ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12.12.2007
Справа № 30/261-07

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді:
Павловського П.П.,

суддів:
Швеця В.В. (доповідача), Чус О.В.

при секретарі судового засідання:
Мацекос І.М.

за участю представників:

Представники сторін не з'явилися.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності
- фізичної особи ОСОБА_1;

на рішення
господарського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2007 року у
справі №30/261-07;

за позовом державного
підприємства “Укрриба”, місто Київ;

до
суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, місто
Дніпропетровськ;

про стягнення
заборгованості в розмірі 45561,7 гривень.

В С Т А Н О В
И В:

Позивач, державного підприємства
“Укрриба”, місто Київ звернувся до господарського суду з позовом, в якому
просить стягнути з суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1, місто Дніпропетровськ, суму основного боргу за користування нерухомим
майном, розмірі 44274,7 гривень та пеню в розмірі 1287 гривень.

Також позивач просить забезпечити
позов шляхом накладення арешту на кошти, що знаходяться на р/р НОМЕР_1 в КБ
“Приватбанк” місто Дніпропетровськ, МФО 305299, ідентифікаційний код НОМЕР_2, в
розмірі вказаної суми.

Позовні вимоги мотивовані
неналежним виконанням відповідачем умов додаткової угоди до договору про
управління нерухомим майном, про встановлення графіку погашення заборгованості,
що виникла між сторонами в частині своєчасного погашення заборгованості.

Рішенням господарського суду у
справі №30/261-07 від 17 липня 2007 року (суддя Євстигнеєва Н.М.) позов
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача суму основного боргу  в розмірі
44274,7 гривень, пеню у розмірі 1283,69 гривень, та судові витрати.

В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи спірне рішення
господарський суд виходив з того, що

відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватись в тому числі й неустойкою.

Відповідач не погодившись з
рішенням господарського суду подав апеляційну скаргу.

Вважає, що воно винесено з
порушенням закону.

Господарський суд при винесенні
рішення неповно з'ясував усі обставини справи тому неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права.

Відповідач просить спірне рішення
скасувати  в позові відмовити посилаючись
на те, що при винесенні оскаржуванного рішення, судом не прийнято до уваги та
обставина, що договір №1 від 15 вересня 2005 року визнаний недійсним рішенням
господарського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2006 року.

Вказане рішення постановою
Дніпропетровського апеляційного господарського суду по справі №8/16 від 1
листопада 2006 року в цій частині залишено в силі.

Відповідач вважає, що при визнанні
недійсним договору №1 від 15 вересня 2005 року є недійсною і додаткова угода
між сторонами від 7 листопада 2006 року.

На апеляційну скаргу позивач надав
відзив у якому посилається на те, що висновки, викладені в апеляційній скарзі
безпідставні і не обґрунтовані, тому просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши представника позивача, Дніпропетровський апеляційний господарський
суд, вважає необхідним в задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення
місцевого господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Відмовляючи в задоволені
апеляційної скарги судова колегія виходила з наступного:

У судовому засіданні господарським
судом було встановленою, що 15 вересня 2005 року між державним підприємством
“Укрриба” (Установник управління) та приватним підприємцем ОСОБА_1 (Управитель)
укладений договір №1 управління нерухомим майном, відповідно до пункту 1.1
якого.

Під нерухомим майном у даному договорі
мається на увазі гідротехнічні споруди, які розташовані за адресою:
Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, село Олександрівка.

Відповідно до укладеного договору,
Установник управління передає Управителю згідно акту приймання-передачі нерухоме
майно в управління, а Управитель зобов'язується здійснювати управління цим
майном в інтересах Установника управління.

Згідно акту приймання-передачі
гідротехнічних споруд позивач передав відповідачу державне нерухоме майно.

В процесі управління нерухомим
майном по основному договору у відповідача виникла заборгованість.

Відповідач визнав, що його
заборгованість перед державним підприємством “Укрриба” за користування
гідротехнічними спорудами, за період до 31 жовтня включно, з моменту укладеної
угоди становить 44274,7 гривень.

7 листопада 2006 року між сторонами
було укладено додаткову угоду про встановлення графіку погашення
заборгованості.

Судова колегія погоджується з
висновком господарського суду про те, що відповідачем було порушено зобов'язання,
визначеного змістом укладеного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
пунктом 2 додаткової угоди від 7 листопада 2006 року встановлено, що відповідач
зобов'язується погасити всю суму 44274,7 гривень, шляхом реструктуризації
основного боргу з відстрочкою платежів на майбутній період.

Станом на день розгляду справи
відповідачем не надано до суду доказів сплати заборгованості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України
та пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання, є його невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того відповідно до частини 1
статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 546
ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись в тому числі й
неустойкою.

Відповідно до пункту 2.2 укладеного
договору, сторони передбачили, що уразі затримки оплати Управитель сплачує
Установнику управління пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Судова колегія погоджується з
висновком господарського суду про те, що суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Стосовно посилання позивача у
апеляційній скарзі на те, що договір №1 від 15 вересня 2005 року визнаний
рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2006 року
недійсним то слід врахувати, що жодна із сторін не звертались до суду з вимогою
про визнання недійсним укладеного договору про управління майном і не ставили
питання про повернення-передачу, припинення права користування гідроспорудами,
що давало б підставу для звільнення відповідача від сплати боргу за їх
використання в своїй діяльності.

Крім того додаткова Угода від 7
листопада 2006 року між сторонами по даній справі про встановлення графіку
погашення заборгованості є чинною.

Відповідач по справі приймав участь
у судовому засіданні, однак, в поданій апеляційній скарзі відповідач не навів
обґрунтування, мотивів і не вказав, з яких саме незалежних від нього причин він
не зміг, не мав можливості подати до суду першої інстанції документи (докази)
на заперечення проти пред'явленого до нього позову.

Відповідно до статті 101 ГПК
України додаткові докази приймаються апеляційним господарським судом, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що
не залежали від нього.

З врахуванням вищевикладеного судова
колегія вважає апеляційну  скаргу
залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 99, 101-103, 105 ГПК України суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 17 липня 2007р.   у
справі № 30/261-07, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого
Господарського суду України.

Головуючий
П.П. Павловський

Судді
В.В. Швець

О.В. Чус

Постанову
оформлено у відповідності до вимог статті 84 ГПК України 14.12. 2007 року.

З
оригіналом згідно

Помічник
судді
О.В. Чабаненко