ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2007 р.
Справа № 37/161-07

вх.
№ 5169/4-37

Суддя
господарського суду Доленчук Д. О.

при секретарі
судового засідання Івахненко І.Г.

за участю
представників сторін:

позивача -
ФОП ОСОБА_1

1- го
відповідача - Осипової Н.В. за довіреністю № 22426 від 28.12.2006 р.

2- го  відповідача - Северинцева О.М. за довіреністю
№ 11-02/4274 від 07.11.2006 р.

розглянувши
справу за позовом ФОП ОСОБА_1, м. Харків

до   1. Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки та комунального  майна Харківської міської ради, м. Харків

2. Головного
управління Державного казначейства України у Харківській області в особі
відділу Державного казначейства в м. Харкові, м. Харків

про
відновлення становища та стягнення 93335,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) звернувся до господарського суду з позовною
заявою  до Управління комунального майна
та приватизації Департаменту економіки та комунального  майна Харківської міської ради (1-й
відповідач) про відновлення положення, що існувало до порушення відповідачем
моїх прав щодо можливості використання орендованого приміщення у відповідності
з умовами договору оренди № 496 від 20.05.2002 року під комп'ютерний центр,
стягнення з нього на мою користь 15 341,85 грн., які позивач сплатив за оренду
приміщення, та стягнення з відповідача на користь позивача завданих позивачу
збитків у вигляді неодержаних доходів у сумі 77 993,79 грн. Ухвалою
господарського суду Харківської області від 16.08.2007 року до участі у справі
залучено другого відповідача - Головне управління Державного казначейства
України у Харківській області в особі відділу Державного казначейства в м.
Харкові.

Позивач, через
канцелярію господарського суду 12.11.2007 року за вх. № 24408, надав зміни до
позовної заяви, які були прийнятті судом до розгляду, у зв'язку з чим справа
розглядається з урахуванням змін позивача до позовної заяви. Згідно змін
позивач просить суд стягнути з Головного управління Державного казначейства
України у Харківській області в особі відділу Державного казначейства в м.
Харкові на свою користь 15341,85 грн. та стягнути з Управління комунального
майна та приватизації Департаменту економіки та комунального  майна Харківської міської ради на свою
користь суму завданих збитків у розмірі 77993,79 грн.

2-й відповідач,
через канцелярію господарського суду 15.11.2007 р. за вх. № 23567, надав відзив
у якому вказує на те, що орендна плата може бути повернена тільки в разі, якщо
належними доказами буде доведено перерахування цієї суми до бюджету та якщо
судом буде встановлено, що це перерахування було безпідставним або помилковим.

1-й відповідач,
через канцелярію господарського суду 21.05.2007 р. за вх. № 12271, надав відзив
на позовну заяву у якому вказує на те, що з
умовами договору оренди № 496 від 20.05.2002 року позивач погодився і з
врахуванням чого було підписано договір оренди та акт приймання-передачі
нежитлового приміщення,  зміни до
договору сторонами по договору оренди не вносились, у діях Управління відсутня
вина, а шкода, яка має місце на думку позивача завдана не з вини Управління, а
в результаті не прийняття відповідних заходів орендарем - ФОП ОСОБА_1, у
зв'язку з чим Управління комунального майна та приватизації заперечує проти
позовних вимог і просить в позові ФОП ОСОБА_1 відмовити.

Представники
відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували та просили суд в
задоволенні позову відмовити з підстав вказаних у відзивах.

Представник
позивача у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд
позов задовольнити.

Беручи до
уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України
обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за
статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за
наявними матеріалами.

Суд, вислухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступне.

Між позивачем
та 1-м відповідачем було укладено договір оренди № 496 від 20.05.2002р. згідно
якого позивач отримав в оренду нежитлові приміщення загальною площею 246,3
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

20.05.2002р.
між Управлінням комунального майна та приватизації та ФОП ОСОБА_1 було
підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення АДРЕСА_1, площею 246,3
кв.м, у зв'язку чим господарський суд вважає що позивач прийняв приміщення у
стані, що відповідає умовам договору та його призначенню без зауважень.

Рішенням
господарського суду Харківської області від 27.02.2006 року у справі №
29/316-05 було встановлено те, що договір оренди № 496 від 20.05.2002р. є
розірваним 29.04.2004 року, у зв'язку з направленням 2-м відповідачем позивачу
повідомлення № 6050 про розірвання вищевказаного договору.

Згідно п.1
Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей кодекс
набирає чинності з 1 січня 2004р. Згідно п.4 Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що
виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

За таких
обставин господарський суд приходить к висновку, що права і обов'язки за
договором оренди №496 від 20.05.2002р. продовжували існувати після 01.01.2004р.
- набрання чинності ЦК України, тому положення ЦК України повинні бути
застосовані до зазначених відносин.

Пунктом 4.11.
договору № 496 оренди нежитлового приміщення від 20.05.2002 року, який було
підписано позивачем, останній взяв на себе зобов'язання щодо виконання
покладених на нього обов'язків, в тому числі узгодження призначення наданого в
оренду приміщення з органами пожежної державної охорони та
санітарно-епідеміологічної служби району.

Крім того при
укладанні договору оренди ОСОБА_1 погодився з п. 4.10 договору щодо свого
обов'язку здійснювати реконструкцію і перепланування нежитлового приміщення,
улаштування окремих входів за окремими проектами, розробленими спеціалізованими
організаціями і узгодженими з управлінням містобудування і архітектури
Харківської міської ради до початку проведення робіт, при наявності
відповідного рішення Харківського міськвиконкому і письмової згоди орендодавця.

На підставі
вищевикладеного, господарський суд приходить к висновку, що узгодження
призначення приміщення з органами пожежної охорони не передувало укладенню
договору, а навпаки, всі ці обов'язки взяв на себе позивач при укладенні
договору оренди, яким він вже був зобов'язаний здійснити всі узгодження в
процесі виконання умов договору, а в разі неможливості використання приміщення
за призначенням - відмовитись від нього.

Господарським
судом встановлено, що в матеріалах справи не міститься доказів того, що позивач
звертався до Управлінні комунального майна та приватизації з претензіями про
позбавлення його можливості провадити свою господарську діяльність в
орендованому приміщенні. Ніяких заперечень проти яких-небудь положень договору
або протоколу розбіжностей від ФОП ОСОБА_1 до Управління не надходило.

Постановою
управління державної пожежної охорони УМВС України в Харківській області від
20.03.2003 року № 60 "Про застосування запобіжних заходів" припинена
подальша експлуатація орендованого приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1

За таких обставин
та враховуючи те, що в матеріалах справи не міститься доказів виконання
позивачем належним чином своїх обов'язків наймодавця у відповідності до
договору, господарський суд приходить к висновку, що позивач належним чином
свої обов'язки наймодавця відповідно до договору не виконав.

Статтею 35 ГПК
України передбачено те, що факти, встановлені рішенням господарського суду
(іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї
справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

Відповідно до
вимог ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна" обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого
майна є однією з істотних умов договору оренди.

Відповідно до
ст. 10 Закону України "Про пожежну безпеку" оренда будь-яких
приміщень без дозволу органів державного пожежного нагляду забороняється.

Згідно ст. 7
Закону України «Про пожежну безпеку» у разі порушення правил пожежної безпеки,
що створює загрозу виникнення пожежі державні інспектори з пожежного нагляду
мають право: припиняти чи забороняти роботу підприємств, окремих виробництв,
виробничих дільниць, агрегатів, експлуатацію будівель, споруд, окремих
приміщень дію виданих дозволів на право проведення робіт.

Частиною 3 ст.
767 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач зобов'язаний у
присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент
передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ
вважається такою, що передана йому в належному стані.

Відповідно до
ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також
витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного
права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором
або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Збитки за своєю
юридичною природою є грошовим вираженням майнової шкоди. Частиною 1 ст. 1166
Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов'язання
щодо відшкодування шкоди, як і інші зобов'язання, відповідно до загальної норми
частини 2 ст. 509 Цивільного кодексу України виникають з підстав встановлених
статтею 11 цього кодексу, зі змісту якої впливає, що кожна із передбачених нею
підстав має назву юридичного факту, тобто виникнення зобов'язання шкоди
ґрунтується на фактах завдання цієї шкоди.

Як вбачається з
системного аналізу господарським судом норм чинного законодавства, що регулює
дані правовідносини, для застосування вищевказаного виду цивільно-правої
відповідальності необхідною є наявність відповідних умов: завданої шкоди,
протиправності у поведінці заподіювача шкоди, причинного зв'язку між першими
двома елементами; вини заподіювача шкоди. Частиною 2 статті 1166 Цивільного
кодексу України закріплено принцип презумпції вини, а саме обов'язок доводити
відсутність своєї вини покладено на особу, яка завдала шкоди.

На підставі
вищевикладеного господарський суд приходить к висновку, що між завданими
позивачу збитками у розмірі 77993,79 грн. та діями 1-го відповідача відсутній
причинний зв'язок та у завданні позивачу збитків у розмірі 77993,79 грн.
відсутня вина 1-го відповідача.

За таких
обставин господарський суд вважає, що позивна вимога про стягнення з 1-го
відповідача на користь позивача суми заподіяних збитків у розмірі 77993,79 грн.
не підлягає задоволенню.

В задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з 2-го відповідача суми у розмірі 15341,85
грн. господарський суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не
доведено суду те, що це перерахування було помилковим та безпідставним.

За таких
обставин, господарський суд приходить к висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними,
вони не підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, у зв'язку з чим
не підлягають задоволенню.

Відповідно до
статті 49 Господарського процесуального кодексу України, сплачене позивачем
державне мито та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового
процесу у разі відмови в позові повністю покладаються на позивача.

Враховуючи
вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 22, 509, 767, 1166 Цивільного кодексу
України, п.1 та п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу
України, ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального
майна", ст. ст. 7, 10 Закону України «Про пожежну безпеку», ст. ст. 1, 4,
12, 33, 35, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні
позову відмовити повністю.

Повний текст
рішення підписаний 24.12.2007 року.

Суддя
Доленчук Д. О.