ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2007 р.
15:45
Справа №  8/306/07

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області

у складі судді Гриньової Т.В.,

при секретарі Сербіні К.Л.,

з участю представника позивача –Колісник О. В. дов. № 04-24/42 від 16.01.2007р.,

представник відповідача у судове засідання не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Миколаївського за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів,

54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 46, під. 2,

до приватного сільськогосподарського підприємства (ПСП) “Сонячна долина”,

56543, Миколаївська область, Вознесенський район, с. Вознесенське,

про стягнення штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів

ВСТАНОВИВ:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з ПСП “Сонячна долина” адміністративно-господарських санкцій в сумі 6313 грн. 04 коп. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2006 році та  60 грн. 48 коп. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

У запереченні щодо надання адміністративного позову відповідач не погоджується з позовними вимогами, надаючи докази проведення роботи що працевлаштування інвалідів на ПСП “Сонячна долина” у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку присутнього представника позивача, суд вважає за можливе відмовити у позові, виходячи з наступного.

Статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні»(в редакції чинній на час спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників  облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування  інвалідів, у тому числі спеціальні   робочі  місця,  створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку,  встановленому  Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, Закон зобов’язує відповідача виділяти та створювати відповідно до 4 % нормативу робочі місця для інвалідів, інформувати центри зайнятості, та звітувати до Фонду соціального захисту інвалідів.

За даними наданого відповідачем "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік" (форма 10-ПІ) на підприємстві при середньообліковій кількості штатних працівників облікового складу 23 особи інвалідів не працювало, хоча повинна працювати на робочому місці 1 особа.

З наданих відповідачем матеріалів вбачається, що в липні місяці 2006 року відповідачем розміщено об’яву в районній газеті “Вісті Вознесенщини” за № 27 від 06.07.2006 р. про працевлаштування інваліда незалежно від спеціальності.

Згідно листа Головного управління праці та соціального захисту населення вих. № 961-01-15 від 28.04.2007р. відповідач надавав інформацію щодо створених робочих місць для працевлаштування інвалідів. Однак, як зазначено у листі, управлінням праці та  соціального захисту населення  Вознесенської райдержадміністрації інваліди на зазначене підприємство не направлялися.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач вимоги закону виконав.

Доказів,  що на підприємство відповідача направлялися або зверталися інваліди в 2006р. та, що їм було відмовлено у працевлаштуванні позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, зокрема, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи  порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Враховуючи наведене, відповідачем у 2006 році виконані вимоги передбачені Законом України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” стосовно створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, тобто вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160-163, 167, 254 КАСУ господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Постанову може бути оскаржено в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя