СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

13 грудня 2007 р.           Справа 2/256-05

Господарський суд Вінницької
області  у складі : головуючого -судді Н.В.
Мінєєвої , секретаря судового засідання  Юрчак Л.С.

За участю представників сторін:

Позивача:  ОСОБА_1 - СПД

Відповідачі :    1. ТОВ „Артем-В” -Конюшенко В.В. ,
довіреність 15/01-2007 від 15. 01. 2007 року.

2.  ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних
виробів -  представник не з'явився

3.  ТОВ „Вінницька  товарна
агропромислова біржа „Агробіржа” -
представник не з'явився

3-я особа
-  Товариство з обмеженою
відповідальністю  „Євро Союз „Поділля”,
що не  заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні
відповідача  ТОВ „Артем-В” -  Конюшенко В.В., довіреність № 15/01-2007 від
15. 01. 2007 року.

Розглянувши
в приміщенні суду справу за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності   ОСОБА_1смт. Глухівці  Козятинського району Вінницької області  до : 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю „Артем-В” м. Вінниця; 2. Відкритого акціонерного
товариства  „Глуховецький завод
залізобетонних  виробів” смт. Глухівці,
Козятинського району  Вінницької області.
3. Товариства з обмеженою відповідальністю Вінницька товарна агропромислова
біржа „Агробіржа” м. Вінниця та 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача 1 -Товариство з обмеженою
відповідальністю  „Євро Союз Поділля” м.
Вінниця  про визнання  відкритих торгів та біржового контракту
недійсними,  визнання права
власності  на об'єкт нерухомості.

В С Т А Н О В
И В :

Подано  позов про
визнання  недійсним біржового
контракту купівлі-продажу  № 3  від 19. 07. 2002року  в частині
придбання  ТОВ „Артем-В” у ВАТ
„Глуховецький  завод  залізобетонних виробів” приміщення  магазину площею  55,1
кв.м., розташованого в смт. Глухівці Козятинського  району Вінницької області  по вул. Леніна,3.  та про визнання права власності за позивачем
на зазначене приміщення магазину.

Письмовою заявою на адресу суду
(вх. канцелярії суду № 12312 від 15. 09. 2005 року) позивач збільшив свої
позовні вимоги  та просив суд: 1. Визнати
відкриті торги  по продажу  майнового комплексу ВАТ „Глуховецький завод
залізобетонних виробів”, які
проводились  на Вінницькій
товарній агропромисловій біржі „Агробіржа”, недійсними в частині придбання
ТОВ  „Артем-В” у ВАТ „Глуховецький  завод
залізобетонних виробів” приміщення магазину площею 55,1 кв.м.,
розташованого в смт. Глухівці Козятинського району Вінницької області по вул..
Леніна,3. 2. Визнати  недійсними біржовий
контракт купівлі-продажу  № 3  від 19. 07. 2002 року в частині  придбання ТОВ „Артем-В” у ВАТ „Глуховецький
завод залізобетонних виробів” приміщення магазину площею 55,1 кв.м.,
розташованого  в смт Глухівці
Козятинського району Вінницької області
по вул.. Леніна, 3. 3. Визнати за
СПД ОСОБА_1 право власності  на
приміщення магазину площею 55,1 кв.м., розташованого в смт. Глухівці
Козятинського району Вінницької області
по вул. Леніна,3.

Відповідач -ТОВ „Артем-В” проти
позову заперечує по мотивах, викладених у відзиві на позовну заяву  б/н і дати (вх. канцелярії суду  № 4336 від 19. 03. 2007 року), зокрема,
посилаючись  на те, що  ТОВ „Артем-В” на біржових торгах виступало в
якості покупця, а тому ніяким чином  не
мало змоги вплинути на формування складу майна (лоту), що виставлялось на
біржовий аукціон.  При ознайомленні  із правовстановлюючими документами вказаними
в п.п. 2 Біржового контракту купівлі-продажу № 3 від  19. 07. 2002 р та довідкою  характеристикою № 50 від 19. 07. 2002 р
жодних посилань на існування стороннього власника не виявлено. За результатами
аукціону ТОВ „Артем-В” було  визнано
переможцем та відповідно було укладено контракт купівлі-продажу, згідно умов
якого  останнє повністю розрахувалось за
придбане майно та було підписано акт прийому-передачі майна від  06. 08. 2002 року, тобто набуло права
власності на майно ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних виробів”. В
подальшому   ТОВ „Артем-В” як засновник
ТОВ „Євро Союз Поділля” внесло в якості
вкладу в статутний фонд
останнього об'єкти нерухомого майна , обладнання, комунікаційні та
інженерні мережі, що розташовані за адресою: вул.. Леніна,3, смт. Глухівці ,Козятинського
району Вінницької області, про що свідчить додаток  до протоколу № 1 зборів засновників ТОВ „Євро
Союз Поділля” - акт приймання - передачі майна у власність від 25. 01. 2005р.
Незалежним  аудиторським висновком  від 04. 02. 2005 р було підтверджено  повноту сплати статутного фонду ТОВ „Євро
Союз Поділля”, тобто право власності  на
майно засновників перейшло до створеного ними підприємства, а саме ТОВ „Євро
Союз Поділля”.

ТОВ „Євро Союз Поділля” -3-я особа
на стороні відповідача - ТОВ „Артем-В”, що не
заявляє самостійних вимог на предмет спору   у письмових поясненнях (вх. канцелярії суду
№ 4131 від 14. 03. 2007 року) повідомило
суд про те, що неправомірність та безпідставність  позовних вимог порушують  його Конституційні права, спричиняє шкоду для
провадження господарської діяльності ТОВ „Євро Союз Поділля”, до складу
засновників  якого  ТОВ „Артем-В” вступило  майном, яке було  придбано на біржових торгах, що проводилось  Вінницькою
товарною агропромисловою  біржею
19.07.2002р по продажу майна ВАТ „Глуховецький ЗБВ”.

В зв'язку з неявкою в судове
засідання  відповідачів: ВАТ
„Глуховецький завод  залізобетонних
виробів”, ТОВ  Вінницька  товарна
агропромислова біржа  „Агробіржа”,
не виконанням  сторонами та 3-ю особою в
повному обсязі вимог ухвал суду,  не
наданням усіх витребуваних судом документів, необхідних для вирішення
господарського спору, неодноразовою хворобою судді Н.В. Мінєєвої ,  а також з метою  витребування додаткових письмових доказів та
належного повідомлення учасників судового процесу про  день і час розгляду справи в суді, з
урахуванням клопотань сторін, розгляд
справи  неодноразово відкладався,
останній раз на  08. 11. 2007 року  та в судовому засіданні оголошувалась
перерва  до 16. 11. 2007 року.  В зв”язку з хворобою судді  судді Н.В. Мінєєвої  слухання справи 16. 11. 2007 року не
відбулося а тому ухвалою суду від  05.
12. 2007 року справа була призначена до розгляду на  13. 12. 2007 року.

Відповідачі -ВАТ „Глуховецький завод
залізобетонних виробів” та  Товариство з
обмеженою відповідальністю  Вінницька
товарна агропромислова біржа „Агробіржа” в судове засідання  13. 12. 2007 року   не з'явились, не виконали вимоги  суду, не надали витребуваних судом
документів. Про день і час розгляду справи в суді були належним чином
повідомлені, що стверджується відмітками канцелярії суду за вих. №№ р
19452-19456 від 05. 12.  2007 року   про направлення  учасникам судового процесу  ухвали суду від  05.12.07 року
про призначення розгляду справи на
13.12 2007 року рекомендованими листами. Оскільки  ухвали суду направлялись зазначеним вище
відповідачам  за їх  юридичною адресою, що стверджується
листами  Головного управління
статистики  у Вінницькій області за №
13/4/2996 та № 13/4/2995 від 28. 08. 2007 року,
суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи  для належного повідомлення останніх про  час  і
місце розгляду судової справи за їх
участю та реалізації ними права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Позивач також не виконав в повному
обсязі вимог ухвал суду, не надав усіх витребуваних судом документів а тому
справа розглянута за наявними в ній матеріалами відповідно  до положень ст. 75 ГПК України.

За письмовим клопотанням присутніх
в судовому засіданні представників сторін
справа розглядається без здійснення технічної фіксації (звукозапису)
судового процесу, що не суперечить ч. 7 ст. 81-1 ГПК України  та за межами термінів, передбачених ст. 69
ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши  пояснення присутніх в
судовому засіданні представників сторін
суд встановив,  що позивач ОСОБА_1
працював на ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних виробів”, що стверджується
записами у його трудовій  книжці,
наказом  № 56-к від 05. 08. 1991 року,
картками-довідками про нарахування заробітної плати за 1998-2000 роки.

Згідно наказу  по ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних
виробів” № 10 від 01. 09. 2000 року
приміщення магазину на протязі останніх чотирьох років не
використовується і прийшло  в аварійний
стан. З метою скорочення  заборгованості
по заробітній платі  було наказано
головному бухгалтеру  Чехонській Л.В.  оформити договір купівлі-продажу приміщення
магазину ОСОБА_1 (згідно заяви). Оцінку приміщення провести  згідно діючого законодавства. Вартість
приміщення відрахувати із заборгованості по зарплаті ОСОБА_1

Відповідно до розрахунку оцінки
вартості приміщення   вартість
приміщення  під магазин  (55,1 кв.м.), у тому числі допоміжне
приміщення 19,1 кв.м.  -складає 726, 77
грн.

10.10. 2000 року  між  ПП
в особі  ОСОБА_1 в подальшому  „Покупець” та ВАТ „Глуховецький завод ЗБВ” в особі  голови правління  Жорняка В.Ю., діючого на підставі Статуту
підприємства  в подальшому „Продавець”
було підписано договір, згідно якого
„Продавець” продає, а „Покупець” купляє приміщення  під магазин загальною площею 55,1 кв.м., в
т.ч. допоміжне приміщення  19,1 кв.м.
(без зазначення адреси). Згідно п. 2 договору „Покупець” розраховується  за приміщення з розрахунку 13,19 грн. за  1 кв.м. на загальну суму 872,12 грн., в т.ч.  ПДВ 20% - 145,35 грн.

Підставою для звернення
позивача  з даним позовом до суду (з
урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) стало проведення ТОВ
Вінницька  товарна  агропромислова біржа  біржових торгів та укладення біржового
контракту купівлі-продажу № 3 від  19.
07. 2002 року,  згідно якого ВАТ
„Глуховецький завод залізобетонних виробів” в особі арбітражного керуючого
ліквідатора ОСОБА_2 продало а ТОВ „Артем В” купило  будівлі та споруди, комунікаційні та
інженерні мережі, транспортні засоби, обладнання, інвентар, які  розташовані
за адресою: Вінницька область, Козятинський район, смт. Глухівці,  вул.. Леніна, 3 та Комсомольська,2.

Перелік проданого майна зазначено у
додатку до біржового контракту № 1, де, серед іншого, зазначено огорожу навколо
заводу з прохідною площею 89,1 кв.м. під літерою „И”, де, як стверджує  позивач, знаходиться придбане ним приміщення
під магазин.

Згідно п. 2 біржового контракту
купівлі-продажу № 3  від 19. 07. 2002
року майно, що продається  належить ВАТ
„Глуховецький завод залізобетонних виробів” на підставі Наказів  регіонального відділення  Фонду Державного майна України по Вінницькій
області  № 113-К від  31. 01. 1996р та № 200-К від 26. 06. 1997 р.,
свідоцтва про власність  № 443 від 31.
03. 1998р та  згідно Переліку  нерухомого майна, що передається у
власність  ВАТ „Глуховецький  завод ЗБВ” № 03-16/1772 від 18. 07. 2002 р
зареєстрованого Козятинським відділом бюро
технічної інвентаризації по Вінницькій області за реєстровим № 5 та № 6
реєстраційні посвідчення  від 19. 07.
2002 р.

В зазначеному вище Переліку  майна огорожу, у тому числі прохідну вказано
під інв. № 43. Продаж здійснено за
236500 грн. (п. 4 біржового контракту
купівлі-продажу № 3 від  19. 07.
2002 року).

ТОВ „Артем-В” зазначені кошті  було перераховано, що стверджується наявними
у справі  витягами з його банківського
рахунку від  02. 08. 2002 року,  05. 08. 2002 року,  26. 07. 2002 року та від 22. 07. 2002 року.

Продаж майна ВАТ „Глуховецький
завод залізобетонних виробів” здійснено в межах ліквідаційної процедури після
визнання останнього банкрутом згідно постанови господарського суду  Вінницької області від  19. 07. 2001 року  у справі № 558/5.

Після оплати  ТОВ „Артем-В” коштів в сумі 236500 грн.
останньому було передано майно згідно акту
прийому -передачі  від 06. 08.
2002 року.

Згідно ст. 128 ЦК УРСР, що була
чинна на момент укладення договору, та п. 7
біржового контракту купівлі-продажу № 3 від 19. 07. 2002 року  ТОВ „Артем-В” набуло право власності на
майно  ВАТ „Глуховецький завод  залізобетонних виробів”, у т.ч. на об'єкти
нерухомого майна, що  підтверджується
також і реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна, які належать
юридичним особам, виданим  15. 10. 2002
року Козятинським відділенням   КП
ВООБТІ.

З матеріалів справи вбачається, що
ТОВ „Артем-В” набув право власності на спірне приміщення на законних підставах.

У подальшому придбане ТОВ „Артем-В”
за біржовим контрактом майно було передано ним
згідно акту приймання - передачі від 25. 01. 2005 року  у власність
ТОВ „Євро Союз Поділля” як внесок до статутного фонду останнього,
що  стверджується  протоколом № 1 зборів засновників ТОВ „Євро
Союз Поділля” від  25. 01. 2005 року,
даними бухгалтерського обліку підприємства та
аудиторським висновком  незалежної
аудиторської  фірми з приводу  підтвердження повноти сплати  статутного фонду  ТОВ „Євро Союз Поділля” від 04. 02. 2005
року.

Саме за ТОВ „Євро Союз Поділля” в
подальшому було зареєстровано 31/50 будівель та споруд, розташованих  в с. Глухівці, вул. Леніна,3, у тому
числі  огорожу навколо заводу з прохідною  „И” загальною площею  89,1 кв.м. згідно реєстраційного
посвідчення  на об'єкти нерухомого майна,
які належать юридичним особам, виданого на підставі рішення третейського
суду  при асоціації  „Правовий центр підприємництва” від 03. 10.
2005 року  у справі № 20-09/05-4
Комунальним підприємством  „Вінницьке обласне
об'єднане  бюро технічної
інвентаризації”.

Позовні вимоги СПД ОСОБА_1
заявлені  про визнання недійсними торгів
та  біржового контракту в частині
продажу  приміщення магазину площею 55,1
кв.м., розташованого в смт. Глухівці,
Козятинського району, Вінницької області по вул. Леніна,3, а також про
визнання за ним права власності на зазначене приміщення.

За змістом ч. 1 ст. 145 ЦК УРСР,
ст.ст. 330, 388  ЦК України,  якщо майно за плату придбане у особи, яка не
мала права  його відчужувати, про що
набувач не знав  і не повинен був знати
(добросовісний набувач), то власник вправі витребувати  це майно від набувача лише у разі, коли майно
загублене власником або особою, якій майно
було передано у володіння, або викрадено
у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом  поза їх волею.

Таким чином, права  особи, яка вважає себе власником майна, не
підлягає захисту  шляхом задоволення
позову  про визнання недійсною угоди, стороною
в якій така особа не являється.  Захист
прав такої особи  можливий шляхом
пред'явлення  віндикаційного  позову за наявності підстав, передбачених ст.
388 ЦК України.

Таким чином суд прийшов до
висновку, що предмет  позову  в частині визнання  торгів та біржового контракту частково
недійсним  в частині продажу спірного приміщення
магазину не відповідає встановленим законом
способам захисту прав.

Що стосується позовної вимоги про
визнання за СПД -фізичною особою
ОСОБА_1  права власності на об'єкт
нерухомості (магазин), слід зазначити наступне.

Зважаючи на те, що правовідносини
щодо придбання спірного приміщення у позивача виникли та припинилися до набуття
чинності ЦК України (2003р.), відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних
положень ЦК України  до цих правовідносин
застосовуються положення ЦК УРСР (1963р.).

Згідно ст.  224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу  продавець
зобов'язується передати майно у власність  покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти
майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Із змісту договору  купівлі-продажу від 10. 10. 2000 року  не вбачається
місцерозташування приміщення, відносно продажу якого сторони домовились
та в якій конкретно будівлі  таке
приміщення розташоване (п. 1 договору), тобто сторонами не погоджено таку
істотну умову договору купівлі -продажу як предмет, оскільки відсутнє
індивідуально визначене майно.

Пунктом 3 договору передбачено, що
він вступає в силу  після 100% оплати,
однак  доказів такої оплати позивач суду
не надав. Не надав позивач суду і доказів (первинних бухгалтерських
документів)  на підтвердження наявності
заборгованості  по заробітній платі.

Окрім того, додані позивачем до
позовної заяви матеріали, а саме:  наказ
№ 10 від 01. 09. 2000 року по ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних виробів”
та довідка  цієї юридичної особи  № 54 від 10. 10. 2000 року  свідчать про намір  ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних
виробів” передати частину прохідної, яка використовується як магазин з
допоміжним приміщенням (без зазначення адреси) в рахунок погашення
заборгованості перед гр. ОСОБА_1 по заробітній платі.

З наведеного вбачається, що
сторони  попередньо мали на меті
погашення заборгованості по заробітній платі шляхом передачі майна, а не
купівлю-продаж майна. Крім того, не надано доказів щодо реалізації сторонами
наміру передати приміщення в рахунок погашення заборгованості.

В той же час  на дату підписання  договору купівлі-продажу від 10. 10. 2000
року  ОСОБА_1 був зареєстрований як  суб”єкт
підприємницької діяльності -фізична особа, що стверджується  Свідоцтвом про державну реєстрацію
(перереєстрацію) суб'єкта
підприємницької діяльності -фізичної особи  з датою реєстрації 05. 10. 2000 року, про що
Козятинською райдержадміністрацією  зроблено
запис 05. 10. 2000 року у журналі  обліку
реєстраційних справ за № НОМЕР_1. Згідно довідки Козятинської ОДПІ № 1852 від
20. 02. 2007 року  фізична особа
-підприємець ОСОБА_1  узятий на облік
платника  податків 10. 10. 2000 р за №
437.  Про здійснення в подальшому ОСОБА_1
підприємницької діяльності  свідчать  звіти суб'єкта малого підприємництва
-фізичної особи -платника єдиного податку за
2, 3, 4 квартали 2004 року, 2005-2006 роки а також декларації про
доходи  за 3-й квартал 2001 року, 2002
рік,  1,2, 3 квартали 2003 року.

Зважаючи на те, що договір купівлі
-продажу  від 10. 10. 2000 року   підписаний з боку покупця СПД, в тексті
договору відсутнє посилання на наявність у продавця перед працівником  заборгованості  по заробітній платі, а навпаки встановлений
обов'язок покупця провести розрахунок, суд дійшов висновку про те, що  зобов'язання за договором від 10. 10. 2000
року  повинні регулюватися нормами
цивільного права а не трудового законодавства. Крім того, згідно п. 3 договору
останній вступає в силу після 100 % оплати.

Згідно  ст. 128 ЦК УРСР, ст. 334 ЦК України право
власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо
інше  не встановлено договором або
законом.

Юридичними фактами, що породжують
право власності за договором про відчуження майна можуть бути:

-          фактична передача майна;

-          будь-які інші  юридичні факти, з якими сторони договору  пов'язують виникнення права власності,
зокрема,  - повна оплата вартості майна;

-          нотаріальне посвідчення договору,
якщо воно є обов'язковим  для даного
виду  договорів.

З пояснень позивача вбачається,
що  акт прийому - передачі майна між  ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних
виробів „ та ним не складався. Доказів фактичної  передачі
йому приміщення спірного магазину позивач суду не надав.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР (1963р.) договір
купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча
б однією з сторін є громадянин. Зазначена вимога відображена і у п. 27
Інструкції  про порядок  вчинення
нотаріальних дій  нотаріусами
України, затвердженої  наказом Мінюсту
України від  18. 06. 1994 р за  № 18/5.

Згідно ст. 47 ЦК УРСР (1963р.)
нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі.
Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди
з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Договір купівлі-продажу від  10. 10. 2000 року не був  посвідчений нотаріально.

Оскільки договір купівлі-продажу
від 10.10.2000 року укладений у простій письмовій формі, він за своєю формою не
відповідає приписам законодавства, а відтак є нікчемною угодою.

Нікчемна угода не створює для її
учасників жодних правових наслідків.

Крім того, як зазначено вище,
сторонами не погоджено таку істотну умову договору купівлі -продажу як предмет.

Згідно ст. 153 ЦК УРСР (1963), який
був чинним на момент підписання договору купівлі-продажу від 10.10.2000р.,
договір вважається укладеним, коли між сторонами в  потрібній у належних випадках формі досягнуто
згоди по всіх істотних умовах.

Оскільки договір купівлі-продажу
від 10.10.2000р. не містить істотних умов щодо предмету та укладений у
неналежній формі, суд дійшов висновку, що він є неукладеним.

За таких обставин позивач не набув
у встановленому законом порядку право власності на спірне приміщення.

Згідно ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності (далі-підприємства та організації), мають право
звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Стаття 2 ГПК України визначає
приводи до порушення справ у суді за позовними заявами (заявами) суб'єктів, які
мають право на звернення до господарського
суду.

Системний аналіз наведених норм
процесуального закону свідчить про те, що право на судовий захист мають особи
за умови наявності їх порушеного права.

Зважаючи на те, що позивач не набув
права власності на спірне приміщення з підстав, наведених вище, - відсутнє і
його порушене право.

З урахуванням викладених вище
обставин, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Крім того, згідно листа  Головного управління статистики у Вінницькій
області № 13/4/2995 від 28. 08. 2007 року
ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних виробів”(ідентифікаційний код
-371498; адреса -22130, Вінницька область, Козятинський район, смт. Глухівці,
вул. Леніна) 15. 06. 2006 року  вилучено
з  ЄДРПОУ.  Дані про проведення державної реєстрації
припинення юридичної особи: Місце проведення державної реєстрації  припинення юридичної особи  - Козятинська районна державна адміністрація
Вінницької області. Дата запису -15. 06. 2006р. № запису
-1000182.  За таких обставин,
провадження у справі  стосовно відповідача  ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних  виробів” підлягає припиненню  на підставі п. 6 ст. 80 ГПК України.

Витрати на держмито та витрати на
інформаційно -технічне забезпечення судового процесу підлягають покладенню на
позивача відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись  ст. ст. 4-3, 33, 44, 49, 36, п. 6 ст. 80, ст.
ст. 82, 84, 85,  115 ГПК України;

В И Р І Ш И В
:

Провадження у справі стосовно відповідача
-ВАТ „Глуховецький завод залізобетонних виробів”  припинити.

В позові відмовити.

Суддя
Н.В. Мінєєва.

Вступна
та резолютивна частина  рішення суду   оголошена

в
судовому   засіданні  13. 12. 2007 року.

Суддя
Н.В. Мінєєва.

Повний
текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України
17 грудня 2007 р.