ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2007 р.
№ 35/23

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя:
Першиков Є.В.

судді
Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

за участю представників сторін
позивача -

відповідача -

розглянувши  матеріали касаційної скарги

пр. Шахова А.О. –дов. №Н-01/1573 від 16.05.07р.

пр. Співак О.Є. –дов. №0109/152 від 02.08.06р.

державного підприємства "Донецька залізниця"

у справі
господарського суду Донецької області

на постанову
Донецького апеляційного господарського суду  від 11.06.2007р.

за позовом
державного підприємства "Донецька залізниця"

до
закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод"

про
стягнення 9 614,03грн.

Розпорядженням Заступника голови Вищого господарського суду України від 26.09.2007р.  № 02-12.2/278 змінено склад колегії: у зв'язку з відпусткою суддів Савенко Г.В., призначено колегію у складі: головуючий –Першиков Є.В., Данилова Т.Б., Ходаківська І.П.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2007 року, державне підприємство "Донецька залізниця" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до закритого акціонерного товариства "Макіївський металургійний завод" про стягнення плати за користування вагонами в сумі 9 614,03 грн. за час затримки вагонів під митним оформленням.

Рішенням господарського суду Донецької області від 22.05.2007р. (суддя Мальцев М.Ю.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення  через митний кордон України товарів (вантажів), після проведення посадовою особою митниці призначення митного оформлення вантажів, перевізні документи з відмітками про закінчення митного оформлення вантажів повертаються станції призначення та служать підставою для видачі вантажу вантажоодержувачу, тобто лише після передачі документів вантажоодержувачу залізниця ставить відмітку про видачу вантажу, і саме з цього моменту повинна нараховуватись плата за користування вагонами.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, державне підприємство “Донецька залізниця”, звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило його скасувати, посилаючись на те, що судом першої інстанції при прийняті рішення неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права у частині необхідності всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2007р. (судді Шевкова Т.А., Діброва Г.І., Стойка О.В.) рішення господарського суду Дніпропетровської області залишено без змін з посиланням на те, що згідно пункту 4 розділу II "Правил користування вагонами і контейнерами", час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласнику до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника, а вантаж у спірних вагонах був виданий одержувачу після закінчення митного оформлення.

У касаційній скарзі ДП "Донецька залізниця" просить постанову скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування господарським судом норм матеріального права, а саме пункту 119 Статуту залізниць України, п. 4 Правил користування вагонами і контейнерами, а також норм процесуального права – ст. 43 ГПК України в частині необхідності всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи касаційної скарги, судова колегія вважає, що постановлені у справі рішення підлягає скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд, виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, а це підтверджується наявними у справі матеріалами, у період з 1 по 26 липня 2006 року на станцію Ясинувата ДП “Донецька залізниця” на адресу ЗАТ “Макіївський металургійний завод” надходили імпортні вантажі у вагонах, що належали Російській  залізниці.

Зазначені вагони з вантажем були подані на станцію Ясинувата, але не були прийняті відповідачем, у зв’язку з необхідністю проведення митного оформлення.

Після здійснення митного оформлення вагони з вантажем були прийняті відповідачем, про що свідчать відмітки станції Ясинувата Донецької залізниці.

Облік часу перебування зазначених вагонів проводився станцією Ясинувата за відомостями плати користування вагонами форми ГУ–46 №№0108334-06, 2007312-06, 2107315-06, 2207317-06, 2907331-06, 2807328-06, 1907310-06, 1707307, 1507304-06, 1307301-06, 0607292-06, які підписані відповідачем із застереженням.

Позивачем за користування зазначеними вагонами на підставі ст.119 Статуту залізниць України та Правил користування вагонами і контейнерами заводу була нарахована плата за користування вагонами, від внесення якої в сумі 9614грн.03коп. (в т.ч. ПДВ –1602грн.34коп.) відповідач відмовився, посилаючись на те, що вагони з вантажем видані після проведення митних операцій не з його вини.

Згідно пункту 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під’їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-суб’єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення чи на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження, з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під’їзної колії, порту , підприємства.

Плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені відповідно до наданих пунктом 5 Статуту залізниць України повноважень наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113 і зареєстровані Міністерством юстиції України 15.03.1999р. за №165/3458 визначили порядок і умови користування вагонами, зокрема, пункт 6 встановив, що усі завантажені вагони, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представником станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Вантажовласниками є вантажовідправники, вантажоодержувачі, власники під’їзних колій, порти, організації, установи, фізичні особи суб’єкти підприємницької діяльності (п.2 Правил).

Вирішуючи спір, суди послались на те, що правове значення для стягнення спірної суми має наявність вини вантажовласника щодо затримки вагонів на коліях. Однак, таке твердження не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

Підстави звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами передбачені в пункті 121 Статуту залізниць України, та пункті 16 Правил користування вагонами і є вичерпними. Судами попередніх інстанцій при вирішенні справи не встановлено, чи відноситься затримка вагонів, пов'язана з митним оформленням, до цих підстав.

Судами зазначено, що згідно з п.3.7 "Порядку взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами" після проведення митного оформлення товарів (вантажів) перевізні документи з відповідними відмітками, підписом і відбитками особистої номерної печатки посадової особи Запорізької митниці повертаються на станцію призначення та служать підставою для видачі товарів (вантажів) вантажоодержувачу. Отже, наявність  означеної  відмітки  є  доказом  дати  доставки  вантажу  залізницею  до  митниці  призначення  і  служить  підставою  для  видачі  вантажів  вантажоодержувачу. Згідно з п.5.6  Правил   оформлення  перевізних  документів, "у  разі  перевезення  вантажів  під  митним  контролем  накладна  видається  одержувачу  після  відповідного  митного  оформлення". Згідно  з п.3.6 Порядку "Забороняється видача товарів (вантажів) з місць загального користування до закінчення митного оформлення".

Однак, вирішуючи справу з посиланням на норми Митного кодексу України, судами не враховані вимоги статті 45 Митного кодексу, яка покладає на осіб, які переміщують товари і транспортні засоби через митний кордон України чи провадять діяльність, контроль за якою цим Кодексом покладено на митні органи, зобов'язання подавати митним органам документи та відомості, необхідні для здійснення митного контролю.

Стаття 87 Митного кодексу України визначила, що декларантами можуть бути підприємства або громадяни, яким належать товари і транспортні засоби , що переміщуються через митний кордон України, або уповноважені ними митні брокери (посередники). Обов'язки та відповідальність декларанта передбачені у статті 88 Митного кодексу України.

При вирішенні спору по суті судами попередніх інстанцій не встановлено, хто виконував обов'язки декларанта по спірних відправках , чи виконувала залізниця обов'язки по митному декларуванню вантажів на підставі окремої угоди з відповідачем (брокерської угоди), оскільки стаття 113 Митного кодексу України покладає  на працівників залізничного транспорту обов'язок сприяти посадовим особам митних органів у виконанні ними своїх службових обов'язків, а не декларувати вантажі, які знаходяться під митним контролем.

При вирішенні справи суди керувались "Порядком взаємодії митних органів і залізниць України під час переміщення через митний кордон товарів (вантажів) залізничними вантажними поїздами", затвердженим Наказом Державної Митної служби України та Міністерства транспорту України від 28.05.2004р. №399/442, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.06.2004р. ( далі –Порядок).

В пункті 3.6 цього Порядку зазначено, що на прохання вантажоодержувача митне оформлення товарів (вантажів) у повному обсязі може здійснюватися безпосередньо в митниці відправлення; в окремих випадках (мається  на  увазі виробнича необхідність вантажоодержувача або залізниці) допускається  подача  таких  вантажів на під'їзну колію за  умови  перебування їх  під  охороною  за  зверненням  вантажоодержувача.

Пункт 3.12 цього Порядку допускає подачу транспортних засобів з товарами (вантажами) на під'їзні колії без проставлення на перевізних документах підпису й відбитків особистої номерної печатки посадової особи митниці призначення за умови перебування цих товарів (вантажів) під охороною за зверненням вантажоодержувача.

У разі неможливості здійснити декларування товару (вантажу) в обраний митний режим вантажоодержувач може розмістити товар (вантаж) згідно з вимогами Положення про склади тимчасового зберігання й Порядку роботи складу  митного органу.

Судами не встановлено, де розташовано найближчий підрозділ митного оформлення вантажів , а також склад митного органу, і чому вантажоодержувач не використав можливості, передбачені у пунктах 3.6 та 3.12 Порядку.

Після пред'явлення залізницею вантажу заводу на приймально-здавальних коліях станції Ясиновата до огляду в комерційному і технічному відношенні, після оформлення залізничних накладних, вивіз вантажу здійснено локомотивом  комбінату без затримки.

Однак, судами не визначено, на підставі чого відповідач має бути звільнений від плати за користування вагонами за час затримки під митним оформленням, яке передує видачі  вантажу вантажоодержувачу.

За таких обставин та враховуючи, що господарськими судами не встановлені та не досліджені всі обставини справи,  а  касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду, не має права збирати нові докази  або додатково перевіряти докази, - судове рішення у справі підлягає скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до господарського суду.

Під час розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством постановити законне та обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.43, 1115, 1117, 1119, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства “Донецька залізниця” задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.06.2007р. та рішення господарського суду Донецької області від 28.03.2007р. скасувати, а справу направити на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

Головуючий          Є. Першиков

Судді          Т. Данилова

І. Ходаківська