СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12.10.07                                                                                 Справа № 15/441н-ад.

Колегія у складі суддів:

Пономаренко Є.Ю. –головуючий, Седляр О.О., Яресько Б.В.,

при секретарі судового засідання Подколзіній С.С.,

розглянувши матеріали за позовом

Державної податкової інспекції в м. Красний Луч, м. Красний Луч Луганської області

до Відділу державної виконавчої служби Краснолучського міського управління юстиції, м. Красний Луч

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача –Державне підприємство «Донбасантрацит», м. Красний Луч

про оскарження дій суб’єкта власних повноважень

за участю представників сторін:

від позивача –Яковлев О.І., довіреність № 25/10-25 від 09.01.07.  гол. держ. под. ревізор-інспктор; Березниченко Є.М. - гол. держ. податк. рев.-інсп. від., довіреність № 8002/10-25 від 02.05.07, Мєлков О.С. - ст. держ. податк. інсп. юр. від., довіреність № 11112/10-25 від 14.12.06;

від відповідача –Глушков В.Ю. - заст. нач. від., довіреність № б/н від 10.08.07;

від третьої особи –не прибув.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування  судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв’язку з чим відповідно до п. 21 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України  таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору:  позивачем заявлено вимогу:

- визнати протиправними дії суб’єкта владних повноважень –відповідача в частині накладення арешту на все майно ДП «Донбасантрацит», скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2006р. № 181255 у відношенні ДП «Донбасантрацит».

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує, зокрема наступним:

- Майно ДП «Донбасантрацит»на момент винесення оскаржуваної постанови про арешт майна перебувало в податковій заставі.

- Арешт за оскаржуваною постановою накладено на все майно боржника, тоді як розмір стягнення за виконавчим провадженням значно менший ніж вартість всього майна підприємства боржника. При цьому, позивач вказує на порушення  відповідачем вимог ч. 8 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».ж

- Боржник за виконавчим провадженням - ДП  «Донбасантрацит»перебуває у реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». У зв’язку з цим виконавче провадження підлягало зупиненню відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Представники позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях від 01.08.2007р. і від 20.09.2007р.

Відповідач проти позову заперечує, та вважає прийняту ним постанову такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Третя особа у справі  - ДП «Донбасантрацит»надало пояснення від 20.09.2007р., якими вважає позовні вимоги обґрунтованими, та відповідно  оскаржувану постанову ДВС такою, що підлягає скасуванню.

Згідно п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав законної сили  з 1 вересня 2005 року, до початку  діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України,  вирішуються відповідним господарським  судом  за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Державна податкова інспекція в м. Красний Луч –є органом державної влади, який зокрема здійснює стягнення сум податкового боргу шляхом звернення стягнення на активи підприємства.

Орган Державної виконавчої служби –відповідач у справі є суб'єктом владних повноважень, що виконує функцію держави по забезпеченню виконання судових рішень.

Тому, виходячи з суб’єктного складу сторін, предмету судового розгляду, провадження у даній справі здійснювалося за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

В ході судового розгляду справи судом досліджено всі надані до матеріалів справи пояснення та документи як докази.

Сторони не досягли примирення.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, вислухавши представників сторін та третьої особи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Державне підприємство «Донбасантрацит»має податковий борг, у зв’язку з чим його майно перебуває у податковій заставі з 1998 року, що підтверджується витягами інформаційного центру Міністерства юстиції України від 17.04.2003р. та від 11.08.2003р. Вказаними витягами підтверджується знаходження у податковій заставі всього рухомого та нерухомого майна ДП «Донбасантрацит». Згідно останнього витягу запис про реєстрацію застави дійсний до 10.08.2008р.

Постановою ДВС у м. Красний Луч про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2006 року в процесі виконавчого провадження на все майно ДП «Донбасантрацит»накладено арешт та заборонено його відчуження.

Так, на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження майно ДП «Донбасантрацит»перебувало у податковій заставі.

Про накладення арешту органом державної виконавчої служби за оскаржуваною постановою позивач дізнався з відповіді Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації»від 16.07.2007р. №2048.

Виходячи з положень ст. 14 та положень розділу VI Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»податкова застава встановлена Державною податковою інспекцією в м. Красний Луч, як обтяження має вищий приоритет понад обтяженням встановленим органом ДВС у м. Красний Луч за оскаржуваною постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2006 року.

Також, відповідно до п. 4 Порядку застосування податкової застави органами державної податкової служби, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 28 серпня 2001 р. N 338, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 жовтня 2001 р. за N 857/6048 право податкової застави має пріоритет перед:

1) будь-якими правами інших застав, які не були зареєстровані у державних реєстрах застав рухомого чи нерухомого майна до виникнення права на таку податкову заставу;

2) будь-якими правами інших застав, що виникли після моменту виникнення такого права на податкову заставу, незалежно від того, чи були зареєстровані права інших застав у державних реєстрах застав рухомого майна або нерухомого майна, чи ні.

Крім того слід зазначити наступне.

Загальний порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника регламентовано ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. ч. 2, 3, 4 зазначеної статті стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт.

Згідно ч. 5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» лише у  разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження»у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів, достатніх для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне боржникові - юридичній особі на праві власності або закріплене за ним, у тому числі на майно, яке обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи  (за винятком майна, виключеного з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Відповідачем не надано доказів вжиття ним необхідних заходів по стягненню коштів, що за законодавством повинні передувати такому заходу примусового стягнення як арешт всього майна боржника.

У вступній частині оскаржуваної постанови про арешт стягненню з боржника підлягає борг  у сумі 20353625,75 грн.

Згідно ч. 8 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору.

Проте, згідно резолютивної частини постанови арешт накладено на все майно боржника. Вартість всього майна боржника перевищує суму стягнення за виконавчим провадженням. Таким чином, відповідачем порушено вимоги ч. 8 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідачем при накладенні арешту на все майно боржника необґрунтовано не визначено склад майна, на яке накладено арешт та яке підлягатиме примусовій реалізації для погашення боргу, про що свідчить наступне.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження»на належне боржникові майно (у разі відсутності коштів) накладається арешт, і воно реалізується в такій черговості:

1) у першу чергу - майно, яке безпосередньо не використовується у виробництві (цінні папери, кошти на депозитних та інших рахунках боржника, валютні цінності, легковий автотранспорт, предмети дизайну офісів та інше майно, готова продукція (товари);

2) у другу чергу - інші матеріальні цінності, які безпосередньо не використовуються у виробництві;

3) у третю чергу - об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для здійснення виробництва.

Суду не надано доказів забезпечення державним виконавцем реалізації боржником свого права щодо зазначення видів майна, на яке слід звернути стягнення у першу чергу.

Згідно ч. 3 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження»у разі накладення арешту на майно третьої черги, що належить боржнику - юридичній особі, державний виконавець у 3-денний строк повідомляє власника або уповноважений ним орган, до сфери управління якого належить майно, та у разі необхідності Фонд державного майна України про накладення арешту на майно боржника - юридичної особи, а також дані про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, і про розмір вимог стягувача.

Боржник є державним підприємством. Відповідачем не надано доказів повідомлення державного органу уповноваженого управляти майном ДП «Донбасантрацит»при вирішенні питання про накладення арешту на все майно підприємства.

Відповідно до ч. 5 ст. 64 Закону України «Про виконавче провадження»у разі накладення арешту на майно підприємств-боржників, які мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, державний виконавець у 3-денний строк повідомляє Фонд державного майна України про накладення арешту на майно підприємств-боржників, а також дані про склад і вартість майна, на яке накладено арешт, і про розмір вимог стягувача.

З вищенаведених норм слідує, що при арешті майна державний виконавець має визначати конкретне майно, належне боржникові, що не було зроблено відповідачем.

Відповідно ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження»при вчиненні такої виконавчої дії як арешт майна присутність понятих є обов’язковою. Проте, з оскаржуваної постанови не вбачається, що арешт на майно за нею накладено в присутності понятих. Не надано суду відповідачем і інших доказів, які свідчили б про присутність понятих при накладенні даного арешту.

Крім того, перебування ДП  «Донбасантрацит»у Реєстрі підприємств, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», враховуючи положення п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виключає можливість звернення стягнення на арештоване майно та відповідно такий арешт заважає підприємству у сталому функціонуванні та діяльності, спрямованій на погашення боргу.

Заперечення відповідача проти позову, які ґрунтуються на тому, що позивачем пропущено десятиденний строк встановлений ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України, судом не приймаються при вирішенні спору у даній справі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України  учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позивач у справі не підпадає під суб’єктний склад, визначений у наведеній нормі, та відповідно дана стаття не застосовується при вирішенні спору.

Тому, позивачем не пропущено строк на подання позову до суду.

Також, даний спір за позовом податкового органу не підлягає вирішенню в порядку ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України. Згідно даної норми скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Позивач у даній справі не являвся стягувачем за зведеним виконавчим провадженням, та позивачем за господарською справою, в межах якої видано виконавчий документ, який виконується у спірному виконавчому провадженні.

Скарга за правилами ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України подається у межах певної (однієї) господарської справи.

Тому, податковий орган - позивач не мав процесуальної можливості на звернення до Господарського суду Луганської області у межах відповідної господарської справи зі скаргою на орган ДВС в порядку передбаченому ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Також, наявність зведеного виконавчого провадження, у межах якого винесено оскаржувану постанову, унеможливлює розгляд скарги за правилами ст. 121-2 ГПК України. Спір щодо оскарження дій, рішень органу державної виконавчої служби при виконанні зведеного виконавчого провадження має вирішуватися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

За результатами дослідження судом, зокрема встановлено, що оскаржувана постанова винесена: з використанням  повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано,  тобто не враховано усі обставини, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; без повного дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; без урахування  права позивача та підприємства боржника на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні, в  якому закінчився розгляд справи, оголошено вступну та резолютивну частини постанови та повідомлено представників сторін про те, що постанову у повному обсязі буде виготовлено протягом 5-денного строку.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії суб’єкта владних повноважень –Відділу державної виконавчої служби Краснолучського міського управління юстиції, м. Красний Луч в частині накладення арешту  на все майно державного підприємства  «Донбасантрацит», скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2006р. № 181255.

Постанова  набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано.

Постанову складено у повному обсязі та підписано 17.10.2007р.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява.  Обґрунтування  мотивів  оскарження  і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява  про  апеляційне  оскарження  та  апеляційна  скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява  про  апеляційне  оскарження  постанови  суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її складення  в  повному  обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Судді

Є.Ю. Пономаренко

О.О. Седляр

Б.В. Яресько