ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2007                                                                                   Справа № 22/215-07

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лисенко О.М. (доповідача)

суддів: Виноградник О.М., Джихур О.В.

при секретарі судового засідання: Лазаренко П.М.

за участю представників сторін:

від позивача -  не з”явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 82);

від відповідача -  Шляєв І.В., юрисконсульт, довіреність № 74  від 01.01.07;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Тіамет", смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області  на рішення господарського суду Дніпропетровської області від  17.07.2007 року   у справі № 22/215-07

за позовом   товариства з обмеженою відповідальністю "Тіамет", смт. Радушне Криворізького району Дніпропетровської області

до державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про    стягнення 27049,62 грн.

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні 24.09.2007 року, за згодою представника відповідача, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Товариство з обмеженою відповідальністю “Тіамет” звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до державного підприємства “Придніпровська залізниця”  про стягнення 27049 грн. 62 коп. шкоди від недостачі вантажу за залізничними накладними №№ 48294940, 48294941.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.07 року по справі № 22/215-07 (суддя Пуппо Л.Д.) в позові відмовлено у зв”язку зі спливом строку позовної давності.

Не погодившись із рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю “Тіамет” подало до суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, посилаючись на наступне.

Виходячи з положень законодавчих актів, якими керується в своїй роботі Укрзалізниця, договір на перевезення вантажу між залізницею та товариством з обмеженою відповідальністю “Тіамет” був укладений та вантаж був прийнятий до перевезення у тій кількості та у тій вазі, яка була зазначена у накладній.

При прибутті вантажу на станцію призначення при вивантаженні виявилася недостача вантажу 4190 кг та 3390 кг, про що було складено комерційні акти, які були підписані представниками залізниці та товариства з обмеженою відповідальністю “Тіамет”.

Враховуючи той факт, що недостача вантажу була виявлена тільки на станції вантажоодержувача, а не вантажовідправника чи десь на шляху слідування, посилатися на недовантаження вантажу чи внесення невірних відомостей у накладну при вантаженні вагону не можливо. Недостача вантажу виникла внаслідок незбереження вантажу залізницею, про що свідчить складений комерційний акт, тому вартість недостачі повинна сплатити залізниця.

Згідно зі статтею 258 Цивільного кодексу України, якщо спір виникає у зв”язку з перевезенням вантажу, встановлена спеціальна позовна давність тривалістю в 1 рік.

Відповідач вважає доводи скаржника безпідставними, просить залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з таких підстав.

Від відкритого акціонерного товариства металургійний комбінат “Азовсталь” на адресу товариства з обмеженою відповідальністю “Тіамет” по залізничним накладним № 48294940 та № 48294941 надійшли підкладки Д-65.

Видача вантажу вантажоодержувачу здійснювалась залізницею відповідно до статті 52 Статуту залізниць України з перевіркою маси вантажу, при цьому виявлена недостача, про що складено комерційні акти від 29.06.06 № АQ 291128/2, від 29.06.06 № АQ 291127/1.

Відповідно до комерційних актів вантаж прибув у справних глуходонних вагонах. Навантаження у вагонах нижче бортів на 1700 см, рівномірне без поглиблення та ознак викрадення і втрати.

Відповідно до пункту 5.1 Правил оформлення перевізних документів (стаття 6, 23, 24 Статуту), затверджених наказом Мінтрансу України від 21.11.00 № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.00 № 863/5084 по прибутті вантажу на станцію призначення на  зворотньому боці дорожньої відомості у графі “Прибуття вантажу” проставляється календарний штемпель. У графах “Вивантаження залізницею або подача під вивантаження засобами одержувача” накладної і дорожньої відомості проставляється календарні штемпелі з датою вивантаження засобами залізниці на місцях загального користування або з датою подачі вагона для вивантаження засобами одержувача на місця загального чи незагального користування.

У графі “Оформлення видачі вантажу” накладної і дорожньої відомості проставляється календарний штемпель з датою розкредитування одержувачем перевізних документів.

Відповідно до пункту 5.3 зазначених Правил у графі “Відмітки залізниці” проставляються  відмітки: “Повідомлення передано" (дата, час); “Подача затримана внаслідок" (зазначається причина затримки, дата, час), ця відмітка проставляється, якщо затримка залежала від одержувача. Відмітки завіряються підписом працівника станції і календарним штемпелем.

“Відмітки про видачу вантажу” - проставляються відмітки про видачу вантажу одержувачу, передбачені Правилами видачі вантажів.

Накладна видається одержувачу після вчинення ним підпису в дорожній відомості про одержання вантажу, а в разі проведення розрахунків  готівкою –після внесення ним усіх належних платежів. У разі перевезення вантажів під митним контролем, накладна видається одержувачу після відповідного митного оформлення.

Як вбачається з наданих залізничних накладних №№ 48294940, 48294941 залізниця подала вантаж під відвантаження 27.06.06, в графі 5 накладної зазначено, що повідомлення направлено вантажоодержувачу 27.06.06, в графі 6 відмітки про видачу вантажу вказана вага вантажу та зазначено, що складений комерційний акт.

Згідно до пункту 4 Правил складання актів, комерційні акти складаються на місцях загального користування –у день вивантаження або в день видачі вантажу одержувачу.

Залізниця не надала доказів, що саме 29.06.06 був вивантажений спірний вагон, як це передбачено пунктом 4 Правил складання актів. Отже, надані залізницею комерційні акти від 29.06.2006 року № АQ 291128/2 та № АQ 291127/1 відхиляються судом, як належні докази відсутності вини залізниці в недостачі, так як складені з порушенням пункту 4 Правил складання актів.

Доводи скаржника про застосування до спірних відношень строку позовної давності в 1 рік, відповідно до статі 258 Цивільного кодексу України, до уваги не приймаються, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 223 Господарського кодексу України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний і скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 315 Господарського кодексу України для пред’явлення заявником до перевізника  позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Такої ж тривалості установлено строк для подання позовів до залізниць, зокрема, статтею 136  Статуту залізниць України передбачено, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Відтак, з огляду на положення статей 134, 136 Статуту залізниць України, вказаний термін позовної давності у даній справі пов’язаний з днем настання подій, що є підставою для подання позову, а саме, з днем видачі вантажу та виявлення при цьому його недостачі, засвідченої комерційними актами.

Звертаючись до суду з даним позовом 15.06.06 про стягнення грошових коштів за документами, складеними 29.06.06, позивач  цей строк пропустив.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позивач не  клопотав про відновлення пропущеного строку, не подав докази наявності поважних причин пропущення позовної давності, отже у суду не має підстав для його відновлення

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності. Підстави для скасування рішення, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Державне мито за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника.

На підставі викладеного та, керуючись статтями 49, 101-103, 105  Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2007 року по справі № 22/215-07 залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                           О.М.Лисенко

Суддя                                                                                 О.М.Виноградник

Суддя                                                                                 О.В.Джихур