ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2007 р.                                                            Справа № 42/290-07

вх. № 9431/1-42

Суддя господарського суду Яризько В.О.

при секретарі судового засідання Дородіна І.А.

за участю представників сторін:

позивача - Петриченко Н.В. (дов.)  відповідача - Лукашов В.В. (дов.)

розглянувши справу за позовом ТОВ "Укрметалургтранс", м.Дніпропетровськ

до  ЗАТ "Промснаб", смт. Високий Харківського району Харківської області

про стягнення 33942,88 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "Укрметалургтранс", після уточнення позовних вимог, які прийняті судом, просить стягнути з відповідача, ЗАТ "Промснаб", заборгованість у сумі 38774,39 грн., в т.ч. заборгованість по договору № 11К/04 від 04.06.2004р. у сумі 24860,79 грн., інфляційні втрати в сумі 11659,71 грн., 3% річних у сумі 2253,89 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов з оплати по договору № 11к/04 від 04.06.2004 року.

Відповідач проти позову заперечує, вказує на пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якого ним була подана заява.

За клопотанням сторін, у відповідності до ч. 4 ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи було подовжено понад встановлені строки.

У судовому засіданні оголошувались перерви до 02.10.2007р. о 12:00 год., до 15.11.2007р. о 10:45 год.

Судом встановлено, що в позовній заяві зазначено посаду та прізвище особи, яка підписує позовну заяву, - генеральний директор В.П. Гончаренко, але фактично позовна заява була підписана першим заступником генерального директора Масликовим Ю.В.

Судом встановлено, що статутом ТОВ "Укрметалургтранс" передбачено, що генеральний директор та перший заступник генерального директора товариства діють без довіреності від імені Товариства.

Таким чином, суд вважає, що позовна заява підписана уповноваженою на те особою.

Заслухавши представника позивача, який підтримав позовну заяву та просив її задовольнити, представника відповідача, котрий заперечував проти позову, дослідивши докази по справі та давши їм оцінку, суд встановив наступне.

04.06.2004р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 11к/04, згідно умов якого позивач (комісіонер), зобов’язався здійснити від свого імені і за рахунок відповідача (комітент) правочини, необхідні для забезпечення організації транспортно-експедиційного обслуговування по перевезенню зернових вантажів відповідача залізничним транспортом, а також виконати інші дії, необхідні для виконання зобов’язань по цьому договору і узгоджені з відповідачем (комітентом) в письмових дорученнях відповідача.

Відповідачем було надано позивачу доручення № 1, відповідно до якого позивач зобов’язався забезпечити перевезення залізничним транспортом наступні вантажі: ячмінь у кількості 1200 тон, одержувачем якого зазначено СПК "Тетерівка", та ячмінь у кількості 1000 тон, одержувачем якого зазначено ЗАТ "Гудевичі".

В цьому ж дорученні № 1 сторони, змінюючи умови договору викладені в пункті 4.10 щодо розміру винагороди, прийшли до згоди та визначили, що винагорода за організацію цього перевезення складатиме 1200,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Вказане доручення № 1 підписано сторонами та оформлено у вигляді Додатку № 1 до договору № 11к/04 від 04.06.2004р.

Пунктом 4.4 договору № 11к/04 від 04.06.2004р. передбачено, що впродовж трьох банківських днів після узгодження заявки та оформлення доручення відповідач проводить фінансування прийнятих до виконання доручень шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача в розмірі 100% від суми витрат позивача, необхідної для оплати витрат на транспортування вантажів, запорно-пломбувальні устрої і сертифікацію.

У відповідності до п. 4.4 укладеного договору відповідач здійснив оплату в розмірі 171000,00 грн., що підтверджується сторонами.

Пунктом 2.1.17. укладеного між сторонами договору, передбачено обов’язок позивача після виконання доручення надати відповідачу протягом 10 календарних днів звіт, який містить всі фактичні витрати позивача підчас виконання доручення.

Пунктом 4.6 вищезазначеного договору встановлено, що у випадку перевищення суми затрат, понесених комісіонером при виконанні конкретного доручення над розрахунковою сумою, комітент відшкодовує комісіонеру суму фактичного перевищення затрат на підставі звіту комісіонера шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок комісіонера протягом 3-х банківських днів з моменту затвердження звіту.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем був наданий відповідачу звіт № 1/95 від 30.06.2004р. в рамках договору № 11к/04 від 04.06.2004р. відповідно до доручення № 1 від 04.06.2004р.

Вказаний звіт містить наступні дані :

- п.1  загальна сума витрат : 195058,55 грн. з ПДВ., в т.ч. штраф у розмірі 397,76 грн.;

- в п.3 зазначено про те, що відповідач здійснив фінансування доручення в сумі 171000,00 грн.;

- в п.4 вказано про те, що згідно п.4.4 Договору винагорода комісіонера складає 19799,55 грн.

- п. 6 - сума боргу комітента перед комісіонером складає 43858,10 грн.

Вказаний звіт комісіонера (позивача) підписаний комітентом (відповідачем), але з запереченнями, а саме відповідачем не прийняті витрати по сплаті суми штрафу в розмірі 397,76грн., а також вказано про те, що визначений позивачем в п. 4 звіту розмір винагороди 19799,55грн. не відповідає дорученню № 1 (Додаток № 1 до договору № 11к/04 від 04.06.2004р.), яким сторонами визначено розмір винагороди в сумі 1200,00грн. В іншій частині звіт було затверджено сторонами.

26.10.2004р. сторонами було затверджено доповнення до звіту № 1/95, згідно якого з п.1 звіту виключені витрати, що понесені комісіонером в сумі штрафу в розмірі 397,76 грн., а також п.4 викладений в новій редакції, згідно якої винагорода комісіонера складає 1200,00 грн. з ПДВ.

Відповідачем не заперечується той факт, що ним не були сплачені кошти позивачу згідно звіту № 1/95 від 30.06.2004р. у сумі 24860,79 грн.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається  від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності, вказуючи, що строк позовної давності розпочався з 30.06.2004р., тобто з часу підписання звіту комісіонера, позовна заява подана до суду 15.08.2007р.

Однак позивач вважає, що перебіг позовної давності розпочався з 26.10.2004р., тобто з моменту підписання доповнень до звіту комісіонера.

Суд вважає позицію позивача помилковою, виходячи з наступного.

Як вже зазначалось умовами договору передбачено, що у випадку перевищення суми затрат, понесених комісіонером при виконанні конкретного доручення над розрахунковою сумою, комітент відшкодовує комісіонеру суму фактичного перевищення затрат на підставі звіту комісіонера шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок комісіонера протягом 3-х банківських днів з моменту затвердження звіту.

Суд вважає, що звіт № 1/95 від 30.06.2004р. в рамках договору № 11к/04 від 04.06.2004р. відповідно до доручення № 1 від 04.06.2004р. підписаний обома сторонами та завірений печатками підприємств. Вказаний звіт з боку відповідача підписаний з зауваженнями, але ці зауваження стосувалися лише тієї частини витрат, які не були передбачені умовами договору та додатком № 1 до договору, тобто в іншій частині, а саме в частині перевищення витрат у розмірі 26660,00 грн. та в частині винагороди комісіонеру в розмірі 1200,00 грн., як це було передбачено додатком № 1 до договору, відповідач визнав вимоги комісіонера.

Позивач вважає, що звіт комісіонера був затверджений лише 26.10.2004р., однак, як вбачається з наданих документів, 26.10.2004р. було складено лише доповнення до звіту № 1/95, яким прийняті заперечення відповідача, але при цьому не складався новий звіт, тобто сам звіт був затверджений 30.06.2004р., а 26.10.2004р. вказаний звіт був лише доповнений.

Таким чином, суд вважає, що право звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у позивача виникло з 04.07.2004р., при цьому відповідна позовна заява подана до суду 15.08.2007р., тобто більше ніж через три роки.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачем 20.09.2007р. було подано до суду заяву про застосування позовної давності.

Частиною 4 ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у порі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо стягнення основної суми боргу, а отже і 3% річних та інфляційних втрат, та відмовляє у позові.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                                            Яризько В.О.

Рішення підписано 15.11.2007р.

Справа № 42/290-07