АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
3/65  тел.(8-0412) 48-16-02
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2007 р.
Справа № 8/125"Д"

Житомирський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Майора Г.І.

суддів:
Філіпової Т.Л.

Черпака Ю.К.

при
секретарі                                                            Щепанській
Т.П. ,

за
участю представників сторін:

від
позивача:     Бургомистренко Н.І. -
голова правління,

від
відповідачів:

-
Хлібозаводу Попільнянського РСТ: Бердичевський В.А. - директор,                                                             Дяченко
В.Г., довіреність від 10.10.07р.,

-
ПП ОСОБА_1: ОСОБА_2, довіреність від 18.09.07р.,

від
третьої особи: не з'явився,

розглянувши
апеляційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_1, смт. Попільня Житомирської
області

на
рішення господарського суду Житомирської області

від
"15" травня 2007 р. у справі № 8/125"Д" (суддя
Сікорська Н.А.)

за
позовом Попільнянського районного споживчого товариства, смт. Попільня
Житомирської області

до
Хлібозаводу Попільнянського районного споживчого товариства, смт. Попільня
Житомирської області

та
Приватного підприємця ОСОБА_1, смт. Попільня Житомирської області

за
участю третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог -
Житомирської обласної спілки споживчих товариств, м. Житомир

про
визнання договору оренди недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 15.05.2007
року у справі №8/125"Д" позов Попільнянського районного споживчого
товариства задоволено: визнано недійсним на майбутнє договір оренди складського
приміщення від 01.04.2004 року, укладений між Хлібозаводом Попільнянського
районного споживчого товариства та Приватним підприємцем ОСОБА_1. Зобов'язано
Приватного підприємця ОСОБА_1 повернути складське приміщення загальною площею
430,1 м кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Хлібозаводу Попільнянського
районного споживчого товариства. Стягнуто з Хлібозаводу Попільнянського
районного споживчого товариства на користь Попільнянського районного споживчого
товариства 42,50 грн. державного мита, 59,00 грн. витрат на оплату послуг на
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з  Приватного підприємця ОСОБА_1 на користь
Попільнянського районного споживчого товариства 42,50 грн. державного мита та
59,00 грн. витрат на оплату послуг на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (а.с.127-130, т.2).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати
вищевказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову з
підстав, викладених у скарзі (а.с.144-148, т.2).

Вказує, що позивач не надав суду першої інстанції рішення
загальних зборів Попільнянського РСТ про створення Хлібзаводу Попільнянського
РСТ. А тому висновок суду про те, що установчим документом, яким слід
керуватися є Статут, зареєстрований розпорядженням Попільнянської
держадміністрації від 03.11.1993 року є помилковим.

Посилається на те, що підприємства
споживчих товариств є самостійними суб'єктами господарювання, які мають
у своєму розпорядженні та у власності основні засоби, товарині запаси та
грошові кошти та які наділені цивільними правами та обов'язками, у тому числі
правом оперативного управління та розпорядження цими засобами. Тобто правом
розпорядження підприємством споживчого товариства, як цілісним майновим
комплексом, наділений вищий орган споживчого товариства - загальні збори. А
правом розпорядження конкретним майном підприємства споживчого товариства
наділений його керівник, який несе відповідальність за діяльність підприємства.
Вважає, що директор Хлібзаводу Попільнянського РСТ був наділений усіма
повноваженнями, щодо укладення договору оренди складу, який знаходиться на
балансі Хлібзаводу і у відповідності до свідоцтва про право власності є його
власником.

В судовому засіданні представник відповідача - 2 доводи
апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Позивач - Попільнянське районне споживче товариство письмовий
відзив на апеляційну скаргу не надав, а його представник в судовому засіданні
заперечив проти доводів апеляційної скраги.

Відповідач - 1 - Хлібзавод Попільнянського районного споживчого
товариства у відзиві та його представники в судовому засіданні заперечили проти
доводів апеляційної скарги.

Вказує, що постановою правління Житомирської ОСС №565 від
18.12.1975 року, в якій йдеться про перейменування "Харчокомбінат" на
"Хлібозавод", тобто вказаною постановою лише змінено назву
підприємства. Тому посилання ПП ОСОБА_1 на те, що позивач не надав суду рішення
загальних зборів Попільнянського РСТ про створення хлібзаводу є
необгрунтованим. Статутом Попільнянського хлібзаводу передбачено, що майно
підприємства складається з майна, яке передане йому Попільнянським РСТ на праві
повного господарського відання.

Вважає, що при укладенні оспорюваного правочину особа, що його
вчинила, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, що на підставі ч.2
ст.203 ЦК України є підставою для визнання останнього недійсним.

Просить рішення господарського суду Житомирської області залишити
без змін, а апеляційну скаргу ПП ОСОБА_1 - без задоволення.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на
предмет спору - Житомирська обласна спілка споживчих товариств відзив на
апеляційну скаргу не надіслала, свого представника в судове засідання не
направила, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про час та
місце розгляду апеляційної скарги та положення ст.101 ГПК України про межі
перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає. що відсутність
представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній
матеріалами.

Клопотання представника відповідача -1 щодо витребування доказів
щодо права власності Попільнянського РСТ на основні засоби Попільнянського
хлібзаводу, доказів про факт передачі у повне господарське відання Хлібзаводу
майна, яке належить Попільнянському РСТ та витребування документальних
відомостей, які б свідчили про здійснення позивачем несення тягара по утриманню
майна хлібзаводу апеляційним господарським судом відхиляється, оскільки
виходять за межі перегляду справи в апеляційній інстанції (с.101 ГПК України).

Клопотання представника позивача щодо витребування відповідних
рішень виконкому про оформлення прав власності, а реєстру прав власності та
документів з Попільнянської державної нотаріальної контори також відхиляється,
оскільки виходить за межі доказування у справі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів,
дослідивши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що  апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Хлібозавод
Попільнянського  споживчого  товариства (перший відповідач) та  фізична особа - підприємець  ОСОБА_1 (другий відповідач) 01.04.04р.
уклали  договір  оренди складського приміщення (а.с.11,12,
т.1) загальною площею 430,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
належить на праві власності Хлібозаводу РСТ, згідно свідоцтва про право
власності, виданого Попільнянською селищною радою 09.01.2001 року.

Згідно  п.4.1 договору,
термін оренди складає десять років - з 01.04.2004 року по 01.04.2014 року.
Пунктом 4.2 договору передбачено, що у випадку, якщо жодна сторона в місячний термін
до закінчення терміну дії договору не заявить про намір його розірвати, договір
автоматично пролонговується на наступний період.

03.04.2004 року цей договір посвідчено державним нотаріусом
Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської  області.

В подальшому додатковими угодами вносились зміни до договору
оренди в частині орендної плати та терміну дії договору (а.с.13-14, т.1).

Так, останньою додатковою угодою №2 від 25.06.2005р. (а.с.14, т.1)
змінено пункт 4.1 договору оренди. Згідно нової редакції п.4.1 договору,
об'єкт, що є предметом договору оренди, передається в оренду в термін до
01.04.2012  року.

У відповідності до частин 1, 2, 7 ст.111 ГК України, споживча
кооперація в Україні - система самоврядних організацій громадян (споживчих
товариств, їх спілок, об'єднань), а також підприємств та установ цих
організацій, яка є самостійною організаційною формою кооперативного руху.

Первинною ланкою споживчої кооперації є споживче товариство -
самоврядна організація громадян, які на основі добровільності членства,
майнової участі та взаємодопомоги об'єднуються для спільної господарської
діяльності з метою колективного організованого забезпечення своїх економічних і
соціальних інтересів. Кожний член споживчого товариства має свою частку в його майні.

Споживчі товариства, їх спілки (об'єднання) можуть утворювати для
здійснення своїх статутних цілей підприємства, установи та інші суб'єкти
господарювання відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів.

Тобто створення Хлібозаводу Попільнянського РСТ не суперечить
вимогам чинного законодавства.

Згідно пунктів 1, 3 Положення про Попільнянський хлібозавод від
1976р., його створено згідно Постанови правління Житомирської ОСС №565 від
18.12.1975р. та передано в підпорядкування безпосередньо правлінню
Попільнянського РСТ (а.с.110-112, 136, т.1).

Однак в Постанові №565 йдеться про перейменування
"Харчокомбінат" на "Хлібозавод", тобто вказаною постановою
лише було змінено назву підприємства. Тому безпідставними є посилання
відповідача -2 на постанову №565 для підтвердження того, що Попільнянське РСТ
не являється засновником Хлібозаводу.

З матеріалів справи вбачається, що Постанова №565 прийнята на
затвердження Постанови Попільнянського РСТ №325 від 15.11.75р., якою було
постановлено просити правління Житомирської ОСС перейменувати господарство
Райст "Харчокомбінат" на "Хлібозавод" Попільнянського
районного споживчого товариства (а.с.18, т.2).

Посилання відповідача на Положення Хлібозаводу від 1976р.
(а.с.110-112, т.1) є безпідставним, так як згідно довідки ЄДРПОУ (а.с.116, т1),
зазначене підприємство неодноразово перереєстровувалося, наслідком чого було
внесення змін і до його установчих документів.

Згідно розділів ІІІ, ІУ Положення про державну реєстрацію
суб'єктів  підприємницької діяльності,
затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.1994р. №276
перереєстрація суб'єктів підприємницької діяльності проводиться в порядку,
встановленому для їх реєстрації в разі зміни: назви суб'єкта підприємницької
діяльності; форми власності; організаційної форми суб'єкта підприємницької
діяльності.

Внесення змін (доповнень) до установчих документів оформляється
окремими додатками до них або шляхом їх викладення у новій редакції.

У разі внесення до установчих документів змін (доповнень),
пов'язаних із зміною назви, форми власності або організаційної форми суб'єкта
підприємницької діяльності, проводиться його перереєстрація в порядку,
передбаченому цим Положенням.

За вказаних обставин, установчим документом Хлібозаводу, яким слід
керуватися при вирішенні спірних питань, є його Статут, зареєстрований
розпорядженням Попільнянської держадміністрації від 03.11.93р. (а.с.102,109,
т.1), в якому так само як і в довідці про державну реєстрацію (а.с.116, т.1)
Хлібозаводу зазначено, що він належить Попільнянському РСТ.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону
України "Про  споживчу
кооперацію" від 10.04.92р., основним документом, що регулює діяльність
споживчого товариства, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до
товариства і виходу з нього, права та обов'язки членів товариства, його органи
управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення  майна товариства і розподіл прибутку, умови
реорганізації і ліквідації товариства та інші положення, що не суперечать
законодавчим актам України.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України "Про споживчу
кооперацію" вищим органом управління споживчого товариства є загальні
збори його членів.

Згідно ст.9 Закону України "Про споживчу кооперацію" та
ч.5 ст.11 ГК України власність споживчої кооперації є однією з форм колективної
власності. Вона складається з власності споживчих товариств, спілок,
підпорядкованих їм підприємств і організацій та їх спільної власності. Кожний
член споживчого товариства має свою частку в його майні, яка визначається
розмірами обов'язкового пайового та інших внесків, а також нарахованих на них
дивідендів. Володіння, користування та розпорядження власністю споживчої
кооперації здійснюють її органи відповідно до компетенції, визначеної статутами
споживчих товариств та їх спілок. Власністю споживчих товариств є засоби
виробництва, вироблена продукція та інше майно, що належать їм і необхідні для
здійснення статутних завдань. Споживчим товариствам та їх спілкам можуть
належати будинки, споруди, устаткування, транспортні засоби, машини, товари,
кошти та інше майно відповідно до цілей їх діяльності.

Власність споживчих товариств утворюється з внесків їх членів,
прибутків, одержуваних від реалізації товарів, продукції, послуг, цінних
паперів та іншої діяльності, не забороненої чинним законодавством. Власність
спілок споживчих товариств створюється з майна, переданого їх членами, коштів,
одержаних від господарської діяльності підприємств і організацій спілки,
реалізації цінних паперів та іншої діяльності.

Об'єкти права власності споживчої кооперації можуть перебувати у
спільному володінні споживчих товариств та спілок. Їх частка у власності
визначається взаємними угодами.

Суб'єктами права власності споживчої кооперації є члени споживчого
товариства, трудові колективи кооперативних підприємств і організацій, а також
юридичні особи, частка яких у власності визначається відповідними статутами.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України "Про споживчу
кооперацію" майно споживчих товариств та їх спілок може бути  продано, передано, здано в оренду, надано в
позичку і  безоплатне тимчасове
користування членам споживчих товариств, державним,  кооперативним та  іншим організаціям, трудовим колективам,
окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з'їздів
відповідних спілок або уповноважених ними органів.

Згідно п.1.4 Положення про громадське майно (основні засоби)
споживчої кооперації України", затвердженого Постановою шостих зборів Ради
Укоопспілки сімнадцятого скликання від 03.04.03р. володіння, користування і
розпорядження основними засобами здійснюють вищі органи управління споживчих
товариств або уповноважені ними органи згідно з законодавством України,
нормативними актами Укоопспілки та статутами споживчих товариств і
споживспілок.

Пунктом 4.2 Положення передбачено, що передача орендодавцем права користування
окремими інвентарними об'єктами основних засобів орендарю на платній основі та
на визначений власником строк проводиться за рішенням вищого органу управління
споживчого товариства, споживспілки або уповноваженим ним органом а передача
права користування основними засобами (єдиним майновим комплексом) за
попередньою згодою правління облспоживспілки.

Згідно п.44 розділу ІV Статуту РСТ споживче товариство
користується і розпоряджається належним йому майном та реалізовує права
власника через свої органи управління у відповідності до їх компетенції.

Як вбачається з пунктів 19, 20 розділу ІІІ статуту Попільнянського
районного споживчого товариства (а.с.18-39, т.1), вищим органом управління
споживчого товариства є загальні збори його членів, які правомочні розглядати і
вирішувати будь-які питання діяльності споживчої кооперації і споживчого
товариства.

Зокрема, загальні збори приймають статут споживчі товариства
обирають керівні та контрольні органи товариства; приймають рішення про
передачу правлінню споживчого товариства права володіння, користування та
розпорядження власністю споживчого товариства за виключенням продажу основних
засобів, їх безоплатної передачі юридичним і фізичним особам, надання в
оренду...; визначають органи управління товариства, котрим передаються окремі
функції з господарського управління колективним майном; вирішують питання
реорганізації споживчого товариства, а також вирішують інші питання, пов'язані
з його діяльністю, що відповідає положенням ч.1 ст. 7 Закону України "Про
споживчу кооперацію".

Зі статуту Попільнянського хлібозаводу, який зареєстрований
розпорядженням Попільнянської держадміністрації від 03.11.93р. (а.с.40-47,
т.1), встановлено, що майно підприємства складається з майна, яке належить
Хлібозаводу Попільнянського РСТ та передане останньому Попільнянським РСТ на
праві повного господарського відання (п.п.2.1,2.2.). Здійснюючи права повного
господарського відання майном підприємство володіє, користується і
розпоряджається майном на свій розсуд, здійснює у відношенні його будь-які дії,
що не суперечать Закону, Статуту організації споживчої кооперації, власному
статуту і інтересам власника, що відповідає нормам чинного законодавства.

Зокрема за ч.1 ст.133 ГК України, основу правового режиму майна
суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність,
становлять право власності та інші речові права - право господарського відання,
право оперативного управління.

У відповідності до ч.1-2 ст.136 ГК України право господарського
відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за
згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за
суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням
належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не
втручаючись в оперативно - господарську діяльність підприємства.

Управління Хлібозаводом, згідно п.3.1 його Статуту здійснюється на
основі поєднання принципів управління трудового колективу і прав споживчого
товариства - власника щодо господарського використання свого майна. Власник
здійснює управління як безпосередньо так і через органи управління
підприємством: рада підприємства і керівник підприємства.

Згідно п.3.7. Статуту Хлібозаводу, його керівник вирішує
самостійно всі питання діяльності підприємства, за винятком віднесених даним
статутом до компетенції власника, ради підприємства чи загальних зборів
трудового колективу; без особливої на те довіреності діє від імені
підприємства, представляє його інтереси у всіх вітчизняних і іноземних
підприємствах, фірмах, організаціях; розпоряджається, в межах наданих йому
прав, майном підприємства, укладає договори,
здійснювати  інші  дії.

Вказане в повній мірі відповідає умовам контракту, який було
укладено правлінням Попільнянського РСТ з керівником Хлібозаводу, законність
дій по укладенню договору оренди якого оспорюється.

Натомість, як зазначалося вище, відповідно  п.2
ст.10  Закону  України "Про  споживчу кооперацію, п.1.4 Положення про
громадське майно (основні засоби) споживчої кооперації України майно споживчих
товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду тільки за
рішенням загальних зборів, конференцій та з'їздів відповідних спілок, споживчих
товариств або уповноважених ними органів згідно з законодавством України,
нормативними актами Укоопспілки та статутами споживчих товариств і
споживспілок.

Суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги свідоцтво  про право
власності, видане виконавчим комітетом Попільнянської селищної ради
09.01.2001 року (а.с.113, т.1), згідно якого склад, розташований по вул. Радянській,
31 в смт. Попільня належить Попільнянському
хлібозаводу на праві колективної власності, оскільки Рішення виконавчого
комітету Попільнянської  селищної ради №5
від 05.01.2001 року, на підставі якого було видане вказане свідоцтво, відмінено
Рішенням Попільнянської селищної ради №34 від 17.03.06р. в частині, що
стосується права власності на склад, оренда якого є предметом спірного договору
оренди (а.с.132, т.1).

Отже, як на час укладення договору оренди складського приміщення
від 01.04.2004  року, так і на час
звернення Попільнянського РСТ з позовом до суду, останній був власником,
переданого Хлібзаводом в оренду майна.

Відповідно до вимог ст.319 Цивільного кодексу України, ст.4 Закону
України "Про власність", власник на свій розсуд володіє, користується
і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь - які дії, що не суперечать закону. Всім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст.49 Закону України "Про власність", який
був  чинний на момент виникнення спірних
правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде
встановлено судом, третейським судом.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач надав
необхідні докази в обгрунтування порушення договором оренди складського
приміщення від 01.04.04р. його прав та охоронюваних законом інтересів, а також
докази на підтвердження обставин, які є
підставою  для  визнання
договору  оренди  недійсним.

У відповідності до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно частинами 1-4 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом.

За ст.208 ЦК України, правочини між юридичними особами належить
вчиняти у письмовій формі.

Статтею 207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким,
що вчинений у письмовій формі, зокрема, якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не
вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Отже, при укладенні договору оренди складського приміщення від
01.04.04р. було допущено ряд порушень, які являються підставою для визнання
його недійсним. Зокрема, не дотримано вимоги ч.2 ст.203 ЦК України, згідно якої
особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Матеріалами справи доведено, що укладаючи спірний договір,
керівник Хлібозаводу Попільнянського РСТ вийшов за межі своєї спеціальної
дієздатності. Результатом стало недотримання письмової форми правочину,
оскільки, з боку орендодавця договір було підписано особою яка не мала на
те  відповідних  повноважень.

Посилання суду першої інстанції на статтю 228 ЦК України є
помилковим, оскільки недійсність оспорюванного правочину (договору оренди)
прямо не встановлена законом. Проте це не призвело до прийняття неправильного
судового рішення.

Суд першої інстанції правомірно не зупинив провадження у справі,
на підставі ст.79 ГПК України, оскільки на час прийняття рішення Хлібзавод
Попільнянського РСТ не було реорганізовано.

Посилання відповідача -1 на те, що директор Хлібзаводу
Попільнянського РСТ був наділений усіма повноваженнями щодо укладання договору
оренди складу не грунтується на приписах ст.10 Закону України "Про
споживчу кооперацію".

З урахуванням наведеного, господарський суд першої інстанції обгрунтовано
визнав недійсним на майбутнє договір оренди складського приміщення від
01.014.2004 року, укладений між Хлібозаводом Попільнянського районного
споживчого товариства та Приватним підприємцем ОСОБА_1. Також правомірно
зобов'язано Приватного підприємця ОСОБА_1 повернути складське приміщення
загальною площею 430,1 м кв., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Хлібозаводу
Попільнянського районного споживчого товариства.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу спростовуються
вищевказаним, матеріалами справи та не грунтуються на вимогах чинного
законодавства.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла до висновку, що
рішення господарського суду Житомирської області від 15.05.2007 року у справі
№8/125"Д" є законним і обгрунтованим, відповідає матеріалам справи та
чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.  101,103,105 Господарського процесуального
кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 15 травня
2007 року у справі №8/125"Д" залишити без змін, а апеляційну скаргу
Приватного підприємця ОСОБА_1, смт. Попільня Житомирської області - без
задоволення.

2. Справу
№8/125"Д"  повернути до
господарського суду  Житомирської
області.

Головуючий
суддя
Майор Г.І.

судді:

Філіпова Т.Л.

Черпак
Ю.К.

Віддрук.
6 прим.

1
- до справи

2
- позивачу

3,4
- відповідачам

5
- третій особі

6
- в наряд