ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

"30" листопада 2007 р.                                                                 Справа №  12/4879

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Петько Л.В., за участю представників сторін: позивача: - Веклича М.Ф. за довіреністю, відповідача –Чичиркози О.М. за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом приватного підприємства „Служба безпеки „Система-1” до товариства з обмеженою відповідальністю „Чигиринзерно” про стягнення 18410 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Пред’явлено позов про стягнення з відповідача 18410 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що між приватним підприємством „Служба безпеки „Система-Захист” (позивачем) та відповідачем 01.11.2006 року було укладено договір № 14 про надання послуг по охороні майна. Оплата послуг за лютий і березень 2007 року відповідачем здійснена частково і з порушенням строків, станом на 21.09.2007 року борг по оплаті складає 9000 грн. Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача передбачену договором пеню в сумі 9410 грн. та відшкодувати судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, підтримав і просив суд їх задовольнити.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав. Із відзиву на позов і пояснень представника відповідача в судовому засіданні слідує, що відповідач на час розгляду справи суму основного боргу сплатив повністю, прострочення платежу відбулось з поважних причин, розрахунок розміру пені позивачем здійснено невірно. З урахуванням цих обставин відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позовні вимоги задовольняє частково з наступних підстав.

Із пояснень представників сторін, договору про надання охоронних послуг № 14 від 01.11.2006 року слідує, що відповідач доручає, а позивач приймає на себе обов’язки по охороні майна відповідача на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 3.2 договору оплата послуг позивача здійснюється щомісяця шляхом 100% передоплати перерахування грошових сум на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 10-го числа поточного місяця на підставі рахунка-фактури, який видається позивачем. У випадку прострочення платежів, зазначених у п. 3.2 договору, відповідно до п. 4.2 договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0.5 % від простроченої суми за кожний день прострочення платежу.

По рахунку-фактурі № СФ-0000007 від 31.01.2007 року відповідач повинен був оплатити позивачу послуги за лютий 2007 року в сумі 7000 грн., по рахунку-фактурі № СФ 0000010 від 05.36.2007 року за березень 2007 року –7000 грн., а разом –14000 грн.

Платіжним дорученням № 0183 від 20.04.2007 року відповідачем оплачено послуги позивача за березень на суму 5000 грн., платіжним дорученням № 0547 від 08.10.2007 року (після подачі позову) – 2000 грн. Таким чином, на час розгляду справи основний борг відповідачем сплачено на загальну суму 7000 грн., неоплачений залишок боргу складає 7000 грн.

Згідно розрахунку позивача прострочка платежу за лютий складає з 17.02. по 20.09.2007 року –216 днів, при пені в розмірі 0,5% сума пені складає 7560 грн., за березень –з 12.03. по 20.09.2007 року –185 днів, сума пені –1850 грн., а разом –9410 грн.

Зазначений розрахунок позивача суд визнає неправильним з наступних підстав.

За змістом ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов’язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов’язання мало бути виконане. З урахуванням цієї вимоги закону прострочення платежу рахується за лютий –з 17.02. по 17.08.2007 року – 182 дні, за березень –з 12.03. по 20.09.2007 року –185 днів.

Відповідно до ч. 6 ст. 231, 230 ГК України, ст. 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” до стягнення підлягає пеня в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням викладених обставин підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення пені: за лютий 2007 року ((104*0,0466*7000/100)+(78*0,0438*7000/100)) 578 грн. 40 коп.; за березень ((81*0,0466*2000/100)+(104*0,0438*2000/100)) 166 грн. 60 коп., а разом –745 грн.

Решту вимог позивача суд визнає безпідставними і в їх задоволенні позивачу відмовляє.

В обґрунтування заперечень на позов частині повної оплати суми боргу відповідачем надано платіжні доручення № 201,637 від 21.12.2006 року на суму 7000 грн., № 201,710 від 18.01.2007 року на суму 7000 грн., № 201,877 від 21.02.2007 року на суму 7000 грн.

У відповідності до п.п. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні” ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів як платіжне доручення.

Відповідно до п. 7 розділу ІІІ Інструкції про безготівкову розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ 29.03.2001 року за № 135, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.04.2001 року за № 368/5559, реквізит „призначення платежу платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів одержувачу. Платник відповідає за дані, що зазначені в цьому реквізиті платіжного доручення.

З урахуванням цих вимог законодавства допустимими доказами сплати боргу суд визнає платіжні доручення № 0183 від 20.04.2007 року і  № 0547 від 08.10.2007 року на загальну суму 7000 грн., а платіжні доручення № 201,637 від 21.12.2006 року на суму 7000 грн., № 201,710 від 18.01.2007 року на суму 7000 грн., № 201,877 від 21.02.2007 року на суму 7000 грн. –такими не визнає.

Не визнає суд підставами для звільнення від сплати пені або зменшення її розміру обставини, зазначені відповідачем у відзиві на позов, тому його заперечення на позов в цій частині також відхиляє як необґрунтоване.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог понесені позивачем судові витрати - державне мито в розмірі 77 грн. 45 коп. та 49 грн. 64 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 127 грн. 09 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Чигиринзерно” , Черкаська область, Чигиринський район, с. Рацево, вул. Портова, 1, ідентифікаційний код 32330026, р/р 260073176 в ЧОД АППБ „Аваль”, МФО 354411 на користь приватного підприємства „Служба безпеки „Система-1”, м. Київ, вул. Ялтинська, 56, ідентифікаційний код 33296306, р/р 901 в АБ „Металург”, м. Запоріжжя, МФО 313582 –7000 грн. боргу, 745 грн. пені, 127 грн. 09 коп. судових витрат.

3.В решті позовних вимог про стягнення боргу в сумі 2000 грн., пені –8665 грн. та судових витрат на суму 175 грн. 01 коп., - позивачу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського міжобласного апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня прийняття.

Суддя                                                                                  В.М. Грачов