ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
м.Донецьк, вул.Артема, 157, тел.381-88-46
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24.09.07 р.
Справа № 6/170

Суддя господарського суду Донецької
області Мартюхіна Н.О.

при секретарі  судового засідання Трубачевій          А.О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю “Галсофт-сервіс” м. Львів

до відповідача 1: Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 м. Чернівці

до відповідача 2: Акціонерного
товариства закритого типу “Мушкетівська автобаза”                 м. Донецьк

третя особа на стороні відповідача
2: Закрите акціонерне товариство “Української акціонерної страхової компанії
“АСКА” м. Донецьк

про стягнення збитків в сумі
422066,31грн.

За участю

представників сторін

від позивача: не з'явились

від відповідача 1: не
з'явились

від відповідача 2: Азарова А.В. -
за довір.

віл третьої особи: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Первісно Товариство з обмеженою
відповідальністю “Галсофт-сервіс” м. Львів, звернулося до господарського суду
Чернівецької області з позовом до Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1м. Чернівці (далі по тексту - перший відповідач) про
стягнення збитків в сумі 422066,31грн.

Ухвалою суду від 11.01.06р. до
участі у справі було залучено другого відповідача -Акціонерне товариство
закритого типу “Мушкетівська автобаза” м. Донецьк та третю особу без
самостійних вимог - Закрите акціонерне товариство “Української акціонерної
страхової компанії “АСКА” м. Донецьк.

Рішенням господарського суду
Чернівецької області від 12.07.2006р. по справі                    № 9/267 позовні вимоги
Товариства з обмеженою відповідальністю “Галсофт-сервіс”                 м. Львів були задоволені
повністю та стягнуто з Акціонерного товариства закритого типу “Мушкетівської
автобази” м. Донецьк збитки у сумі 414 789грн. 30коп.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 16.01.2007р. дане рішення було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського
суду України від 26.04.2007р. рішення господарського суду Чернівецької області
від 12.07.2006р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від
16.01.2007р. у справі №9/267 скасовано та справу направлено на новий розгляд до
господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 16.05.2007р. справу № 9/267 направлено за підсудністю
до господарського суду Донецької області.

Ухвалою Господарського суду
Донецької області від 24.05.2007р. справу прийнято до провадження та призначено
до розгляду.

Розпорядженням Заступника голови
Господарського суду Донецької області від 24.07.2007р. у зв'язку з відпусткою
судді Подколзіної Л.Д. справу передано на розгляд судді Мартюхіної Н.О.

Під час первісного розгляду справи,
позивачем була надана 23.01.06р. уточнена позовна заява, в якій позивач
обґрунтовує позовні вимоги у стягненні збитків саме з другого відповідача -
Акціонерного товариства закритого типу “Мушкетівської автобази” м. Донецьк, як
з перевізника вантажу, оскільки саме він прийняв вантаж до перевезення.  В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що при транспортуванні вантажу за маршрутом м. Бурса
(Туреччина) - Львів (Україна), який належить позивачу, останньому було нанесено
збитки, що пов'язанні із знищенням вантажу внаслідок пожежі.

Щодо відповідальності першого
відповідача, позивач вважає належним та повним виконання його зобов'язань за
договором транспортної експедиції, та не висуває до нього певних позовних
вимог.

Як правові підстави для покладання
відповідальності на другого відповідача, позивач вказує ст.ст. 307 п. 5, 314,
224, 225 Господарського кодексу України, 1166 Цивільного кодексу України, Статут
автомобільного транспорту УРСР, Конвенцію про договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів 1956 року.

Заявою від 05.06.06р. позивач
зменшив суму позовних вимог, і просить стягнути збитки в загальній сумі
414873,30 грн., які складаються із 369136,23 грн. - основного розміру збитків
та решти додаткових сум збитків.

07.08.07р. позивачем телеграмою
були надані до суду пояснення, в яких позивач зазначає, що позовними вимогами
по справі є наступні: стягнення з активів Акціонерного товариства закритого типу
“Мушкетівська автобаза” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю
“Галсофт-сервіс” збитків в сумі 414789,30грн., а також відшкодування сплаченого
позивачем державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Зазначені позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі.
В обгрунтування вказаних позовних вимог вказує, що договірні відносини між
позивачем та АТЗТ “Мушкетівська автобаза” підтверджуються міжнародними
товарно-транспортними накладними СМR № 1336/1, № 1336/2 від 05.07.2005р.  Підставою для стягнення заявленої суми
збитків вказує ст.ст. 4, 23 Конвенції про договір міжнародного дорожнього
перевезення вантажів 1956 року.

Відносно позовних вимог до першого
відповідача, позивач пояснив, що не має претензій або позовних вимог майнового
або немайнового характеру до суб'єкта підприємницької діяльності - ОСОБА_1,
оскільки свої договірні обов'язки з пошуку підходящого та незайнятого
перевізника він виконав в повному обсязі та належним чином. У зв'язку з цим,
позивач вважає недоцільним участь вказаного відповідача у даній справі.

Враховуючи зазначене, судом
розглядаються остаточні вимоги позивача.

Перший відповідач у судове
засідання не з'явився, у письмових відзивах заперечує проти позову, посилаючись
на те, що перевезення здійснювалось не ним, а другим відповідачем, у зв'язку з
чим, останній повинен нести відповідальність за знищення вантажу.

Другий відповідач неодноразово
надавав письмові відзиви до позовної заяви, в яких проти позову заперечував,
посилаючись на відсутність його вини у знищенні вантажу, на недоведеність
додаткових розмірів заявленої суму збитку, а саме, з витрат на придбання
валюти, на банківську комісію, на сплату платежів до Пенсійного фонду, витрати
на різниці курсових коливань Євро. На думку другого відповідача,
відповідальність за знищення вантажу повинна бути покладена на першого
відповідача, як на експедитора в силу умов договору на транспортне
експедирування та ст. ст. 932-934 Цивільного кодексу України, ст. 14 Закону
України “Про транспортно-екпедиторську діяльність”, незалежно від того,
виконував він свої зобов'язання особисто чи залучав до участі інших осіб.

Від третьої особи  Закритого акціонерного товариства “Українська
акціонерна страхова компанія” надійшло клопотання від 08.08.2007р. № 02-41/31030,
де просить розглянути справу без участі представника третьої особи.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши подані сторонами докази, пояснення сторін та заслухавши у судовому
засіданні пояснення представника другого відповідача, господарський суд,
ВСТАНОВИВ:

Між фірмою ДУРМАЗЛЯР МАКІНА САН ТІК
АТ, м. Бурса, Туречинна (Продавець) та позивачем - Товариством з обмеженою
відповідальністю “Галсофт-сервіс”, м. Львів, України (Покупець) було укладено
зовнішньоекономічні договори № 1003 від 10.03.04р. та № 25 від 05.05.05р.,
предметом поставки за якими є обладнання відповідно до умов поставки EXW
(франко-завод) м. Бурса, яке визначається у виставлених рахунках.

Відповідно до умов вказаних
договорів, сплата за ними здійснюється в ЄВРО по ціні, вказаній у
рахунках-проформах, на умовах передплати.

На виконання зазначених контрактів,
Продавцем були виставлені рахунки-проформи (інвойси) № 4247 від 29.03.05р., №
1162 від 05.05.05р. та рахунки-фактури № 586736 від 04.07.05р., № 004969 від
04.07.05р. на поставку координаторно-пробивного пресу типа RP 12530,
інструментів для листозгинального верстату загальною вартістю 60437 Євро та
ручної трьохвалкової листозгинальної машина вартістю 1125 Євро.

Позивач виконав свої зобов'язання
по сплаті за вказане обладнання, що підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями № 45 від 25.04.05р. та № 51 від 01.06.05р., які
містять призначення платежу з посилання на укладені зовнішньоекономічні
контракти, вказані рахунки-проформи.

З матеріалів справи вбачається, що
між Товариством з обмеженою відповідальністю “Галсофт-сервіс” (замовник) та
Суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 (експедитор) було
укладено договір № 15 транспортної
експедиції від 20.01.2005р., відповідно до якого замовник доручає, а
експедитор приймає на себе зобов'язання за винагороду та за рахунок Замовника
виконати та організувати автотранспортне перевезення вантажу Замовника або
виконати інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням вантажу, у відповідності з
договором - заявкою на конкретне перевезення вантажу. При цьому, експедитор є
розпорядником коштів, перерахованих замовником на виконання та організацію
перевезення, та здійснює всі розрахунки між Замовником та Перевізником.

Також, матеріали справи свідчать
про те, що у подальшому між Суб'єктом підприємницької діяльності Палагнюк
Максимом Євгеновичем (замовник) та Акціонерними товариством закритого типу
“Мушкетівська автобаза” (експедитор-перевізник) було укладено контракт на
перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному повідомленні від
04.07.2005р.

Відповідно до розділу № 1
зазначеного контракту предметом договору є порядок взаємовідношень, що
виникають в процесі спільної співпраці між “Замовником” та
“Експедитором-перевізником” при плануванні, здійсненні перевезень вантажів в
міжнародному повідомленні автомобільним транспортом та взаєморозрахунках.
Замовник доручає, а Експедитор-перевізник приймає на себе організацію
перевезень та доставку вантажів, відповідно умовам, що оговорені договором. Перевезення
вантажів в міжнародному повідомленні виконується у відповідності з умовами та
вимогами конвенцій КДПГ, МДП, із застосуванням товарно-транспортної накладної
СМR, Carnet TIR або гарантійного зобов'язання.

Розділом 4 контракту встановлено,
що Експедитор-перевізник несе матеріальну відповідальність за повну або
часткову втрату вантажу та за його пошкодження, що сталося з моменту прийняття
вантажу до перевезення та до моменту його видачі вантажоотримувачу в розмірі
вартості втраченого вантажу, а в разі пошкодження вантажу - в розмірі тієї
суми, на яку знизилася його вартість. Крім того, підлягають відшкодуванню:
оплата за перевезення, митні збори та мито, а також інші витрати, пов'язані з
перевезенням вантажу, повністю в разі утрати всього вантажу, та в пропорції, що
відповідає розмірі шкоди при частковій втраті.

Відповідно до міжнародної
товарно-транспортної накладної CMR A № 1336 Акціонерне товариство закритого
типу “Мушкетівська автобаза” прийняла до перевезення 5 липня 2005р. вантаж в м.
Бурса (Туреччина), а саме, діропробивний гідравлічний прес типа RP 12530,
запасні частини до металево обробних верстатів, трьохвалкову машину  для згинання листового металу, отримувачем та
власником, якого є позивач по справі.

12 липня 2005 року транспортний
засіб другого відповідача із вантажем позивача пересік митний кордон України,
про що у митних документах міститься відмітка Західної регіональної
митниці.

13 липня 2005р., при виконанні АТЗТ
“Мушкетівська автобаза” перевезення на трасі Первомайськ -Голованівськ, в
напівпричепі д/н 22-05 ХЕ автомобіля DAF державний номер 03-05 АЕХ, що належить
АТЗТ “Мушкетівська автобаза” виникла пожежа, яка привила до пошкодження вантажу
та напівпричепу, що підтверджується
довідкою Первомайським РВ УМВС № 58/564 від 15.07.2005р.

Пожежно-технічна експертиза на
місці події була 13 липня 2005р. була здійснена Первомайським РВ ГУ МНС
України, про що складений висновок від 22 липня 2005 року. У вказаному висновку
наведено дві версії про причини виникнення пожежі: в результаті необережного
поводження з вогнем, паління; занесення джерела запалювання із зовні.

22.07.05р. Львівською митницею за
участю директора позивача, начальника відділу оцінки майна Львівської ТПП,
начальника відділу досліджень ДВЛ ГУ МНС України в Львівської області,
Приватного підприємця Палагнюк М.Є. було складено акт № 15 про проведення
ідентифікаційного огляду товарів та інших предметів. Зазначеним актом
зафіксовано, що внаслідок виявлених дефектів та пошкоджень від довготривалого
термічного впливу при пожежі та пожежегасінні, інструмент та обладнання
втратили геометричну форму, функціонально-технічну придатність, відновленню не
підлягає.

Факт пошкодження вантажу пожежею
встановлюється відомостями в Маніфесті Книжки МДП № 46151336 (Carnet Tir).

У зв'язку з цим, позивачем була
переоформлена митна документація на ввезений вантаж, як на брухт та відходи
чорних металів неправильної форми, який був одержаний позивачем 01.08.05р. та
знятий з митного контролю, що підтверджується відмітками позивача та митниці на
міжнародної товарно-транспортої накладної СМR.

З метою визначення вартості
збитків, завданих вантажу під час пожежі напівпричепа автомобіля DAF державний
номер 03-05 АЕХ, що слідував із Туреччини в Україну на замовлення позивача,
начальником відділу оцінки майна, експертом Львівської ТПП Шлапак Ю.В. було
проведено експертизу про вартість майна, за результатами якої складено висновок
від 01.08.05р. № 9/180.

У підсумках вказаного висновку
встновлено, що оладнення і інтрумент піддавались довготривалому термічному
впливу внаслідок пожежі, що виникла при перевезенні. З урахуванням виявлених
дефектів та пошкоджень від термічного впливу при пожежі та пожежогасіння
інструмент та обладнення втратили геометричну форму та
функціонально-технологічну придатність. Обладнення імпортного виробництва є
високоточним, спеціалізованим та технічно складжним і не підгягає відновленню.
Експетром зроблено висновок, що вартість збитків, що виникли внаслідок пожежі
13.07.05р., яка сталася у напівпричепі вантажного автомобіля DAF державний
номер 03-05 АЕХ становить 60023 Євро без ПДВ.

Проаналізувавши надані сторонами
судового процесу докази та пояснення, дослідивши та з'ясувавши всебічно та у
повній мірі обставини справи, з якими закон пов'язує наслідки неналежного
виконання договірних зобов'язань, завдання збитків, шкоди, заподіяних втратою
вантажу під час перевезення у міжнародному сполученні та покладення
відповідальності на винних осіб, суд дійшов висновку про відсутність підстав
для задоволення позову, виходячи з наступного.

Загальні підстави для
відповідальності за заподіяння майнової шкоди встановлені ст.1166 ЦК України.

Відповідно до зазначеної норми,
шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її
завдала. При цьому, особа яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 623 ЦК України визначено,
що боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Приписами ст. 307 ГК України
встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також
відповідальність суб'єктів господарювання за цим перевезенням визначаються
транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими
актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що
не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне
виконання договірних зобов'язань.

Статтею 314 ГК України встановлено,
що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження
прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або
пошкодження сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 224 ГК України
учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під
збитками розуміється витрати, зроблені управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона
одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил
здійснення господарської діяльності другою стороною.

Вичерпний перелік складу збитків,
що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення,
визначений ст. 225 Господарського кодексу України, зокрема, вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог
законодавства.

Породжуючи настання цивільних прав
та обов'язків згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України,
відповідальність у вигляді відшкодування збитків вимагає для її застосування
наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи
бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв'язку
між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла
збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав
та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків (шкоди).

Відповідно до частини 2 статті 22
Цивільного кодексу України збитками є розуміються втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а
також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушено (упущена вигода).

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв'язку між протиправною поведінкою та настанням шкідливого
результату.

Вказані фактичні обставини
викладаються у позовній заяві як підстави позовних вимог та підлягають
доведенню позивачем належними та допустимими у справі доказами відповідно до
статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів статті 22
Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття
рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання
спору у випадках передбачених ст. 5 цього кодексу в цій частині, відмовитись
від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Предметом позову є
матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить
ухвалити судове рішення.

Підставою позову визнаються
фактичні обставини, на яких позивач ґрунтує свою вимогу та докази, якими
позивач стверджує позов, зокрема, факти матеріально-правового характеру, їх
виникнення, зміну, припинення.

Предмет і підстава позову сприяють
з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами,
застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів,
необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і
обов'язку.

Господарським судом встановлено, що
остаточно предметом позову у даній справі, з урахуванням письмових уточнень
позивача, є вимога до другого відповідача - АТЗТ “Мушкетівська автобаза” про
примусове стягнення суми збитків у розмірі 414789,30 грн. заподіяних позивачеві
внаслідок невиконання зобов'язань договору перевезення, факт укладання якого
підтверджуються міжнародними товарно-транспортними накладними СМR № 1336/1, №
1336/2 від 05.07.2005р. Позовних вимог до першого відповідача, позивач не
висуває та претензій майнового або немайнового характеру до суб'єкта
підприємницької діяльності - ОСОБА_1, не має.

Як на підстави заявлених вимог позивач
посилається на ст. 224, 225, 307, 314 Господарського кодексу України, ст. 1166
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 23 Конвенції про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів 1956 року. Матеріали справи не містять
будь-яких відомостей про зміну позивачем предмету чи підстав позовних вимог.

Статтею 4 Конвенції про договір
міжнародного дорожнього перевезення вантажів від 19.05.1956 року передбачається,
що договір перевезення підтверджується складанням   вантажної накладної. Відсутність,
неправильність чи утрата вантажної накладної не
впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у
цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Стаття 23 цієї Конвенції викладена
наступним змістом:

1. Якщо,  відповідно до положень цієї Конвенції,
перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така
компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час
прийняття його для перевезення.

2. Вартість вантажу визначається на
підставі біржового котирування чи, за
відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за
відсутності біржового  котирування або
поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і
якості.

3. Розмір  відшкодування не може, однак, перевищувати 25
франків за кілограм  відсутньої  ваги
брутто. "Франк" означає золотий франк вагою 10/31 грама проби
0,900.

4. Крім того, підлягають
відшкодуванню: плата за перевезення, мито,
а також інші платежі,
пов'язані  з  перевезенням
вантажу, цілком  у випадку  втрати
всього  вантажу  й
у  пропорції,  що відповідає розміру збитку, при
частковій  втраті;  інший
збиток відшкодуванню не підлягає.

5. У випадку прострочення доставки,
якщо позивач доведе,  що прострочення
завдало збитку, перевізник компенсує такий збиток, який не може перевищувати
плату за перевезення.

6. Більша компенсація може
вимагатися тільки у випадку,  якщо
відповідно до статей 24 і 26 була задекларована
вартість  вантажу або спеціальний
відсоток при доставці.

Отже, із змісту вказаної норми
вбачається, що нею визначений порядок, розрахунок та склад розміру
відшкодування, компенсації перевізника в разі повної або часткової втрати
вантажу. Таке формулювання відповідає загальному способу майнового
відшкодування - саме шкоди, загальні підстави для відповідальності якої,
передбачені ст. 1166 ЦК України.

Відповідно до ст. 111-12
Господарського процесуального кодексу України, вказівки, що містяться у
постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під
час нового розгляду справи.

Як було вище встановлено судом, між
позивачем та першим відповідачем - Суб'єктом підприємницької діяльності
фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір № 15 транспортної  експедиції від 20.01.2005р. Тобто, позивач
перебував з останнім у договірних правовідносинах.

Одночасно, другий відповідач - АТЗТ
“Мушкетівська автобаза” у договірних відносинах з позивачем не перебував, проте,
здійснював перевезення належного останньому вантажу.

Однак, наведеними позивачем нормами
цивільного та господарського законодавства, у тому числі, й Конвенції про
договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів, якими позивач обгрунтовує
свої вимоги, передбачені правові наслідки повної втрати прийнятого до
перевезення вантажу, такі як відшкодування шкоди.

Крім того, необхідно зазначити, що
відповідно до ст. 10 Цивільного кодексу України, ст. 4 Господарського
процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд вирішує спори,
у тому числі, на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Чинний міжнародний договір, який регулює
цивільні відносини, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення вантажів, вчинена 19 травня 1956 року в м. Женеві,
набрала чинності для України 17 травня 2007, на підставі Закону України “Про
приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів” від 01.08.06р. № 57-V.

Таким чином, під час здійснення
другим відповідачем перевезення спірного вантажу, зазначена конвенція не була
чинною для України.

Позивач покладає вину у виникненні
збитків в сумі 414873,30 грн. на перевізника
-АТЗТ “Мушкетівська автобаза”.

Зокрема, обґрунтовуючи розрахунок
суми позову, позивач виходить із вартості обладнання та інструментів -
369136,23 грн. Така ціна зазначеного вантажу в Євро обумовлена договором
поставки, укладеним позивачем із ДУРМАЗЛЯР МАКІНА САН ТІК АТ, м. Бурса,
Туречинна.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували по якій ціні здійснювалось відвантаження
пошкодженого обладнання та інструментів АТЗТ “Мушкетівська автобаза”, оскільки
між ним та позивачем відсутні договірні відносини.

Крім того, суд вважає недоведеними
позовні вимоги стосовно стягнення заявленої суми збитків з другого відповідача,
оскільки відносини з надання послуг по автотранспортному перевезенню вантажів
позивача врегульовані договором транспортної експедиції № 15 від 20.01.2005р. з
першим відповідачем. У позовній заяві та уточненнях до неї, позивач посилається
на виконання першим відповідачем заявки до цього договору, якою останньому було
доручено організацію перевезення саме спірного вантажу. Проте, будь-яких
письмових доказів наявності такої заявки та виникнення за нею певних обов'язків
у сторін, позивачем не надано. Зміст договору транспортної експедиції та
додатки до нього, первинні документи на виконання цього перевезення, також не
містять будь-яких посилань на доручення першому відповідачеві організації
перевезення саме спірного вантажу.

Як вказувалось, правовідносини між
відповідачами регулюються наявним в матеріалах даної справи контрактом на
перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному повідомленні від
04.07.2005р. Проте, ані із змісту цього контракту, ані з інших документів по
перевезенню спірного вантажу, не вбачається зв'язку із здійсненням такого
перевезення саме на виконання існуючих вищевказаних договорів, оскільки
зазначені договору та первинні документи з міжнародного перевезення не містять
будь-яких посилань на те, що зобов'язання за ним виникають у зв'язку із
виконанням зовнішньоекономічних договорів № 1003 від 10.03.04р., № 25 від
05.05.05р., або  договору транспортної
експедиції № 15 від 20.01.2005р., або контракту на перевезення вантажу
автомобільним транспортом в міжнародному повідомленні від 04.07.2005р., які у
свою чергу, укладені з різними суб'єктами господарювання та мають різні
предмети.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи докази в їх сукупності та
обґрунтування позивача стосовно фактичних обставин справи, суд вважає вимоги
позивача про стягнення збитків в сумі
414873,30 грн. з другого відповідача такими, що не підлягають
задоволенню в межах заявленого предмета та підстав позовних вимог.

Також, не підлягають задоволенню й
позовні вимоги про стягнення суми збитків у розмірі 414873,30 грн. з першого
відповідача, з огляду на наступне.

Згідно ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду мають
підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення
юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта
підприємницької діяльності за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим кодексом
заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідачем у господарському спорі
є підприємства і організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

Виходячи із вимог ст. 54
Господарського процесуального кодексу України, позовні вимоги позивачів
викладаються у позовній заяві та повинні містити зміст позовних вимог, а якщо
позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з
відповідачів. Зокрема, такий зміст позовних вимог полягає у викладенні
обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зазначення доказів, що
підтверджують позов, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, норми
законодавства, на підставі якого подається позов, та інші відомості, якщо вони
необхідні для правильного вирішення спору.

Як видно із уточненої позовної
заяви та письмових заяв позивача, що містяться в матеріалах справи, позивачем
не наведено змісту позовних вимог до першого відповідача в порядку
передбаченому процесуальним законодавством, не викладено та не визначено, які
саме права та інтереси позивача порушені першим відповідачем.

Ухвалами господарського суду
позивача неодноразово було зобов'язано надати суду пояснення, щодо
обґрунтування складу заявленої суми збитків відносно кожного з відповідачів, у
тому числі й до першого відповідача, зобов'язано позивача письмово визначитися
щодо предмету та підстав позовних вимог стосовно кожного із відповідачів
окремо.

Проте, після уточнення позовних
вимог, позивачем заявлено про відсутність будь-яких претензій майнового або
немайнового характеру саме до першого позивача, але відповідних заяв про
відмову від позову в частині позовних вимог до першого відповідача, позивачем
не надано.

Будь-яких клопотань з боку позивача
або інших заінтересованих сторін у справі про вихід суду за межі позовних вимог
з метою захисту прав і законних інтересів позивача, не надійшло.

У зв'язку з цим, з урахуванням
відсутності у позивача позовних вимог до першого відповідача, оскільки не має
претензій майнового або немайнового характеру, а також відсутності обгрунтування
підстав та предмету позовних вимог стосовно першого відповідача,  суд дійшов висновку про недоведеність
позовних вимог у стягненні збитків в сумі 414873,30 грн. з першого позивача в
межах позову.

Судові витрати покладаються на
позивача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись
Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, ст. ст. 1, 21, 54,
22, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою відповідальністю “Галсофт-сервіс” м. Львів до Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1м. Чернівці, Акціонерного
товариства закритого типу “Мушкетівська автобаза” про стягнення збитків в
розмірі 414873,30 грн., - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через
господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів
з дня прийняття рішення або в касаційному порядку протягом одного місяця з дня
набрання рішенням законної сили.

Суддя                                                                         Мартюхіна
Н.О.