СУД
РІШЕННЯ

04.12.07р.

Справа № 41/215-07

За позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

м. Дніпропетровськ

до  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

м. Дніпропетровськ

про
стягнення 2781,58 грн.

Суддя Орєшкіна Е.В.

В засіданні приймали участь
представники:

Від позивача: ОСОБА_3, довіреність
б/н від 20.11.07 року

Від
відповідача: ОСОБА_4, довіреність б/н від 19.11.07 року

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся до господарського
суду з позовом про стягнення з відповідача боргу в розмірі 1000 грн., пені
-1633,62 грн., 3 % річних -26,86 грн., інфляційних збитків -121,07 грн., всього
-2781,58 грн.

Крім того, просить суд вжити заходи
до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, що
належить відповідачеві.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань щодо оплати
поставленої йому позивачем продукції за
умовами укладеного між сторонами договору № 18 від 01.03.07 року.

Відповідач проти позову частково
заперечує, посилаючись на здійснення ним повного розрахунку з позивачем на
момент розгляду справи за отриманий товар та на неналежний розрахунок позивачем
суми пені при подані позову.

За згодою представників сторін в
судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в сукупності,  господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем -фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 та відповідачем -фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
укладений договір  поставки № 18 від
01.03.07 року, пунктом 1.1. якого передбачено зобов'язання постачальника
(позивача у справі)  поставити покупцеві
(відповідачу у справі) наявний у нього товар, назва, кількість і ціна якого
вказана в специфікації та/або в накладній, які є невід'ємною частиною договору,
та зобов'язання покупця, відповідно, прийняти та своєчасно сплатити вартість
цього товару.

На виконання умов договору
позивачем поставлені відповідачу продукти харчування на суму 2252,25 грн., що
підтверджується видатковою накладною № 175 від 16.04.07 року та довіреністю
серії ЯНЗ № 563074 від 16.04.07 року, копії яких додані до позовної заяви.

Пунктом 6.1. договору передбачено
зобов'язання покупця сплатити вартість одержаного товару на протязі 5
банківських днів з дати його поставки.

Фактичні дії сторін підпадають під
норми ст.ст. 11, 202, 509, 655 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України і свідчать про існування між сторонами відносин
купівлі-продажу,  в результаті чого у
відповідача виникли зобов'язання по оплаті поставленої  позивачем продукції.

На момент розгляду справи відповідачем
здійснений повний розрахунок з позивачем за отриманий товар, що підтверджується
банківськими виписками від 30.07.07 року, 03.08.07 року, 04.09.07 року,
14.11.07 року, 19.11.07 року, копії яких долучені до матеріалів справи.

Таким чином,  провадження у справі в частині стягнення з
відповідача суми основного боргу в розмірі 1000 грн. слід припинити за
відсутністю предмету спору.

Згідно приписів ст. 193
Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, дія яких
поширюється на спірні взаємовідносини, зобов'язання мають виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та закону. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 ЦК
України).

Пунктом 8.1. договору сторонами
узгоджено, що у разі затримання строку платежу покупець зобов'язаний за кожний
день прострочення сплатити постачальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми
простроченого платежу за весь період прострочення.

Нарахована позивачем сума пені
складає 1633,65 грн.

Вимогу позивача щодо стягнення з
відповідача пені суд вважає обгрунтованою, але підлягаючою задоволенню
частково, в розмірі 143,25 грн. з огляду на наступне.

За змістом ст.ст. 546, 548, 549
Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності
до закону або умов договору неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі
порушення зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Статтею 1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” №  543/96-ВР від 22.11.1996 року передбачено, що
платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який,
згідно ст. 3 вказаного Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Одже, положення цього Закону не
встановлюють обмежень щодо визначення розміру пені, а передбачають обмеження
розміру пені, що підлягає стягненню. Таку правову позицію викладено у постанові
Верховного Суду України від 28.03.06 року.

Таким чином, пеня в даному випадку,
має бути нарахована з додержанням вимог ст. 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань” №  543/96-ВР від 22.11.1996 року та підлягає
стягненню за визначений позивачем період в розмірі 143,25 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних з
простроченої суми. Нараховані позивачем сума інфляційних збитків становить
121,07 грн., 3 % річних 26,86 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення
інфляційних збитків та 3 % річних суд вважає обґрунтованими та підлягаючими задоволенню
в межах пред'явленої позивачем суми.

Вимога позивача щодо вжиття заходів
до забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки підставою до
забезпечення позову, відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу
України, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим  виконання рішення
суду. Вимога позивача не обґрунтована, в позовній заяві не вказані підстави,
які б свідчили б про наявність таких обставин.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на
відповідача.

На підставі вищенаведеного та

керуючись ст. ст. 1, 33, 44, 49, 82
-84  Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Провадження у справі в частині
стягнення боргу  в розмірі 1000 грн.
припинити за відсутністю предмету спору.

Стягнути з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 -АДРЕСА_1, ід. код НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в АКБ
„ТАС-КОМЕРЦБАНК”, МФО 300164 на користь фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 -АДРЕСА_2, ід. код НОМЕР_3, п/р
НОМЕР_4 в АКБ „НАДРА”, МФО 306016  пені
143,25 грн. (сто сорок три грн. 25 коп.), 3 % річних - 26,86 грн., інфляційних
збитків -121,07 грн., витрат по сплаті державного мита -102 грн. (сто дві грн.)
та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу -118 грн. (сто
вісімнадцять грн.).

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

СУДДЯ
Е.В. ОРЄШКІНА

Рішення
підписано 06.12.07 року