СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"10" жовтня 2007 р.
Справа №9/607-НА

за позовом  Приватного підприємця ОСОБА_1 м.
Хмельницький

до Державної податкової інспекції у
м. Хмельницькому

про визнання протиправним та
скасування податкових повідомлень-рішень від21.02.07р. № /0/783 та №
/0/768

Суддя  Олійник
Ю.П.                    Секретар судового
засідання Римар Н.М.

Представники сторін:

від позивача-  ОСОБА_2 -за дов. від 24.09.07,

від відповідача - Трасковська С.В.
-за дов. від 21.09.07, Юркін О.В. -за дов. від 21.09.07

У судовому   засіданні
оголошено вступну  і  резолютивну
частину    постанови  згідно ст. 160 КАС України .

Позивач  у
позовній  заяві та його
представник у  судовому    засіданні
просять визнати протиправними  і
скасувати спірні    податкові
повідомлення-рішення , посилаючись на те, що відповідачем  було видано позивачу  свідоцтво НОМЕР_1 від 01.01.2004 р. про
сплату єдиного податку на 2004 р., відповідно у 2004 році  віднесено позивача  до категорії суб'єктів підприємницької
діяльності, що застосовують спрощену систему оподаткування. Однак,  незважаючи на те, що обов'язок щодо контролю
правомірності видачі свідоцтв про сплату єдиного податку покладено на органи державної
податкової служби, згідно Порядку видачі Свідоцтва про сплату єдиного податку,
затвердженого наказом ДПА України від 29.10.1999 р. N 599, у акті перевірки
фактично зроблено висновок про безпідставне отримання  свідоцтва про сплату єдиного податку на 2004
рік. Звертається увага, що незважаючи на відсутність будь-якого механізму
застосування відповідальності до суб'єктів малого підприємництва за порушення
ст. 1 Указу №727/98 зі змінами та доповненнями, відповідачем  самостійно розроблено такий механізм.  При цьому
ігноруючи наявність свідоцтва про сплату єдиного податку на 2004
рік,  самостійно розраховані суми
валового доходу та валових витрат, та, як наслідок, визначено чистий доход,
який підлягає оподаткуванню, у сумі 235703,00 грн. Крім того, в акті перевірки
зазначено, що  у І-му кварталі 2005р.
завищено валові витрати на суму 15900,00 грн. Однак, в акті не сказано які саме
витрати виявилися безпідставно включеними в суму валових витрат. Щодо ПДВ , то
позивач вважає, що  перебуваючи в 2004
році на спрощеній системі оподаткування, у відповідності до ст. 6 Указу №
727/98 зі змінами та доповненнями,
не  повинен був бути в 2004 році
платником податку на додану вартість (свідоцтво платника податку на додану
вартість  не виписувалось та до реєстру
платників податку на додану вартість внесений не був).

Відповідач у
запереченнях   на позов та    його
представники у   судовому
засіданні проти позову   заперечують,
посилаючись на те, що  позивачем у IV
кварталі 2003 р. допущено перевищення максимально допустимого рівня (500 тис.
грн.) валового  доходу  для
платників  єдиного  податку,
чим  порушено  вимоги ст.1 Указу Президента України від
03.07.1998 р. № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва». У разі порушення вимог ст.1 Указу , зокрема
щодо перевищення обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт,

послуг), платник єдиного податку, згідно ст.5 Указу  повинен перейти на загальну систему
оподаткування    обліку та звітності зі
сплатою податку з доходів фізичних осіб за правилами встановленими розділом IV
Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№ 13-92
від 26.12.1992 р. Такий перехід платник податків повинен здійснити самостійно,
починаючи з наступного звітного періоду, а саме з 01.01.2004 р., однак,  позивач
подав  заяву  на
право  застосування  спрощеної
системи

оподаткування, обліку та звітності
та отримав свідоцтво про сплату єдиного податку на 2004рік і фактично не
перейшов на загальну систему оподаткування, обліку та звітності.  Відповідачем звертається увага, що  позивач згідно  ст.2 Закону України "Про податок на
додану вартість" підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку
вартість, згідно п.9.3., п. 9.4. ст 9. Закону України "Про податок на
додану вартість" позивач зобов'язаний був надіслати податковому органу
заяву про реєстрацію платником ПДВ протягом двадцяти календарних днів,
наступним за таким звітнім податковим періодом, однак, таку заяву не подано.
Надано також додаткові   письмові   пояснення.

Розглянувши подані  сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення  представників  сторін,
з'ясувавши  фактичні  обставини, на
яких  ґрунтується позовна  вимога
і  заперечення проти позову,
дослідивши докази ,  встановлено     наступне.

Позивач зареєстрований  як
суб'єкт підприємницької діяльності, що підтверджується свідоцтвом датою
реєстрації  14.12.99,  отримав
свідоцтва про сплату   єдиного
податку     НОМЕР_2 від 1.01.03  на термін дії 2003 рік та  НОМЕР_1 від 1.01.04  на термін дії 2004 рік.  При цьому подавав  звіти суб'єкта малого підприємництва. У
Звіті  за четвертий квартал 2003 року та
у книзі  обліку доходів і  витрат за 2003 рік  обсяг виручки
за 2003 рік у позивача
склав  808714 грн.

За результатами  виїзної планової  перевірки позивача  з питань дотримання    вимог податкового , валютного та  іншого
законодавства   за період  з 1.10.03 по 30.09.06  складено
акт № 75617-1\
від  15.02.2007 року .   Перевіркою встановлено  порушення
позивачем п. 9.3, 9.4  ст. 9  Закону України щодо реєстрації платником ПДВ
та порушення    вимог п.7.3.1  ст. 7 Закону
щодо  заниження    суми податкового зобов'язання   з ПДВ на
132063 грн. Крім того,
встановлено, що  згідно п.22.3,
22.10 ст. 22 Закону України „Про податок з доходів    фізичних осіб”  встановлено
порушення  вимог ст. 13, 14
розділу  IV Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з громадян»шляхом заниження  податкових зобов'язань  по
податку з доходів   фізичних осіб
за період  з 1.01.04 по 31.03.05   на суму
33080,84 грн.

При
цьому визначено , що позивачем у IV кварталі 2003 р. допущено
перевищення максимально допустимого рівня (500 тис. грн.) валового  доходу
для   платників  єдиного
податку,   чим  порушено
вимоги ст.1 Указу Президента України від 03.07.1998 р. № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва». У разі порушення вимог ст.1 Указу , зокрема щодо перевищення
обсягу виручки від реалізації продукції (товарів, робіт,

послуг), платник єдиного податку, згідно ст.5 Указу  повинен перейти на загальну систему
оподаткування    обліку та звітності зі
сплатою податку з доходів фізичних осіб за правилами встановленими розділом IV
Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»№ 13-92
від 26.12.1992 р. Такий перехід платник податків повинен здійснити самостійно,
починаючи з наступного звітного періоду, а саме з 01.01.2004 р., однак,  позивач
подав  заяву  на
право  застосування  спрощеної
системи

оподаткування, обліку та звітності
та отримав свідоцтво про сплату єдиного податку на 2004 рік і фактично не
перейшов на загальну систему оподаткування, обліку та звітності. При цьому
виявлено  також відхилення по валових
витратах 1 кварталу 2005 року на суму
15900 грн.

Перевіркою також  визначено, що позивач згідно  ст.2 Закону України "Про податок на
додану вартість" підлягав обов'язковій реєстрації як платник податку
вартість, згідно п.9.3., п. 9.4. ст 9. Закону України "Про податок на
додану вартість" позивач зобов'язаний був надіслати податковому органу

заяву про реєстрацію платником ПДВ
протягом двадцяти календарних днів, наступним за

таким звітнім податковим періодом,
однак,  таку заяву не подано. Тому  в порушення
п.7.3.1   зазначеного закону  позивачем занижено  податкове зобов'язання   у розмірі
132053 грн.

На підставі акту перевірки
позивачем винесено спірні податкові повідомлення-рішення № 0783 від
21.02.2007р. про визначення
податкового   зобов'язання  по ПДВ на суму  132063 грн. та    штрафних санкцій на суму 66031,50 грн.   та № 0768  від 21.02.2007р. про визначення    податкового   зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб на суму  33080,84 грн.

Позивач, вважаючи   спірні податкові   повідомлення-рішення  такими, що не відповідають чинному
законодавству , просить  визнати їх
протиправними  і     скасувати .

Досліджуючи  надані сторонами  докази , аналізуючи наведені  міркування
та  заперечення, оцінюючи  їх
в  сукупності  , судом
враховується  наступне.

Згідно ст.1
Указу  Президента України „Про спрощену
систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва” від
03.07.1998  № 727/98 із змінами і
доповненнями  встановлено,  що спрощена система оподаткування,  обліку та звітності запроваджується  крім
юридичних осіб для таких суб'єктів малого підприємництва як    фізичні особи, які здійснюють
підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах
з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та
обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

При цьому згідно ст.5 цього Указу у
разі  порушення  вимог,
установлених  статтею  1
цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду
(кварталу).

Як вбачається з матеріалів справи  у звіті суб'єкта малого підприємництва за
четвертий  квартал 2003 року, поданому до
позивача   8.01.04 , позивач   зазначив
обсяг виручки за 2003 рік  у   сумі
808714 грн. , тобто у сумі , більше передбаченій Указом Президента
України . Тому  позивач  повинен був перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності, починаючи з наступного звітного періоду
(кварталу). Натомість продовжував використовувати спрощену систему
оподаткування .

При цьому судом враховується, що
згідно чинного законодавства обов'язок
переходу на загальну систему оподаткування покладено саме на платника ,
а не на податковий орган . Крім того,
згідно ч. 2 ст. 68 Конституції України
незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідачем надані    докази
( Додатки № 2 та № 3   до акту
перевірки   з  копіями платіжних документів про поступлення
коштів   і  видачу коштів ), якими  визначено валовий дохід і    валові
витрати, внаслідок    чого також
встановлено відхилення  між даними
перевірки  та позивача  в
сумі  251603 грн.  Натомість позивачем жодного доказу на
спростування зазначеного не надано.

Тому
відповідачем    обґрунтовано  згідно п.п.22.3,22.10 ст. 22 Закону України
„Про податок з доходів    фізичних осіб”
від 22.05.03  встановлено порушення
позивачем  ст.ст. 13 та 14  Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян»№ 13-92 від 26.12.1992 р. і обчислено занижену суму податку
з врахуванням   п.7.1 ст. 7 та 22.3 ст.
22 Закону  у розмірі   33080,84 грн.

Згідно п. 2.1 ст. 1 Закону України
"Про податок на додану вартість"
від 3.04.97 із змінами і
доповненнями  в  редакції
на момент вчинення позивачем господарських операцій платником податку є
особа, обсяг оподатковуваних операцій з продажу товарів (робіт, послуг) якої
протягом будь-якого періоду з останніх дванадцяти календарних місяців
перевищував 3600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому   згідно п, 9.3 ст . 9 цього Закону
особи,  що  підпадають під визначення платників податку
згідно з статтею 2 цього Закону, зобов'язані зареєструватися як платники
податку в органі державної податкової служби за місцем їх знаходження.

Згідно п.7.3.1  ст. 7
цього Закону датою
виникнення  податкових  зобов'язань
з  продажу товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше:
або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають
продажу, а в разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти -
дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата
інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника
податку;    або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт
виконання робіт (послуг) платником податку.

Враховуючи , що  позивач
всупереч   зазначеним   нормам
не надіслав  податковому
органу    заяву про реєстрацію платником
і   не сплачував   ПДВ , відповідачем обґрунтовано
визначено  заниження   суми податкового зобов'язання  по ПДВ
у   розмірі   132063 грн. з врахуванням документів Додатку
№ 2   до акту перевірки .    Визначений розмір    штрафної санкції відповідає п. 17.1.3  ст. 17
Закону України „ Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед бюджетами  та
державними цільовими    фондами”.

Доводи позивача про звільнення  від сплати ПДВ   платників
єдиного податку згідно Указу
Президента України „Про спрощену систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого підприємництва” судом не приймається    до уваги , враховуючи , що  позивач
повинен був перейти на загальну систему оподаткування, обліку та
звітності.

За таких обставин  спірні податкові повідомлення-рішення  відповідають чинному    законодавству , тому у  позові
належить відмовити.

Враховуючи
відмову у  позові , згідно ч. 3
ст. 94 КАСУ  судові    витрати, здійснені позивачем, покладаються
на   нього .

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94,
104, 158-163, 167, 254-259, п.6 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення”
Кодексу адміністративного судочинства України , СУД

ПОСТАНОВИВ:

У позові Приватного підприємця  ОСОБА_1
м.Хмельницький до  Державної
податкової інспекції у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення     №
0783  та №
0768  від 21.02.2007р.
відмовити.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС
України  сторони та інші особи, які
беруть участь у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову
повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10
днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після
подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до апеляційного  суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАС України
постанова, якщо інше не встановлено кодексом набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк, постанова
суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього
строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                      Ю.П.
Олійник