідно до ст. 47 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища” для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.

Республіканський Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок:

а) зборів за забруднення навколишнього природного середовища;

б) частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством;

в) цільових та інших добровільних внесків підприємств, установ, організацій та громадян.

Кошти місцевих республіканського Автономної Республіки Крим і Державного фондів охорони навколишнього природного середовища можуть використовуватись тільки для цільового фінансування природоохоронних та ресурсозберігаючих заходів, в тому числі наукових досліджень з цих питань, ведення державного кадастру територій та об'єктів природно-заповідного фонду, а також заходів для зниження впливу забруднення навколишнього природного середовища на здоров'я населення та стимулювання працівників спеціально уповноважених державних органів у галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів, крім осіб, які мають статус державних службовців, та громадських інспекторів з охорони навколишнього природного середовища, які виявили порушення природоохоронного законодавства і вжили необхідних заходів для притягнення винних до відповідальності, запобігання порушенням природоохоронного законодавства.

Положення вказаної норми свідчать про те, що кошти, сплачені суб’єктом господарювання внаслідок спричинення шкоди навколишньому природному середовищу, повинні зараховуватися на спеціальний рахунок місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища.

Разом із тим, Краматорський міжрайонний природоохоронний прокурор наполягає на тому, що відповідні кошти повинні бути стягнуті на користь Слов’янської міської ради.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України “Про місцеве самоврядування” органи місцевого самоврядування є юридичними особами і, як наслідок, можуть мати спеціальні рахунки для задоволення власних потреб, тому вимога про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, на користь місцевої ради суперечить положенням ст. 47 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 82 – 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Краматорському міжрайонному природоохоронному прокурору у задоволенні позову, поданого в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Донецькій області та Слов’янської міської ради до Комунального підприємства „Донецькоблводоканал” м. Донецьк про стягнення збитків, заподіяних забрудненням водних ресурсів в розмірі 3363 грн. на користь Слов’янської міської ради, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                         Волошинова Л.В.