КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2007                                                                                           № 7/181 (05-5-7/5326)

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Губенко Н.М.

суддів:                                          Барицької  Т.Л.

Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - ВівсяникА.М. – представник, дов. б/н від 05.06.2007;

від відповідача - ГладишеваІ.В. – представник, дов. №04/9 від 20.11.2006;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітронікс-Україна"

на ухвалу Господарського суду м.Києва від 23.04.2007

у справі № 7/181 (05-5-7/5326) (Якименко М.М.)

за позовом                               Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітронікс-Україна"

до                                                   Товариство з обмеженою відповідальністю "Едікт"

про                                                  зустрічна позовна заява по справі № 7/181

На підставі ст.ст.77,99 ГПК України 19.06.2007 розгляд справи відкладався на 10.07.2007.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2007 №05-5-7/5326 позовні матеріали повернуті позивачу без розгляду на підставі п. 4 ст. 63 ГПК України.

Ухвала мотивована тим, що не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі; згідно з п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита на зворотному боці платіжного доручення робиться напис кредитної установи такого змісту: „Зараховано в доход бюджету ____ грн. (дата)”, цей напис скріплюється першим і другим підписами посадових осіб з відтиском печатки кредитної установи та з відміткою дати виконання платіжного доручення; платіжне доручення № 193 від 16.04.2007 вказаний напис не містить.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.04.2007 № 05-5-7/5326 з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та передати справу до суду першої інстанції.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник стверджує, що висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи і нормах закону, що визначають порядок подання позовної заяви.

Позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в доданих до позову документах наявне платіжне доручення № 193 від 16.04.2007 про сплату державного мита в розмірі 248,96 грн.

Заявник вказує, що платіжне доручення № 193 від 16.04.2007, за яким позивач сплатив державне мито за подання зустрічного позову, не було повернуто Головним управлінням Державного казначейства України в м. Києві та перерахування коштів до державного бюджету виконано, про що свідчить відмітка ЗАТ „Внєшторгбанк (Україна)” від 16.04.2007 на вказаному платіжному дорученні.

На думку позивача, у випадку сумніву щодо сплати державного мита, суд відповідно до ст. 38 ГПК України повинен був витребувати додаткові докази.

Заявник стверджує, що судом першої інстанції порушене право позивача на судовий захист, гарантоване ст. 55 Конституції України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти доводів скарги, посилаючись на те, що платіжне доручення про сплату держмита тільки тоді має силу доказу факту сплати, коли цей документ складений в порядку, визначеному Інструкцією про порядок обчислення та справляння державного мита; позивач безпідставно посилається на ст. 55 Конституції України, оскільки зазначена норма встановлює права і свободи людини та громадянина, до яких позивач не належить.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін та враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем до Господарського суду міста Києва відповідно до ст. 60 ГПК України був поданий зустрічний позов у справі № 7/181 про стягнення з відповідача втраченого при перевезенні товару в сумі 24 896,45 грн. та судових витрат.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі.

Як вбачається з позовних матеріалів, до позовної заяви в якості документа, що підтверджує сплату державного мита в установлених порядку і розмірі, було додане платіжне доручення № 193 від 16.04.2007 про сплату державного мита в розмірі 248,96 грн. за подання зустрічного позову до Господарського суду міста Києва у справі до ТОВ „Едікт” за такими реквізитами: одержувач – УДК у Шевченківському районі м. Києва, код 26077968, рахунок № 0011, банк одержувача – УДК у м. Києві, код банку 820019.

Зазначене платіжне доручення дійсно не має напису на зворотному боці про зарахування державного мита до державного бюджету, як це вимагається п. 14 Інструкції про порядок обчислення та справляння державного мита, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 22.04.93 р. № 15, зареєстрованого Міністерством юстиції України 19.05.93 р. за № 50, однак, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Згідно з п. 5 розділу 2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29 березня 2001 р. N 135 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2001 р. N 368/5559, якщо розрахункові документи, в яких перевірено реквізити, заповнені з порушенням вимог цієї Інструкції, то банк, що здійснив перевірку, повертає їх без виконання.

Платіжне доручення № 193 від 16.04.2007 не було повернуто ЗАТ „Внєшторгбанк (Україна)” та перерахування коштів до державного бюджету виконано 16.04.2007, про що свідчить відповідна відмітка банку в графі „Проведено банком”, отже зазначеним платіжним дорученням підтверджено сплату державного мита.

Такий висновок відповідає судовій практиці, зокрема, висновкам, викладеним в постанові Верховного суду України від 16.12.2003 у справі № 23/158.

У разі виникнення сумнівів щодо надходження і зарахування державного мита до Державного бюджету України суди мають право згідно з пунктом 4 статті 65 ГПК витребувати від позивача відповідне підтвердження територіального органу Державного казначейства України (абз. 5 п. 3.3 Роз’яснення Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України” № 02-5/289 від 18.09.97).

Крім того, заявником також подана довідка Головного управління Державного казначейства України у м. Києві від 17.05.2007 за № 6.2-11/3965 про надходження до державного бюджету державного мита в розмірі 248,96 грн., сплаченого за платіжним дорученням № 193 від 16.04.2007.

Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано повернув позовну заяву позивача без розгляду на підставі п. 4 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвали про повернення позовної заяви без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та передачі справи на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Сітронікс-Україна” задовольнити.

2.          Ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.04.2007 № 05-5-7/5326 скасувати.

3.          Справу № 05-5-7/5326 (7/181) передати на розгляд Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Губенко Н.М.

Судді                                                                                          Барицька  Т.Л.

Ропій  Л.М.