ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

03.12.07                                                                                           Справа№ 28/324А

14 год 35 хв

За позовом: Дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії  “Нафтогаз України”, м. Київ, в особі Газопромислового управління “Львівгазвидобування”, м. Львів

до відповідача: Державної податкової інспекції у м. Львові, м. Львів

про скасування рішень ДПІ у м. Львові в формі актів опису від 05.02.2007 року № 5/24-0/25560533, від 08.02.2007 року № 6/24-0/25560533 та № 7/24-0/25560533

Суддя   Морозюк А.Я.

Секретар судового засідання

Онишко І.Р.

м. Львів, вул. Личаківська,128,

Зал судового засідання № 302.

Представники сторін

Від позивача: Ільницький І.Й.  –провідний юрисконсульт

Від відповідача: Гейшев О.О. –старший державний податковий інспектор

Позов заявлено Дочірньою компанією “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії  “Нафтогаз України”, м. Київ, в особі Газопромислового управління “Львівгазвидобування”, м.Львів, до Державної податкової інспекції у м. Львові про скасування рішень ДПІ у м. Львові в формі актів опису від 05.02.2007 року № 5/24-0/25560533, від 08.02.2007 року № 6/24-0/25560533 та № 7/24-0/25560533.

Ухвалою суду від 03.10.2007 року було відкрито провадження в адміністративній справі. Хід розгляду справи викладений  у відповідних ухвалах суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, позивач просить позов задоволити, скасувати рішення ДПІ у м. Львові в формі актів опису від 05.02.2007 року № 5/24-0/25560533, від 08.02.2007 року № 6/24-0/25560533 та № 7/24-0/25560533. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкова застава не може поширюватись на активи філії, яка не є юридичною особою, а головна організація, до складу якої вона входить, включена до Переліку об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, і, відповідно до ст. 4 Закону України “Про заставу” з врахуванням Наказу ДПА України № 338 від 28.08.2001 року, предметом застави не можуть бути об’єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами. Також позивач зазначає, що Рішенням Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005/справа № 1-9/2005 про податкову заставу/ визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", зокрема, підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу. Тому з 25.03.2005 року податкова застава може поширюватись тільки на активи, вартість яких відповідає сумі податкового боргу платника податків.  Як зазначає позивач, станом на дату прийняття  рішення про опис  активів, податковий борг ГПУ «Львівгазвидобування»був значно меншим аніж вартість активів філії. А отже, як зазначає позивач, якщо  податкова застава і може  поширюватись на активи ГПУ „Львівгазвидобування”, то тільки  на ті активи, вартість яких  відповідає  сумі податкового боргу.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, наведених  у письмовому запереченні, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначає, що  сума податкового боргу  ГПУ „Львівгазвидобування” станом на 05.02.2007 року (на день  проведення опису активів) становила 3383,1 тис. грн. За зверненням позивача, ДПІ у м. Львові було надано дозвіл на списання основних засобів при умові реалізації металобрухту, отриманого від списання, в рахунок погашення податкового боргу. Оскільки підприємством  не було  проведено  реалізацію  металобрухту, ДПІ у м. Львові актом від 05.02.2007 року № 5/24-0/25560533 було описано  вказаний металобрухт. Також, за зверненням ГПУ „Львівгазвидобування” про надання дозволу на надання спонсорської допомоги  було надано приписи  про заборону  здійснення таких  операцій, і одночасно актами опису від 08.02.2007 року № 6/24-0/25560533 та № 7/24-0/25560533  було  описано майно, яке  підприємство планувало  безоплатно передати  стороннім  організаціям як спонсорську допомогу. Рішенням Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005  визнано такими, що не відповідають Конституції положення  підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 Закону України №2181 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу. В зв”язку із цим наказом ДПА України від 16.06.2005 року  №216 було затверджено податкове роз”яснення  положень ст. 8 Закону України №2181 . Згідно цього роз”яснення, у випадку , якщо активи платника  податків потрапили  в податкову заставу  до  24.03.2005 року, то право  податкової застави на такі  активи продовжує існувати  в тому обсязі, який був до 24.03.2005 року. Даний Наказ  від 16.06.2005 року  №216 було визнано недійсним  згідно з постановою  Господарського суду  м. Києва від 24.02.2006 року. Отже, як зазначає відповідач,  до прийняття даної постанови  наказ був  чинним.

В судовому засіданні було досліджено письмові докази, які наявні в матеріалах справи (акти опису, судові рішення, статут, положення, баланс та інші наявні в матеріалах справи письмові докази).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

Компанія “Укргазвидобування” є дочірньою компанією Національної акціонерної компанії “Нафтогаз  України” зі статусом юридичної особи та правонаступником прав та обов’язків газовидобувних підприємств та структурних підрозділів ВАТ “Укргазпром”, визначених спільним наказом НАК “Нафтогаз України” та Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України №68/234 від 06.11.1998 року, що підтверджується п. п. 1.1., 1.5., 3.1. Статуту дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” (нова редакція), зареєстрованого 29.06.2005 року.

Газопромислове управління “Львівгазвидобування” є філією дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, і не є юридичною особою, що підтверджується п. п. 1.1., 1.2. Положення про філію дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” газопромислове управління “Львівгазвидобування”, затвердженого 12.11.1998 року. Довіреністю від 10.08.2007 року уповноважено начальника даної філії, зокрема, представляти дочірню компанію “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” в судових органах, зокрема, при розгляді адміністративних справ з усіма правами, наданими представнику сторони у процесі, у т.ч. підписувати позовні заяви.

Відповідно до п.п. 7.3.1. “е” п.7.3 ст.7 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, не може бути використане як джерело погашення податкового боргу платника податків за його самостійним рішенням або за рішенням органу стягнення майно, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств.  Відповідно до Закону України “Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації” від 07.09.99 року № 847-14, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" включено до переліку об’єктів права державної власності, що не підлягають приватизації.  Звідси, у разі виникнення податкового боргу право податкової застави щодо активів НАК “Нафтогаз  України”, дочірньої компанії “Укргазвидобування” та її структурних підрозділів не виникає, оскільки ст. 11 Закону України “Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” передбачено особливий порядок погашення податкового боргу підприємств, що є об’єктами права державної власності та які не підлягають приватизації. Зазначена обставина також встановлена постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2004 року по справі №А-27/415-03 за позовом ДК “Укргазвидобування” НАК “Нафтогаз України”, а також постановою Господарського суду Львівської області від 06.06.2007 року № 5/513-30/79 А (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.11.2007 року) у справі за позовом Дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії  “Нафтогаз України”, м. Київ, в особі Газопромислового управління “Львівгазвидобування”, м.Львів, до Державної податкової інспекції у м. Львові. Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на майно позивача, у тому числі те, яке закріплено за філією Газопромислове управління “Львівгазвидобування”, не може поширюватись податкова застава. Належних доказів зворотнього суду не надано.

Згідно із п.п. 8.2.2. п. 8.2. ст.8 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-які види активів платника податків, які перебували в його власності (повному господарському віданні) у день виникнення такого права, а також на будь-які інші активи, на які платник податків набуде прав власності у майбутньому, до моменту погашення його податкових зобов'язань або податкового боргу, у зв’язку із чим до податкової застави було включено усі активи позивача, закріплені за філією Газопромислове управління “Львівгазвидобування”.

Рішенням Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005/справа № 1-9/2005 про податкову заставу/ визнано такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) положення Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", зокрема, підпункту 8.2.2 пункту 8.2 статті 8 в частині поширення права податкової застави на будь-які види активів платника податків без врахування суми його податкового боргу.

В пункті 4.3 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційного суду України від 24.03.2005 року у справі № 2-рп/2005 зазначено, що на думку Конституційного суду України, розмір податкової застави виходячи із загальних принципів права повинен відповідати сумі податкового зобов'язання, що забезпечувало б конституційну вимогу справедливості та розмі рності. Розмірність як елемент принципу справедливості передбачає встановлення публічно-правового обмеження розпоряджатися активами платника податків за несплату чи несвоєчасну сплату податкового зобов"язання та диференціювання такого обмеження залежно від розміру несплати платником податкового боргу.

Як вбачається із матеріалів справи(про це зазначає сам відповідач у відзиві на позовну заяву), станом на 05.03.2007 року сума податкового боргу  ГПУ „Львівгазвидобування” становила 3 383,1 тис. грн., при цьому як вбачається із балансу ГПУ „Львівгазвидобування” на 31.03.2007 року, вартість активів філії на 01.01.2007 року складала 875 716,2 тис.грн, на 31.03.2007 року- 887 436,2 тис.грн.,  тобто вартість активів філії в десятки разів перевищувала розмір податкового боргу філії.

Наказом ДПА України від 16.06.2005 року  №216 було затверджено податкове роз”яснення  положень ст. 8 Закону України Закону України „Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" № 2181-ІІІ. Згідно цього роз”яснення, у випадку , якщо активи платника  податків потрапили  в податкову заставу  до  24.03.2005 року, то право  податкової застави на такі  активи продовжує існувати  в тому обсязі, який був до 24.03.2005 року. Однак, Наказ ДПА України № 216 від 16.06.2005 року “Про затвердження податкового роз’яснення положень статті 8 Закону України від 21.12.2000 р. №2181-ІІІ “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” визнано недійсним  постановою Господарського суду  міста Києва  від 24.02.2006 року.

05.02.2007 року та  08.02.2007 року податковим керуючим було складено оспорювані акти  опису від 05.02.2007 року № 5/24-0/25560533, від 08.02.2007 року № 6/24-0/25560533 та № 7/24-0/25560533, яким проведено опис активів позивача на загальну суму 40763,21 грн. Позивач просить скасувати їх як рішення, які оформлені у формі актів опису.

Такі рішення податкового керуючого можуть бути  оскаржені у порядку, визначеному Законом для оскарження рішень податкового органу щодо визначення сум податкових зобов”язань або податкового боргу. Згідно п.п.5.2.2 п.5.2 ст.5 Закону України №2181-ІІІ „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” платників податків має право оскаржити будь-яке рішення контролюючого органу, що суперечить законодавству з питань оподаткування або виходить за межі його компетенції в адміністративному порядку. Остаточне рішення вищого (центрального) органу контролюючого органу за заявою платника податків не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Згідно із п.п. 8.6.5 п.8.6 ст.8 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”, податковий керуючий має право здійснювати перевірку стану збереження активів, які перебувають у податковій заставі, провадити опис(виділення) активів для їх продажу у випадках, передбачених цим Законом.

«Порядок стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі»,  затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2002 року №538, встановлює процедуру стягнення податковими органами коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, у разі, коли інші передбачені Законом України „Про порядок погашення зобов”язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” заходи з погашення боргу платника податків не дали змоги погасити його у повному обсязі.

Враховуючи те, що активи позивача не могли перебувати в податковій заставі, то акти опису, складені податковим органом, підлягають скасуванню.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб’єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень. Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб’єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб’єктів владних повноважень.

Виходячи із усього вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що оскар жувані рішення ДПІ у м. Львові в формі актів опису від 05.02.2007 року № 5/24-0/25560533, від 08.02.2007 року № 6/24-0/25560533 та № 7/24-0/25560533, не відповідають вимогам закону та порушують законні права та інтереси позивача, що дає суду підстави для їх  скасування. Тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Судові витрати у вигляді 3 грн 40 коп судового збору присуджуються з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись п. 2-1, п.3, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень та ст.ст. 69-71,86,87,94,98,158,160,162,163,167  Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 року № 2747-IV (із змінами та доповненнями), господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1.          Адміністративний позов задоволити повністю.

2.          Скасувати рішення ДПІ у м. Львові в формі актів опису від 05.02.2007 року № 5/24-0/25560533, від 08.02.2007 року № 6/24-0/25560533 та № 7/24-0/25560533.

3.          Стягнути з Державного бюджету України на користь Дочірньої компанії “Укргазвидобування” Національної акціонерної компанії  “Нафтогаз України”, м. Київ, в особі Газопромислового управління “Львівгазвидобування” (79026, м.Львів, вул. Рубчака, 27, ідентифікаційний ) 3 грн 40 коп - судового збору.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого цим Кодексом, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений цим Кодексом, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Морозюк А.Я.