КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2007                                                                                           № 7/588

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Губенко Н.М.

суддів:             Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Іванців Р.Б. - представник, дов. б/н від 25.12.2006;

від відповідача - Шикір І.С. - юрисконсульт, дов. № 2053 від 01.08.2005,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру технічної експлуатації первинної мережі № 2 Філії "Дирекція первинної мережі" ВАТ "Укртелеком"

на рішення Господарського суду м.Києва від 23.03.2007

у справі № 7/588

за позовом                               Комунальне підприємство "Тернопільводоканал"

до                                                   Відкрите акціонерне товариство "Укртелеком"

про                                                  стягнення 39823,71 грн.

На підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду справи №7/588 продовжено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2007 у справі №7/588 позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 37 756,85 грн. боргу, три проценти річних у розмірі 2 066,86 грн., 398,24 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення мотивовано тим, що доводи відповідача про те, що водопостачання та водовідведення житлового будинку, розташованого за адресою: м. Тернопіль, вул. Приміська, 15а, здійснюється на підставі договору № 152 від 27.05.2002, не відповідають дійсності; прийняття на себе обов’язків абонента підтверджується укладеним між позивачем та відповідачем договором № 965-40/123 від 10.03.2005; безоблікове постачання води на житловий будинок було встановлено за результатами технічного обстеження водопровідних мереж 21.08.2003, 19 та 29.12.2003; позовні вимоги відповідають п.п. 1.2, 9.6, 9.8, 12.9, 12.15 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994 № 65, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.07.1994 за № 165/374 зі змінами (далі – Правила) та ч. 5 ст. 4, ч. 3 ст. 11, ст. 526, 625 ЦК України.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2007 у справі № 7/588 скасувати з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, визнати позов таким, що не підлягає розгляду внаслідок пропущеного терміну позовної давності і необґрунтованості позовних вимог та прийняти нове рішення про залишення позову без задоволення у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник зазначає про ненадання судом правової оцінки та висновку щодо порушення позивачем вимог ст. 257 ЦК України, порушення ст. 43 ГПК України.

На думку заявника, суд прийняв надану позивачем схему водопроводу і каналізації без врахування того, що надана схема не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, підписана невідомою особою, відтиск печатки не співпадає із відтиском печатки, наявним у договорі, хоча в судове засідання були надані копія схеми міськархітектури від 08.09.1997, яка підтверджує забезпечення житлового будинку водопостачанням та водовідведенням та, згідно із запитом суду до міськархітектури м. Тернополя, дійсна на теперішній час схема водоводу, яка підтверджує попередню схему, що спростовує доводи позивача.

Заявник вважає, що судом не прийнято до уваги, що підставами виникнення цивільних прав та обов’язків сторін є договір відповідно до вимог ст. 11 ЦК України, згідно з яким позивач зобов’язався надати послуги по водопостачанню і водовідведенню на об’єкт, який розташований за адресою: м. Тернопіль, вул. Приміська, 15а, до складу якого входять адмінприміщення і житловий будинок, про що засвідчують схеми міськархітектури; претензій щодо неналежного виконання умов договору у сторін не було.

Заявник посилається на неприйняття судом до уваги актів обстеження водоводу від 21.08.2003 та 19.12.2003, де зазначається діаметр труби 32 мм, що суперечить акту від 29.12.2003, з явними ознаками підробки, та відсутність обґрунтувань позивача розбіжностей в актах щодо діаметру труби, відсутність двостороннього акту.

Заявник вважає безпідставним неврахування судом того, що згідно із Законом України "Про приватизацію" під час приватизації об’єкти соціальної сфери (житло) не входять до статутного фонду підприємств і залишаються у власності держави, тобто відповідач не є власником житлового будинку, крім того згідно з п.п. 8, 9, 36.1 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 № 1497, чинними на час складання актів, водопостачання здійснюється безпосередньо населенню на договірній основі, оскільки всі квартири були приватизовані в 1997 р.

На думку заявника, судом неправильно застосовано п.п. 9.6, 9.8 Правил, оскільки після дослідження відсутності самовільного приєднання, позивач змінив підставу позову і усно доводив про непроведення платежів відповідачем, проте не надав документів, що свідчили б про надходження кошів та які кошти належало сплачувати, також в актах не значиться термін: "самовільне приєднання".

У письмовому поясненні позивач зазначає, зокрема, про те, що розрахунок суми боргу нараховано за період з 21.07.2003 по 20.08.2003, що відповідає нормі п. 9.8 Правил та було зазначено у рахунку № 30347 від 07.05.2004, на підставі якого у відповідача виникло грошове зобов’язання; в акті технічного обстеження водопровідних мереж від 29.12.2003 зазначено про помилковість вказування заміру труби вводу, діаметр якої становить 60 мм; акт від 29.12.2003 є належним доказом відповідно до п. 12.15 Правил; схема водопроводу, копія якої долучено до справи, є документом відповідача; строк позовної давності не пропущено; з квітня 2005 р. по липень 2006 р. господарськими судами розглядався позов прокурора міста Тернополя між цими самими сторонами про стягнення цієї ж суми основного боргу, що є предметом спору у даній справі та провадження у зазначеній справі було припинено у зв’язку із безпідставним підписанням позовної заяви прокурором.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи письмові пояснення сторін, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем пред’явлено позов з позовними вимогами до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 30 404,14 грн. за послуги з водопостачання і водовідведення, надані до окремого житлового будинку за адресою: м. Тернопіль, вул. Приміська, 15,а; 7 352,71 грн. інфляційних нарахувань, 2 066,86 грн. трьох процентів річних та судових витрат.

Як вбачається з акту від 21.08.2003, актів технічного обстеження водопровідних мереж від 19.12.2003, від 29.12.2003, складених представниками позивача за присутності представника відповідача, проведено опломбування до труби водолічильника на вводі до житлового будинку за адресою: м. Тернопіль, вул. Приміська, 15а, водомір на якому ніколи не обліковувався; станом на 21.08.2003 відповідно до припису позивача був встановлений водомір і взятий на облік позивачем; при повторному обстеженні об’єкта виявлено, що у акті від 19.12.2003 помилково вказано діаметр труби вводу, внаслідок повторного заміру з’ясувалось, що діаметр труби вводу становить 60 мм; до 21.08.2003 на даному об’єкті мало місце самовільне приєднання.

Статтею 4 чинного на час складання актів ЦК Української РСР встановлено, що цивільні права і обов’язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов’язки.

У пункті 9.8 Правил встановлено, що у разі самовільного приєднання до комунального водопроводу та вводів абонентів або за безоблікове водокористування, коли водокористувач не оформлений як абонент чи не одержав дозволу Водоканалу, втрата води визначається згідно з п. 9.6 цих Правил за весь період користування водопроводом; якщо дату початку самовільного приєднання до водопроводу або безоблікового користування визначити неможливо, то вважається, що період самовільного користування водою складає один місяць.

Згідно з п. 12.9 Правил рахунки або інші платіжні документи за воду підлягають оплаті абонентами у триденний строк після їх подачі Водоканалом; відлік зазначеного строку починається з наступного дня після вручення рахунку чи пред’явлення в банк платіжних документів; у випадку встановлення Водоканалом абоненту конкретного строку оплати за воду відлік прострочення платежу починається з наступного дня після закінчення цього строку.

Відповідно до розрахунку суми боргу, позивачем нараховано відповідачу суму боргу у розмірі 30 404,14 грн., що відповідає вимогам п.п. 9.6, 9.8 Правил.

Рахунок позивача № 30347 від 07.05.2004 на суму боргу 30 404,14 грн. разом із супровідним листом № 1690/01 від 07.05.2004 надісланий відповідачу 11.05.2004, про що свідчить копія квитанції підприємства поштового зв’язку.

Нормою п.п. 4 Прикінцевих положень ГК України, Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що до відносин, які виникли до набрання чинності відповідними положеннями цих кодексів, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов’язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов’язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правого акта, що регулює господарську діяльність.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов’язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано доказів сплати позивачеві нарахованої останнім суми боргу у встановлений Правилами строк, позов є таким, що відповідає нормам законодавства та підтверджений матеріалами справи.

Із доводами апеляційної скарги немає підстав погодитись, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач, стверджуючи про здійснення оплати за послуги по відпуску води і відведенню до житлового будинку у складі плати за послуги на відпуск води з комунального водопроводу і відведення стічної води в комунальну каналізацію за договором № 152 від 27.05.2002, не надав доказів такої обставини.

При цьому, як вбачається із договору № 152, згідно з п. 1.2 позивач взяв на себе зобов’язання забезпечити відповідача питною водою до місця з’єднання з міським водопроводом, відведення і очистку стічної води від абонента в міський каналізаційний колектор в об’ємі затвердженого ліміту 26 м3 на місяць, 31 – в опалювальний сезон; відповідно до п. 2.1 облік води, витраченої абонентом, проводиться за показниками водомірів, встановлених на водопровідних мережах, перевірених і опломбованих органами Держстандарту; умовами п. 2.2 передбачено, що для обліку води абоненту необхідно своїми силами і коштами встановити водолічильник, передати його по акту представнику позивача для прийняття і опломбування; згідно з п. 3.1 нарахування за спожиту абонентом воду позивач проводить згідно з показниками водомірів.

Також в п. 1.1 договору № 152 сторони передбачили обов’язок керуватись Правилами, а як вбачається із п. 5 зразкового договору на подачу води з комунального водопроводу та приймання стічних вод до комунальної каналізації, що є додатком № 4 до Правил, облік кількості використаної води здійснюється за показниками конкретного водолічильника на конкретному водомірному вузлі.

Однак, як засвідчено актами від 21.08.2003, 19.12.2003 та 29.12.2003 облік використання води, що надходила до житлового будинку, не здійснювався.

Таким чином, оскільки в умовах договору № 152 щодо обліку води немає посилання на воду, що обліковується за водолічильником, встановленим на вводі до житлового будинку, то немає підстав для твердження, що відповідач у складі платежів за договором № 152 оплачував також послуги по постачанню води, що надходила до житлового будинку.

Однією з підстав для зазначеного висновку може слугувати також те, що зі змісту розрахунку використання питної води по цеху лінійних кабельних споруд – 209 (а.с. 93) як за видами використання води, так і за кількістю, не вбачається того, що до складу об’єму води, встановленого у п. 1.2 договору № 152, входить також і об’єм, який постачається до житлового будинку.

Відповідачем також відповідно до ст. 33 ГПК України не доведено того, що розмір діаметру труби виводу від житлового будинку становить якийсь інший, а не 60 м3.

Також заперечуючи розмір діаметру труби 60 м3, відповідач не оскаржив відомості про такий розмір труби, зазначені в акті технічного обстеження водопровідних мереж від 29.12.2003, як це передбачено п. 12.15 Правил.

Твердження відповідача про те, що додана до договору № 152 схема підписана невідомою особою не відповідає матеріалам справи, адже на схемі вказано, що підпис належить начальнику ЦКЛС-209 Ганцю Р.П., а в п. 1.9 договору № 152 вказано, що відповідальною особою за водоспоживання об’єктів абонента, збереження лічильників, пломб на них і обладнанні водомірного вузла абонент призначає Ганця Р.П.

Також в актах від 21.08.2003, 19.12.2003, 29.12.2003 зазначено, що ці акти складені за присутності представника відповідача - Ганця Р.П.; акт від 21.08.2003 Ганцем Р.П. підписаний, а від підпису актів від 19.12.2003 та від 29.12.2003 Ганець Р.П. відмовився, про що є відмітка у актах, копії цих актів як вбачається із написів на звороті актів, були вручені Ганцю Р.П.

Крім того, самостійно взята, без врахування решти матеріалів справи, будь-яка схема або викопіювання з плану м. Тернополя не має сили доказу того, що водопостачання до житлового будинок по вул. Приміській, 15а проводилось у складі об’єму, передбаченого договором № 152.

Згідно з довідкою відповідача № 1639 від 06.12.2006 житловий будинок за адресою: м. Тернопіль, вул. Приміська, 15 знаходиться на балансі відокремленого підрозділу відповідача, про що також відповідачем зазначається у письмовому поясненні від 04.10.2007.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб’єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами; щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності.

Отже на обов’язки відповідача щодо водопостачання та водовідведення житлового будинку не впливає відсутність права власності.

Та обставина, що згідно з п. 8 Правил надання населенню послуг з  водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 № 1497, чинних на час складання актів, послуги надаються споживачеві згідно з договором надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення не свідчить про те, що такі договори були укладені та мешканці приватизованих квартир сплачували за послуги водопостачання та відведення, навпаки, матеріали справи свідчать про те, що мешканці плату позивачеві не здійснювали, про що, зокрема, свідчить пояснювальна записка мешканців будинку від 24.09.2003 (а.с. 25), яка, як вбачається із свідоцтв про право власності на житло, підписана усіма власниками приватизованих квартир.

Із матеріалів справи не вбачається того, що позивач у порядку ст. 22 ГПК України змінив підставу позову, у зв’язку з чим таке твердження відповідача є голослівним. Також матеріалами справи не підтверджено порушення норм ст. 43 ГПК України.

Оскільки матеріали справи свідчать про наявність підстав для застосування норми п. 9.8 Правил, то їх належить застосувати, хоча б і не значилось у актах терміну: "самовільне приєднання", однак, у акті від 19.12.2003 зазначено, що ввід на житловий будинок до 21.08.2003 водоміром не обліковувався; в акті від 29.12.2003 вказано, що на даному об’єкті мало місце самовільне приєднання до комунального водопроводу, каналізації та безоблікове використання води.

Як вбачається із дати поштового штемпеля на конверті позов пред’явлений 28.09.2006.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов’язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред’явити вимогу про виконання зобов’язання; якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Враховуючи те, що опломбування труби вводу до житлового будинку здійснено 21.08.2003, то саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги до відповідача, отже, враховуючи нормативний час пересилання письмової кореспонденції та норму п. 12.9 Правил, рахунок позивача повинен був бути оплачений не пізніше 25.08.2003 за правилами ЦК України.

Згідно з ч. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред’явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про порушення позивачем ст.ст. 256, 257 ЦК України, також про цю обставину відповідач посилається і у заяві від 14.02.2007, що можна оцінити як заяву про застосування позовної давності.

З 25.08.2003 до часу пред’явлення позову - 28.09.2006 минуло більше 3-х років позовної давності, передбачених ст. 71 ЦК Української РСР та ст. 257 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, копій рішення від 26.05.2005 та постанови Вищого господарського суду України від 09.02.2006 у справі № 7/262 господарським судом у справі № 7/262 розглядався позов прокурора міста Тернополя в інтересах держави в особі Тернопільської міської ради, від імені якої діяло Комунальне підприємство "Тернопільводоканал" до Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" про стягнення 30 404,14 грн. боргу за послуги водопостачання та водовідведення.

Однак, із твердженням позивача про переривання перебігу позовної давності немає підстав погодитись, адже норми ч. 2 ст. 264 ЦК України застосовуються у тому випадку, якщо позов було пред’явлено з дотриманням вимог ГПК України, а ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.05.2006 у справі № 7/262-42/141 позов Прокурора міста Тернополя залишено без розгляду на підставі п. 1 ст. 81 ГПК України. Згідно з ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Враховуючи ті обставини, що позов прокурора у спорі між цими ж  сторонами, про цей же предмет і з цих же підстав у справі № 7/262 розглядався судом, починаючи з травня 2005, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2005 у справі № 7/262 у позові відмовлено повністю, постановою Вищого господарського суду України від 09.02.2006 у справі № 7/262 постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2005 та рішення господарського суду міста Києва від 26.05.2005 у справі № 7/262 скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а ухвалою суду першої інстанції від 23.05.2006 позов прокурора м. Тернополя залишено без розгляду, видно, що мало місце  застосування судами при вирішенні спору різних норм законодавства, що спричинило до тривалого строку розгляду спору за позовом прокурора та перешкодило позивачеві звернутись із позовом до суду до спливу строку позовної давності, тому суд визнає зазначені причини пропущення позовної давності поважними та поновлює строк позовної давності.

Оскільки у справі № 7/588 відсутні обставини, які у ст. 81 ГПК України передбачені підставами залишення позову без розгляду та норми цієї статті розширеному тлумаченню не підлягають, то вимога апеляційної скарги про залишення позову без розгляду є такою, що не відповідає нормам процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, у зв’язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Центру технічної експлуатації первинної мережі № 2 Філії "Дирекція первинної мережі" ВАТ "Укртелеком" залишити без задоволення.

2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2007 у справі № 7/588 залишити без змін, доповнивши резолютивну частину рішення текстом наступного змісту: "Поновити строк позовної давності".

3.          Справу № 7/588 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Ропій  Л.М.