ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2007 р.
№ 9/85

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької
Л. Рогач

за участю представників:

позивача
Яковенко І.М. –довіреність від 01.03.2007 р. (том 1 а.с. 145)

відповідача
Клочко В.В. –довіреність від 05.05.2007 р.;
Поліщук Т.А. –довіреність від 04.04.2007 р.;
Оліфіренко М.І. –генеральний директор

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю “Інформаційні комунікації”

на постанову
від 14.06.2007 Київського апеляційного господарського суду

у справі
№ 9/85 господарського суду м. Києва

за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю “Інформаційні комунікації”

до
Товариства з обмеженою відповідальністю “Аудіотекс”

про
стягнення 402 743, 29 грн.

В С Т А Н О В И В :

ТОВ “Інформаційні комунікації” звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ “Аудіотекс” про стягнення заборгованості в сумі 402743,29 грн. за надані аудіотекс –послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання укладеного між сторонами договору № 14/2002 від 09.10.2002 р. позивачем були надані аудіотекс –послуги на загальну суму 1625402,54 грн., що підтверджується актами виконаних робіт.

ТОВ “Аудіотекс” послуги були частково оплачені на суму 1223227,95 грн., що підтверджується виписками з банку.

На момент оформлення позовної заяви заборгованість становила 402174,59 грн.

Крім того, на підставі пункту 7.1. договору № 14/2002 від 09.10.2002 р. відповідачу станом на 01.03.2007 р. було нараховано штраф в сумі 568,70 грн.

Рішенням господарського суду м. Києва від 11.04.2007 р. (суддя Жирнов С.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи судове рішення господарський суд дійшов висновку, що позивачем доказово не доведено суду безумовно - точне виконання ним своїх договірних зобов’язань, а отже, у нього не виникло право на позов щодо стягнення заборгованості з боку відповідача та на підставі саме невиконання тільки останнім вимог спірного Договору.

За апеляційною скаргою ТОВ “Інформаційні комунікації” Київський апеляційний господарський суд (судді: Отрюх Б.В., Верховець А.А., Тищенко А.І.), переглянувши рішення від 11.04.1207 р., постановою від 14.06.2007 р. залишив його без змін з тих же підстав.

ТОВ “Інформаційні комунікації” подало до Вищого господарсько суду України касаційну скаргу, в якій просить судові рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги неправильним застосуванням судами норм матеріального права.

Скаржник зазначає, що згідно з умовами статті 193 Господарського кодексу України відповідач, як управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов’язання, надав письмове посвідчення виконання зобов’язання повністю. Таким письмовим посвідченням виконання зобов’язання з надання позивачем аудіотекс –послуг є акти виконаних робіт, що додані до позовної заяви. Аудіотекс –послуги надані та прийняті, але не оплачені.

Крім того, скаржник зауважив, що відповідач у своєму відзиві на апеляційну скаргу підтвердив, що прийняв надані аудіотекс –послуги шляхом підписання актів виконаних робіт, що суми вказані у актах виконаних робіт є номінальною вартістю наданих послуг, яка вираховувалась на підставі даних білінгових систем операторів зв’язку. Письмовим підтвердженням вимоги оплати наданих аудіотекс –послуг є відповідні рахунки –фактур, які надавались відповідачеві та є в матеріалах справи.

Заслухавши доповідь судді –доповідача та пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скар га підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція виходить з обставин, встановлених у даній справі судом першої та апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції 09 жовтня 2002 р. між ТОВ “Інформаційні комунікації” (визначеним, як Компанія) та ТОВ “Аудіотекс” (визначеним, як Оператор), було укладено договір № 14/2002 про надання аудіотекс –послуг.

За умовами вказаного договору, Оператор (відповідач) надає, а Компанія (позивач) бере у користування аудіотекс - номери, які Компанія зобов’язується використовувати для надання аудіотекс - послуг серед Абонентів телефонної мережі загального користування України.

Зокрема, згідно з підпунктом 3.3 договору, винагорода Компанії (позивача) за розповсюдження аудіотекс - послуг буде складати 80% від аудіотекс - доходу у випадку, якщо загальна сума хвилин аудіотекс - послуги за звітний період не перевищуватиме 10 000 хвилин та 85% від аудіотекс - доходів за кожну хвилину, що перевищуватиме 10 001 хвилин.

Пунктами 3.5, 3.6, 3.7 договору сторони передбачили порядок розрахунків, а саме:

- підписаний Оператором та Операторами зв’язку Акт звірки є достатньою підставою для проведення розрахунків Оператора з Компанією за розповсюдження аудіотекс - послуг (пункт 3.5 договору);

- протягом 7 (семи) робочих днів після підписання Акту звірки між Оператором та Операторами зв’язку Оператор оформлює та передає Компанії Акт, в якому зазначається сума, що належить перерахунку Компанії (пункт 3.6);

- протягом наступних 10 (десяти) робочих днів Компанія підписує Акт, який є достатньою основою для виставлення Компанією рахунків Оператору для отримання коштів за послуги аудіотекс (пункт 3.7).

Крім того, пунктом 7.1 договору сторони передбачили, що у випадку затримки оплати винна Сторона сплачує штраф у розмірі 0,1% від суми, яка підлягає переказу, за кожний день затримки.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах  звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 901 цього Кодексу за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов’язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу (виконати певні дії або здійснити певну діяльність, що приносить користь), а замовник зобов’язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, строки та у порядку, що встановлені договором (статті 903, 905 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України надана послуга підлягає сплаті по–перше, за умови закріплення у договорі розміру, строку і порядку оплати, а по–друге, в нормі йдеться про обов’язок сплатити вже надану послугу.

За приписами статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за надані аудіотекс –послуги згідно з договором №4/2002 від 09.10.2002 р., яка виникла у період листопада 2002 р., вересня 2005 р., грудня 2004 р., за актами виконаних робіт на загальну суму 1625402,54 грн., які були ТОВ “Аудіотекс” частково оплачені на суму 1223227,95 грн.

Проте, розглядаючи вказаний спір, судами першої та апеляційної інстанції насамперед необхідно було встановити за якими актами виконаних робіт була проведена часткова оплата аудіотекс –послуг у розмірі 1223227,95 грн., а за якими утворилась заборгованість у сумі 402743,29 грн.

Крім того. ані суд першої, ані суд апеляційної інстанції не звернули уваги на умови пункту 3.1 договору, за яким встановлено, що терміни виконання процедури взаєморозрахунків між Компанією і Оператором (позивачем та відповідачем у справі) залежатимуть від термінів сплати аудіотекс - послуг Абонентами. Сплата Абонентами аудіотекс –послуг здійснюється за рахунками, що виставляються Операторами зв’язку, якими за умовами договору визначені ЗАТ “Утел” та АТ “Укртелеком”.

Вказане не було предметом розгляду під час здійснення судового провадження, відповідні обставини не встановлювались.

Матеріали справи містять акти виконаних робіт, рахунки –фактури та банківські виписки про оплату ТОВ “Аудіотекс” аудіотекс –послуг (том 1 а.с. 52-79, 80-110, 124-144).

За приписами статті 43 цього Кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що господарськими судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи та прийнятті судових рішень не взято до уваги та не надано належної правової оцінки всім доказам у справі в їх сукупності, що, враховуючи суть спору, свідчить про не з’ясування судом всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у пункті 1 Постанови від 29.12.1976 № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши всі обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Враховуючи, що застосування норм матеріального права цілковито залежить від повноти та правильності встановлення обставин справи, судові рішення не можна визнати законними.

Оскільки передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, а справа –направленню на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від установлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду м. Києва від 11.04.2007 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2007 у справі № 9/85 господарського суду м. Києва скасувати, справу направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Касаційну скаргу ТОВ“Інформаційні комунікації” - задовольнити частково.

Головуючий                                                                                    Т. Дроботова

Судді                                                                                                Н. Волковицька

Л.Рогач