ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

"05" грудня 2007 р.                                                            Справа №10/677-НА

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" м. Нетішин

до Державної податкової інспекції у м. Нетішин

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2007р. №/012512 про донарахування 542,59 грн. податкових зобов’язань по податку з доходів фізичних осіб та застосування 1085,18 грн. штрафних санкцій

Суддя  Виноградова В.В.                              Секретар судового засідання

(помічник судді)  Лісняк О.А.

Представники сторін:

позивача     Гасюк Ю.В. –за довіреністю від 10.09.2007р..

відповідача Волчецький І.М. –за довіреністю №269/10/10-013 від 21.05.2007р.

У судовому засіданні згідно ч.3 ст. 160 КАСУ оголошено вступну і резолютивну частини постанови.

Суть спору:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення винесене відповідачем від 14.08.2007р.  №/012512  про донарахування 542,59 грн. податкових зобов’язань по податку з доходів фізичних осіб та застосування 1085,18 грн. штрафних санкцій, яке прийняте на підставі акту перевірки №001522/1710/32987115 від 08.08.2007р.

Вважає неправомірним та необґрунтованим висновок податкового органу про  порушення п.п. 7.3 ст.7 та п. п.”а” п.19.2 ст. 19 ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”,  в зв’язку із неутриманням у період з листопада 2005р. по березень 2007р. із виплаченої заробітної плати директору підприємства Гордєєву А.М., який є громадянином Російської Федерації, тобто нерезидентом , податку з доходів фізичних осіб у подвійному розмірі.

В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що податковим органом не вірно визначено статус Гордєєва А.М. як фізичної особи - нерезидента лише з тих підстав, що він не подав заяву  до податкового органу з проханням вважати його резидентом. При цьому, посилається на п. 1.20. ст.1 вищевказаного Закону, відповідно до якого фізичною особою –резидентом є фізична особа, яка має місце проживання  в Україні, тобто проживає постійно, тимчасово або переважно (ст. 29 Цивільного кодексу України). Звертає увагу  на Тимчасову посвідку на постійне проживання серії ХМ №03844 видану Гордєєву А.М., яка підтверджує, що він є фізичною особою - резидентом.

Висновок податкового органу також спростовує положеннями ч. 8 п.п. 1.20.1 ст.1 вищевказаного Закону, відповідно до якої достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Законом, або її реєстрація як самозайнятої особи. Тобто, фізична особа має право подати таку заяву і визначити свій статус самостійно (як правило, це робиться у випадку неможливості встановити резидентський статус на підставі визначених вище ознак). В підтвердження посилається на податкове роз'яснення щодо застосування окремих норм Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб" в частині оподаткування іноземців та нерезидентів, затверджене наказом ДПАУ від 29.01.2004 р. №50.

Крім того, позивач вважає невірним висновок про необхідність застосування ставки податку у подвійному розмірі у відповідності до п. 7.3 Закону, оскільки така ставка застосовується до будь-яких інших доходів нерезидента , за виняток заробітної плати.

За таких обставин та посилаючись ч.2 ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 71 КАС України, просить оспорюване податкове повідомлення скасувати з вищевикладених підстав.

Відповідач проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що фізична особа-іноземець може самостійно визначити власний резидентський статус у разі обрання основного місця проживання в Україні. Для цього фізичній особі –іноземцю необхідно подати письмову заяву до податкового органу за місцем проживання в Україні  з проханням вважати її резидентом  для цілей оподаткування податком з доходів фізичних осіб у поточному році ( звітному податковому періоді).

Робить висновок , що на підставі норм п.7.3 ст.7 ,п.п.9.11.1 та 9.11.3 ст.9 Закону  заробітна плата, незалежно від джерела її виплати , що виплачується  нерезиденту  працедавцем – резидентом, підлягає оподаткуванню за ставкою , визначеною п.7.1 ст.7 Закону України „ Про податок з доходів фізичних осіб”.

Звертає увагу на те, що в статті „Оподаткування доходів іноземців (нерезидентів)" (Вісник податкової служби України №14 (441) за квітень 2007 року) Департаментом оподаткування фізичних осіб ДПА України зазначено: „фізична особа - іноземець зобов'язана подати письмову заяву до податкового органу про самостійне визначення резидентського статусу, а податковий орган повинен повідомити працедавця такого іноземця про це визначення (наказ ДПА України №581 від 05.10.2004 „Про затвердження примірних форм Заяви фізичної особи - іноземця про самостійне визначення резидентського статусу та Повідомлення працедавця про самостійне визначення фізичною особою - іноземцем резидентського статусу").

За умов виконання наказу ДПА України № 581 з заробітної плати, що виплачуватиметься такому нерезиденту, її сума буде оподатковуватися за ставкою п.7.1 с.7 Закону № 889 (13 % до 2007 р., 15 % - з 01.01.07) за загальними нормами цього Закону, передбаченими для оподаткування заробітної плати резидентів України. У випадку невиконання умов постанови №2028 „Про затвердження Порядку оформлення іноземцям та особам без громадянства дозволу на працевлаштування в Україні" та наказу № 581 з доходів такого нерезидента податковий агент повинен утримувати податок за подвійною ставкою, передбаченою п. 7.3 ст. 7 Закону України від 22.05.03 № 889 „Про податок з доходів фізичних осіб" (із змінами та доповненнями).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників  сторін, з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога і заперечення проти позову, дослідивши докази, судом  встановлено наступне.

Працівниками ДПІ у м. Нетішин була проведена виїзна планова документальна перевірка ТОВ „Універсалбуд” м. Нетішин з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 05.08.2004р. по 31.03.2007р., за результатами якої складено акт перевірки від 08.08.2007р. №1522/23/32987115.

Перевіркою встановлено, що в порушення п.7.3 ст. 7 та п.п. „а” п. 19.2 ст. 19 Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб” ТОВ „Універсалбуд” за період з листопада 2005р. по березень 2007р. із виплаченої заробітної плати директору Гордєєву А.М., який є громадянином Російської Федерації, тобто  нерезидентом - фізичною особою, не утримувався податок з доходів фізичних осіб у подвійному розмірі, а саме: за ставкою –26% у 2005-2006р. та за ставкою 30% у 2007 році. Зазначено, що письмова заява Гордєєва А.М. до податкового органу за місцем проживання в Україні, з проханням вважати його резидентом для цілей оподаткування податком з доходів фізичних осіб не поступала.

В результаті цього, внаслідок допущеного порушення податковим органом зроблено висновок про донарахування ТОВ „Універсалбуд” 542,59 грн. податку з доходів фізичних осіб згідно вимог Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб”.

На підставі акту перевірки від 08.08.2007р. №001522/1710/32987115 податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення №/02512 від 14.08.2007р., яким визначено податкове зобов’язання по податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 1627,77 грн., з яких 542,59 грн. основного платежу та 1085,18 грн. штрафних санкцій.

Позивач, вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення таким, що не відповідає чинному законодавству, просить визнати його протиправним та скасувати.

Аналізуючи надані по справі докази та пояснення представників сторін, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне.

Відповідно  до п. 19.2. Закону України „Про податок з доходів фізичних осіб „  від 22.05.2003р. №889( надалі Закон) особи, які відповідно до цього Закону мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, який виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати та за її рахунок;

При цьому податковий агент, який нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід на користь платника податку, утримує податок від суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену у відповідних пунктах статті 7 цього Закону. ( п.8.1.1.ст.8).

Статтею 2 Закону визначено, що платниками податку є: резидент, який отримує як доходи з джерелом їх походження з території України, так і іноземні доходи;нерезидент, який отримує доходи з джерелом їх походження з території України.

Відповідно до п.1.20.ст.1 Закону фізична особа - громадянин України, фізична особа без громадянства або громадянин іноземної держави.

Згідно з п. 1.20.1.Закону фізична особа - резидент - фізична особа, яка має місце проживання в Україні.

У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності. Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Законом, або її реєстрація як самозайнятої особи.

Згідно із Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"  громадянам України, а  також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та  вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (стаття 2). При цьому у статті 3 цього Закону надаються наступні визначення термінів: "місце перебування" - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; "місце проживання" - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік; "реєстрація" - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; "довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування" - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Відповідно до статті 5 цього Закону, законними підставами перебування на території України іноземців та осіб без громадянства є реєстрація на території України паспортного документа або наявність посвідки на постійне або тимчасове проживання в Україні, або документів, що посвідчують отримання статусу біженця чи притулку в Україні.

Відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 N 435-IV місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо),у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що враховуючи послідовність порядку визначення   податкового статусу іноземців, які на законних підставах перебувають в Україні, відповідно до підпункту 1.20 статті 1 Закону  потрібно враховувати обставини та особливості їх проживання в Україні, включаючи інформацію про місце проживання фізичної особи та членів її сім'ї (як в Україні, так і за кордоном), місце знаходження центру життєвих інтересів такої особи, інформацію про очікуваний термін перебування такої особи в Україні протягом поточного календарного року тощо.

При цьому відповідно до абз.8 підпункту 1.20.1 статті 1 Закону достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому цим Законом, або її реєстрація  як  самозайнятої  особи".

Судом приймається до уваги надані в матеріалів справи позивачем в підтвердження постійного місця проживання на території України копії паспорта №2891171 громадянина Російської Федерації Гордєєва А.М. з відміткою про прийняття на облік на постійне місце проживання та  Тимчасової посвідки №03844 серія ХМ на постійне проживання в Україні Гордєєва Андрія Михайловича, довідку житлово-комунального об’єднання про проживання Гордєєва А.М. в м. Нетішин, вул. Будівельників 12.кв.30 з 12.08.2005р.

Враховується те, що в м. Нетішин Хмельницької області (Україна) проживає дружина Гордєєва А.М.- Гордєєва О.Є ( свідоцтво про шлюб серії 1-БВ №276889) та син - Гордєєв Є.А. (довідка житлово-комунального об’єднання №736 від 03.12.2007р.)  та те, що відповідно до протоколу зборів засновників ТОВ „Універсалбуд” №3 від 13.07.2005р. Гордєєва А.М. обрано директором товариства .

Крім того, Гордєєв А.М. отримав ідентифікаційний код наданий податковим органом , про що внесено  дані до Державного реєстру фізичних осіб  12.08.2005р.

Таким чином, твердження відповідача про набуття Гордєєвим А.М. статусу фізичної особи-резидента не інакше, як шляхом подання до податкового органу письмової заяви вважати його таким, не відповідає фактичним обставин справи та суперечить чинному законодавству.

Щодо застосування податковим органом ставки в подвійному розмірі з посиланням на п.7.3 ст.7  Закону суд враховується наступне.

Згідно з пунктом 7.1  статті 7 Закону  ( із змінами) ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2-7.3 цієї статті.

Відповідно до пункту 7.3 статті 7 Закону ставка податку становить подвійний розмір ставки, визначеної пунктом 7.1 статті 7 цього Закону, від об'єкта оподаткування, нарахованого як виграш чи приз (крім виграшу у державну лотерею у грошовому виразі) на користь резидентів або нерезидентів, та від будь-яких інших доходів, нарахованих на користь нерезидентів - фізичних осіб, за винятком доходів, визначених у підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 цього Закону.  У абзаці першому підпункту 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 Закону (889-15) йдеться про "зазначені в підпункті 9.11.1 цього пункту доходи". Підпункт 9.11.1 пункту 9.11 статті 9 Закону визначає правила оподаткування отриманих нерезидентами доходів з джерелом їх походження з України, перелік (визначення) яких надається в пункті 1.3 статті 1 Закону.

Згідно з пунктом 1.3 статті 1 Закону дохід з джерелом його походження з України включає в себе, зокрема, доходи у  вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені, надані) працедавцем внаслідок здійснення платником податку трудової діяльності на території України, незалежно від того, є такий працедавець резидентом або нерезидентом.

Виходячи з викладеного, вбачається, що доходи, нараховані (виплачені, надані) платнику податку - нерезиденту у вигляді заробітної плати внаслідок здійснення ним трудової діяльності в Україні, належать до категорії доходів, зазначених в підпункті 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 Закону, з урахуванням особливостей, визначених у підпункті 9.11.2 пункту 9.11 статті 9 Закону.

Таким чином, на підставі норм пункту 7.3 статті 7, підпунктів 9.11.1 та 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 Закону заробітна плата, незалежно від джерела її виплати, що виплачується нерезиденту працедавцем-резидентом, підлягає оподатковуванню за ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7 Закону. При цьому працедавець-резидент вважається податковим агентом такого нерезидента стосовно заробітної плати (підпункт 9.11.3 пункту 9.11 статті 9 Закону).

Аналогічне твердження відображено у Податковому роз’ясненні щодо застосування окремих норм Закону України  "Про податок з доходів фізичних осіб" в частині оподаткування іноземців та нерезидентів. (затверджено Наказом  ДПА України №50 від 29.01.2004р.). При цьому судом враховується, що відповідно до п.п.4.4.2 п.4.4.ст.4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетом та державними цільовими фондами” податкове роз’яснення є оприлюдненням офіційного розуміння окремих положень податкового законодавства контролюючими органами у межах їх компетенції.

Враховуючи вищенаведене та матеріали справи, суд вважає, що податковим органом неправомірно донараховано позивачу 542,59 грн. податкових зобов’язань по податку з доходів фізичних осіб.

Оскільки безпідставними є нарахування спірними податковим повідомленням-рішенням податкових зобов’язань по податку з доходів фізичних осіб, відсутні відповідно і підстави для нарахування штрафних санкцій.

При цьому, судом враховується, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

З огляду на викладені обставини та враховуючи приписи ч.2 ст.71 КАС України, в силу яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, а податкове повідомлення-рішення №/012512 від 14.08.2007р. таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Враховуючи задоволення позову згідно ч. 3 ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем присуджуються йому. При цьому, згідно ч. 1 ст. 94 цього Кодексу документально підтверджені судові витрати присуджуються з Державного  бюджету України.

Керуючись ст.ст.6, 14, 71, 86, 94, 104,105, 158-163, 162, 167, 254-259, п.п.3,6-7 Розділу 7 „Прикінцеві та перехідні положення” Кодексу адміністративного судочинства України, СУД -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „Універсалбуд” м. Нетішин до Державної податкової інспекції у м. Нетішин про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.08.2007р.  №/012512  про донарахування 542,59 грн. податкових зобов’язань по податку з доходів фізичних осіб та застосування 1085,18 грн. штрафних санкцій  задоволити.

Визнати протиправним та скасувати прийняте ДПІ у м. Нетішині  податкове повідомлення-рішення від 14.08.2007р.  №/012512  про донарахування 542,59 грн. податкових зобов’язань по податку з доходів фізичних осіб та застосування 1085,18 грн. штрафних санкцій .

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Універсалбуд” м. Нетішин, вул. Будівельників,12/19 () відшкодування 3,40 грн. (три гривні  40 коп.) судового збору.

Згідно ст.ст. 185-186 КАСУ сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку Постанову повністю або частково. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня проголошення, апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Подаються до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції.

Згідно ст. 254 КАСУ Постанова, якщо інше не встановлено КАСУ, набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, постанова або ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя                                                                                В.В. Виноградова

Постанова складена в повному обсязі та підписана 07.12.2007р.

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу,

3 - відповідачу.