ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.12.2007
Справа  № 12/244

Суддя господарського суду Тисянчин
В. М. розглянувши матеріали

за позовом
приватного підприємства „Касіко”, м. Ужгород

до відповідача - 1  приватного підприємства „Промінь”,
м. Харків

до відповідача - 2 приватного
підприємця ОСОБА_1,
м. Ужгород

про
стягнення заборгованості в сумі 10 246 грн.

Суддя  Тисянчин В. М.

Представники:

Від позивача -  Никитюк Н.О., (представник за довіреністю
від 02.11.2007 року)

Від відповідача - 1 -
не з'явився (не викликався, явка на розсуд сторін)

Від відповідача -2 -  не з'явився (не викликався, явка на
розсуд сторін)

СУТЬ СПОРУ:
заявлено позов приватним підприємством „Касіко”, м. Ужгород до відповідача -1
приватного підприємства „Промінь”, м. Харків та до відповідача -2  приватного підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород про
стягнення заборгованості в сумі 10 246 грн.

Представнику позивача роз'яснені
права і обов'язки передбачені ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не заявлено.

Представник позивача підтримує
позовні вимоги до відповідача -1 - приватного підприємства „Промінь”, м.
Харків, відмовившись від позову щодо солідарної відповідальності відповідача -2
- приватного підприємця ОСОБА_1,  м.
Ужгород з підстав викладених у письмовій заяві на адресу суду       (вх. № 11794 від 05.12.2007 року) та
об'єктивних підстав, що заслуговують на увагу суду у відповідності до ст. 605
ЦК України, змінивши предмет позову.

З огляду на викладене, подальше
провадження у справі здійснюється за позовом до відповідача -1 - приватного
підприємства „Промінь”, м. Харків, як основного суб'єкта відповідальності за
зобов'язаннями по договору № 08/05-ЕеП4 від 08.05.2007 року по здійсненню
оплати за перевезення вантажу позивачем відповідно до п. 4.3 вказаного
договору.

Відповідач -1 не надав суду
письмового відзиву на позов та копію довідки органу держстатистики про
включення до ЄДРПОУ, чим не довів до суду свою позицію щодо боргу і чим
повторно не виконав ухвалу суду від 06.11.2007 року та від 19.11.2007 року.

З метою надання можливостей сторонам
добровільно врегулювати спір, надання суду доказів щодо цього або обґрунтувати
свої заперечення, розгляд справи відкладався та оголошувалась перерва в
судовому засіданні 05.12.2007 року до 10.12.2007 року.

Повідомлення № 5285306 підтверджує
завчасне вручення відповідачу - 1 12.11.2007 року ухвали від 06.11.2007 року
про порушення провадження у справі, де вказано про  місце і час призначення розгляду справи, чим
забезпечено йому реалізацію Конституційного права на судовий захист (п.4 ст.
129 Конституції України).

Відповідач не скористався своїм
правом щодо направлення свого представника для участі в судовому засіданні.

Вивчивши доводи позовної заяви та
матеріали справи, дослідивши їх, заслухавши пояснення представника
позивача  суд

ВСТАНОВИВ:

Заборгованість
відповідача в сумі 10 246 грн.
-основного боргу щодо оплати за надані послуги перевезення, згідно
договору № 08/05 -ЕеП4 від 08.05.2007 року, вантажу автомобільним транспортом,
підтверджується матеріалами справи, зокрема:

-
СМR від 23.05.2007 року;

-
податковою накладною № 49 від 23.05.2007 року;

-
рахунком - фактурою № СФ-0000049 від 23.05.2007 року;

-
заявкою № ДБ-000000107 від 08.05.2007 року;

-
подорожнім листом № 313553 від 10.05.2007 року;

-  актом припинення зобов'язань
щодо поруки відповідача -2 (повідомлення
вх. № 11793 від 05.12.2007 року);

- розрахунком позову, а за таких
обставин сума основного боргу підлягає стягненню примусово.

Заявлені вимоги позивача (претензія № 72 від 06.07.2007 року) про
добровільне погашення боргу відповідач не виконав, чим порушив ст. ст. (11;
526); 509; 530 ЦК України (чинного з 01.01.04).

Саме ця обставина і послужила
підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до ст. 175 ГК України
майново -господарські зобов'язання, які виникають між учасниками господарських
відносин, регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей
передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору у
суді, обставини спору (права і зобов'язання сторін) оцінюються судом з огляду
на правила ЦК та ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту планування, договору чи вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст. 509 ЦК
України в силу зобов'язання -кредитор вправі вимагати виконання обов'язку від
боржника у випадку невиконання останнім своїх зобов'язань у відносинах.
Підставою виникнення зобов'язання є юридичний факт.

Отже, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою
стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. (п.1 ст. 909 ЦК України).

У разі порушення зобов'язань, що
випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність встановлену
за домовленістю сторін (ст. 920 ЦК України), тоді як укладений договір та СМR
від 23.05.2007 року фіксує волевиявлення відправника вантажу відправити через
перевізника та отримання вантажу отримувачем і про що стверджено печатками всіх
учасників перевезення під контролем митного органу.

В даній правовій ситуації юридичним
фактом, на підставі якого виникли зобов'язальні відносини між сторонами, є
надання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом  (ст. 11 ЦК України).

Отже, обов'язок відповідача
оплатити вартість наданих послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом
є безспірним.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 615; 625 ЦК України).

Відтак, договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Водночас, суд вважає законною (ст.
605 ЦК України) відмову позивача від позову до відповідача -2 викладену в заяві
(вх. № 11794 від 05.12.2007 року) і такою, що підлягає задоволенню. Тому,
провадження у справі в частині до суб'єкта відповідальності  - фізичної особи -підприємця ОСОБА_1,        м. Ужгород, як солідарного боржника
належить припинити відповідно до п.4 ст. 80 ГПК України.

Досліджуючи критерії розмежування
вини і недобросовісності суб'єктів спірних відносин суд притримувався лінії
розмежування специфічних для різних видів цивільних відносин форм дотримання
або порушення обов'язкових з погляду права моральних велінь вочевидь, що має
визначатися  колом обставин, які
зумовлюють застосування  до
правопорушника заходів цивільно -правової відповідальності.

Позак, невідповідність параметрам
добросовісності конкретних характеристик діяння учасника цивільних відносин
залежно від мети правового регулювання може призводити не тільки до ненабуття
ним певного права або відмови йому у праві на використання того чи іншого
засобу правового захисту, а й до зміни його правового становища.

При постановленні судового рішення
враховується характер зобов'язання, наслідки його невиконання, особа
відповідача, ступінь його вини, суспільно -державну значимість господарської
діяльності сторін, обставини, що впливають на неможливість виконання
відповідачем зобов'язання належним чином та межі здійснення цивільних прав (п.3
ст. 13 ЦК України), де не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах,
безпідставного збагачення за рахунок погіршення фінансово -майнового стану
сторони у спорі.

За ст. 16 ЦК України одним із
способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право.

Отже, із встановлених судом
обставин вбачається, що склад цивільно -правової відповідальності є наявним на
момент судового розгляду справи.

Встановлюючи дійсні обставини
справи, суд посилається на фактичні дані, на підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин на
яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення спору, в даному випадку -письмовими
доказами. При цьому, заяви та пояснення не приймаються судом за преюдицію, а
перевіряються на достовірність.

Таким чином, позивачем
доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі, поклавши
відшкодування судових витрат за змістом ст. 49 ГПК України на відповідача з
огляду його вини у виникненні спору.

Виходячи з викладеного, оцінивши
повноту, достатність позовних матеріалів, проаналізувавши подані по справі доказові
документи для вирішення спору, керуючись ст. 124 Конституції України; ст. 2
Закону України „Про судоустрій України”;
ст.ст. 4, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 77, 80 (п. 4),  82 - 84, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов
задоволити  повністю.

2.          Стягнути з
приватного підприємства „Промінь” (м.Харків, вул. Полтавський шлях, 56, оф.
702; код 313438888) на користь приватного підприємства „Касіко” (м.
Ужгород, пров. Університетський, 9/18; код 32689075) суму  10 246 (десять тисяч двісті сорок шість грн.)
- основного боргу та 103 (сто три грн.) -
у відшкодування витрат по оплаті держмита; 118 (сто вісімнадцять грн.)
-у відшкодування витрат на інформаційно -технічне забезпечення судового
процесу. Видати наказ.

3. Провадження
у справі відносно відповідача -2 - приватного підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; код
НОМЕР_1) припинити.

Дане рішення набирає законної сили
в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                    Тисянчин
В. М.