ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2007 р.
№ 2-2/2308-2007

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кота О.В.,
Шевчук С.Р. (доповідач),
Владимиренко С.В.

розглянувши  касаційну скаргу
Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

на постанову

у справі
господарського суду

за позовом

до

про
Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 року

№ 2-2/2308-2007
Автономної Республіки Крим

Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД"
Стягнення 3967285,28 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача:  Гурський М.Р. дов. №2-09 від 28.12.2006р.

- відповідача: Белоконь О.О. дов.№3580 від 13.13.2007р.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2007р. дочірня компанія "Укртрансгаз" Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулась до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Консоль ЛТД"  3967285,28 грн. збитків.

Рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.02.2007 (суддя Толпиго В.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3569285 грн. збитків, 22941,82 грн. державного мита та 106,16 грн. витрат по інформаційно-технічному забезпеченню судового процесу. В частині стягнення 314097,64 грн. інфляційних та 83902,64  грн. 3% річних в позові відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007р. (головуючий Сотула В.В., судді Гоголь Ю.М., Латинін О.А.)  вказане рішення суду скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові. Також, керуючись вимогами ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд визнав недійсними договір №11-1005 від 26.12.2003р. та акт погодження про залік однорідних зустрічних вимог №12/03-377 від 29.12.2003.

Не погоджуючись з зазначеною постановою позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга  підлягає задоволенню частково  виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, 26 грудня 2003 року між сторонами у справі укладений договір №11-1005, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався своїми силами і засобами та за рахунок коштів позивача спроектувати, збудувати та передати позивачу у власність оздоровчий центр (далі об’єкт) з усіма інженерними комунікаціями, розташований за адресою: Автономна Республіка Крим, місто Євпаторія, село Заозерне,   вул. Штормова, 36,   “під ключ”,   згідно   проекту, що   включає   в себе комплектацію об'єкту меблями і технологічним обладнанням, з подальшою передачею згідно з чинним законодавством України, а позивач (інвестор за договором) зобов'язався забезпечити відповідне фінансування будівництва об'єкту та прийняти його у свою власність (а.с.8-10).

В п.п. 3.1, 3.2 договору сторони передбачили, що інвестор здійснює фінансування вказаного об'єкту в сумі 3569285,00 грн., а відповідач, в свою чергу, повинен передати позивачу об'єкт, оздоблений згідно паспорту оздоблення приміщень, наведеному в додатку 2 до цього договору, та укомплектований технологічним обладнанням та меблями згідно специфікацій, наведених в додатках 3 та 4, в термін до 30.05.2004 р. Передача об'єкту здійснюється за актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту та за актом прийому-передачі, який підписують уповноважені представники сторін.

На виконання умов договору, позивач профінансував будівництво вищезазначеного об’єкта на суму 3569285 грн., що підтверджується актом-погодження про залік однорідних зустрічних вимог №12-03/337 від 29.12.2003р. Тоді як, відповідач, у встановлений договором строк, не передав позивачу у власність  оздоровчий центр, чим порушив умови договору.

За таких обставин та враховуючи, що позивач втратив інтерес до виконання боржником свого зобов’язання, ДК "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків в сумі 3569285 грн., які складаються з витрат, зроблених на виконання умов договору №11-1005.

Задовольняючи позов, місцевий господарський суд виходив з того, що в силу ст. 526 ЦК України зобов’язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, а в разі їх порушення особа, що порушила зобов’язання повинна відшкодувати завдані збитки.

Втім, з таким висновком не погодилась апеляційна інстанція, скасувавши рішення суду першої інстанції та прийнявши нове рішення про відмову в позові. Севастопольський апеляційний господарський суд, переглядаючи справу в апеляційному провадженні, дійшов висновку  про необхідність  визнати  недійсними договір №11-1005 від 26.12.2003 і акт  погодження про залік однорідних зустрічних вимог №12/03-377 від 29.12.2003.

Приймаючи таке рішення, апеляційний господарський суд посилався на те, що укладений між сторонами договір №11-1005 від 26.12.2003р. та акт погодження про залік однорідних зустрічних вимог не відповідають вимогам  ст. 217, ст. 334 та ст. 353 Цивільного кодексу УРСР, якими визначені вимоги до порядку і змісту їх укладенні, а тому, виходячи з вимог ч. 1 ст. 83 ГПК України, визнав їх не дійсними.

Між тим,  колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з прийнятими судовими рішеннями, оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення” від 29.12.76 №11 (із змінами та доповненнями) та ст.ст. 84, 105 ГПК України обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Прийняті у даній справі судові рішення вказаним вимогам не відповідають, так як  суди не з’ясували до кінця дійсний правовий зміст і підстави заявлених вимог та правову природу спірного договору, а звідси і не встановили дійсні права та обов’язки сторін.

Зокрема, апеляційний господарський суд зробивши в мотивувальній частині постанови висновок про те, що спірний договір є угодою змішаного типу, досліджував його лише з точки зору договору підряду на капітальне будівництво і саме з цих підстав визнав його недійсним. До того ж, суд апеляційної інстанції  не надав належної оцінки доводам позивача щодо дійсності укладеного договору та  причин не дотримання вимог законодавства, що регулює відносини капітального будівництва під час укладення спірного договору, які були викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, Севастопольський апеляційний господарський суд, в порушення вимог ст. 101 ГПК України, прийняв від позивача нові докази, без  обґрунтування неможливості їх подачі в суд першої інстанції.

Разом з цим, до передчасних висновків дійшов і місцевий господарський суд, оскільки задовольняючи позов щодо стягнення збитків, суд не встановив наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення спору.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Однак, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв’язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника.

Отже, вирішуючи, переданий на розгляд суду спір, який ґрунтується на договорі, ні суд першої, ні суд апеляційної інстанції належним чином не встановили характер спірних правовідносин, дійсну правову природу договору, а зв’язку з цим і не дали  відповідного повного юридичного аналізу умовам договору, виходячи з різноманітності елементів його змісту та не встановили дійсні права та обов’язки сторін.

Вищевикладене свідчить про неповний та необ’єктивний розгляд справи, оскільки, в порушення вимог ст.ст. 32-34, 43 ГПК України, суди не з’ясували належним чином дійсні обставини справи, що вплинуло на їх юридичну оцінку, а відповідно і правильність застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене та враховуючи, що в силу вимог ст.1117 ГПК України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або  постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх,    колегія суддів Вищого господарського    суду   України   вважає   за  необхідне скасувати прийняті у справі рішення, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти  основане на законі рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України.

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу   Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"    задовольнити частково.

Постанову  Севастопольського апеляційного господарського суду від 03.05.2007 та рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 22.02.2007 у справі №2-2/2308-2007 скасувати, а  справу передати на новий розгляд до господарського  суду Автономної Республіки Крим в іншому складі суду.

Головуючий                                                                         Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                                                                                Владимиренко С.В.