СУД
=============================================================
Р І Ш Е Н Н Я

26 листопада 2007р.
Справа № 8/209

За позовом:
Суб'єкта підприємницької діяльності -фізичної особи ОСОБА_1, АДРЕСА_1

До відповідача: Суб'єкта
підприємницької діяльності  - фізичної
особи ОСОБА_2, АДРЕСА_2

про  повернення майна та стягнення 6600грн.
майнової шкоди та 10000грн. моральної шкоди.

Судді  Т.Г.Оленич, І.А.Фетисова, М.В.Фесюра

ПРЕДСТАВНИКИ   СТОРІН:

позивача:
ОСОБА_1. -СПД (особисто), ОСОБА_3-представник, довір. від 17.09.07р.

відповідача:
ОСОБА_2. -СПД (особисто) , ОСОБА_4-представник, довір. пост. від 29.12.06р.

У судовому засіданні на підставі ч.3
ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалася  перерва з 14.11.07р. по 15.11.07р., з
15.11.07р. по 20.11.07р. та з 20.11.07р. по 26.11.07р.

Рішення приймається після оголошених
перерв.

За згодою сторін в судовому засіданні
проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

С У Т Ь          С П О Р У:

Позивачем заявлений позов про
витребування з чужого незаконного володіння відповідача майна, а саме:
промислової прямострочної  швейної машини
“5550”, промислової розпошивальної машини, праски, двох ламп для швейних машин;
про стягнення з відповідача 6600грн. майнової шкоди, понесеної внаслідок сплати
неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань; та про стягнення 10000грн.
моральної шкоди.

Після порушення провадження у
справі позивачем  неодноразово
уточнювалися позовні вимоги.  Ухвалою
суду від 15.10.07р. на підставі ст.22 Господарського процесуального кодексу України
прийнято до розгляду заяву позивача про часткове збільшення розміру позовних
вимог в частині стягнення  матеріальної
шкоди на 3301грн., що становить розмір вартості майна, яке безпідставно
вивезене відповідачкою, всього позивач просить стягнути 9901грн. матеріальної
шкоди, та про стягнення з відповідачки 10000грн. моральної шкоди. При цьому
позивачем подано заяву  про  відмову від позову в частині повернення
спірного майна. Враховуючи, що відповідно до ст.22 Господарського
процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі
відмовитися від позову повністю або частково, такі дії позивача не
суперечать  чинному законодавству та не
порушують праві і інтересів інших особі, судом приймається  відмова позивача від позову у зазначеній
частині.

Відповідач проти позову заперечує,
стверджуючи, що позивач не довів факт належності йому спірного майна, та
зазначаючи, що майно придбавалося на кошти, які відповідач передав позивачеві;
володів, користувався та розпоряджався майном виключно відповідач, а тому, за його
твердженням, майно є його власністю. Заперечуючи проти позовних вимог в частині
стягнення майнової та моральної шкоди відповідач зазначає, що укладаючи договір
із СПД ОСОБА_5., позивач діяв на власний ризик, розраховуючи на наявне у нього
обладнання. На момент демонтажу належного відповідачки майна,  будь-які роботи по виконанню договору на
спірному обладнанні не виконувалися, в зв'язку з чим не може бути покладена на
відповідача сплачена сума неустойки. Відсутність в діях відповідача
протиправних дій, за твердженням відповідача,
свідчить про  відсутність підстав
для відшкодування моральної шкоди.

Заявлене в судових засіданнях  клопотання відповідача про надсилання до
слідчих органів матеріалів справи з метою дослідження справжності доказів,
представлених позивачем, судом відхиляється з підстав його необгрунтованості та
безпідставності.

З тих же судом відхиляються
клопотання відповідача про надсилання матеріалів справи до податкової інспекції
та податкової міліції для проведення документальної перевірки та встановлення
їх законності або фіктивності (т.2, а.с.26)
та клопотання відповідача про призначення почеркознавчої експертизи з
метою дослідження справжності підписуй, зроблених в квитанції до прибуткового
касового ордеру №15 від 16.03.07р. та в претензії на суму 8000грн. від
14.03.07р., оскільки  нормами  Господарського процесуального кодексу України
не передбачено надсилання матеріалів справи до органів податкової служби, а судова
експертиза може бути призначена судом лише у випадках, якщо при вирішення
господарського спору виникнуть питання, які потребують спеціальних знань. В
ході розгляду даної справи у суду не виникло питань, роз'яснення з яких
потребує призначення експертизи.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення та доводи представників сторін, оглянувши оригінали
квитанцій до прибуткових ордерів, оригінали інструкцій до швейного обладнання,
з'ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд ВСТАНОВИВ:

Позивач на підставі свідоцтва про
державну реєстрацію фізичної особи-підприємця
від 22.05.02р. №847528 здійснює господарську діяльністю, в тому числі по
виробництву верхнього одягу, трикотажних виробів, іншого одягу та аксесуарів,
про що зазначено у свідоцтві про сплату єдиного податку від 01.01.07р. №810681.

Позивач 11 жовтня 2005р. здійснив
оплату 1550грн. суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_6. за
прямострічну  машину “5550”, що
підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №3 (а.с.47).

26 жовтня 2005р. позивачем
здійснено оплату 1220грн. за  промислову
розпошивальну  машину суб'єкту
підприємницької діяльності ОСОБА_6., про що свідчить квитанція до прибуткового
ордеру № 4 (а.с.47).

2 листопада 2005р. позивачем
проведено перерахування грошових коштів в сумі 714грн. суб'єкту підприємницької
діяльності -фізичній особі ОСОБА_7., як оплата за товар згідно рахунку №156 від
27.10.05р., що підтверджується платіжним дорученням №1, копія якого знаходиться
в матеріалах справи (а.с.45), та оригінал якого був оглянутий судом в судовому
засіданні. Як вбачається із накладної № 200 від 02.11.05р. (а.с.75) позивач
отримав від фізичної особи-підприємця ОСОБА_7. товар: світильники в кількості
3-х шт.  загальною вартістю 309грн. та
стільці швейні в кількості 3-х шт. загальною вартістю 405грн.  Всього за згаданою накладною позивачем
отримано товару  на суму 714грн.

Позивач на підставі договору оренди
комунального майна №54 від 30.07.06р., укладеного з Комунальним підприємством
житлово-комунального господарства Новозаводського району,  орендував для виробництва текстильних виробів
нежитлові приміщення площею 34,6кв.м., розташовані  за адресою: м.Чернігів, вул..50 років ВЛКСМ,
38-а. Строк дії договору встановлений до 26.07.07р.

Відповідачка на підставі договору
оренди комунального майна №51 від 01.04.06р., укладеного з Комунальним
підприємством житлово-комунального господарства Новозаводського району,
орендувала для виробництва текстильних виробів нежитлові приміщення площею
32кв.м., розташовані за адресою: м.Чернігів, вул..50 років ВЛКСМ, 38-а. Строк
дії договору встановлювався сторонами до 27.03.07р. Згідно із актом
прийому-передачі (повернення) приміщення по Договору оренди №51 від 01.04.06р.
відповідачка орендовані приміщення повернула орендодавцу.

30 грудня 2006р. дільничним
інспектором НВМ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області за результатами
перевірки по заяві ОСОБА_1. (позивач у справі) винесено постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи  по факту
вивезення ОСОБА_2. (відповідачка у справі) швейного  обладнання.

Виходячи із вимог, викладених в
позовній заяві та в наданих пізніше уточненнях позовних вимог, позивач просить
стягнути з відповідачки матеріальну шкоду в розмірі 3301грн. як вартість  належного йому майна: швейних машин,
світильників та праски, яке знаходилося в орендованому ним приміщенні та було
безпідставно  вивезено
відповідачкою,  а також про стягнення
6600грн. майнової шкоди у вигляді неустойки, сплаченої ним в зв'язку з
невиконанням зобов'язань перед СПД ОСОБА_5. і стягнення 10000грн. моральної
шкоди.

Відповідно до ст.ст.1212,1213
Цивільного кодексу України особа, яка набула майно без достатньої правової
підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. У разі неможливості
повернути в натурі безпідставно набуте майно потерпілому відшкодовується його
вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи.

Враховуючи вищезазначені
норми,  предметом доказування у даному
спорі є певне коло обставин, зокрема:
обставини, при яких майно вибуло з володіння позивача  та потрапило до відповідача, наявність
спірного майна в  натурі, відсутність у відповідача
правових підстав для заволодіння майном, відсутність між сторонами
зобов'язальних відносин з приводу спірного майна.

При цьому, в силу ст.33
Господарського процесуального кодексу України тягар доведення обставин, на які
сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, покладений саме
на сторони.

Отже, ставлячи питання про
відшкодування матеріальної  шкоди у
вигляді вартості вибувшого з його володіння майна, позивач повинен довести, що
спірне майно існує в натурі, належить йому на праві власності, вибуло з його
володіння поза його волею та знаходиться у відповідачки без належних правових
підстав.

Відповідно до ст.32 Господарського
процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює
наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи, що швейні машини
(прямострічна машина та розпошивальна машина) є його власністю, позивач
посилається на квитанції до прибуткових касових ордерів № 3 від 11.10.05р. та №
4 від 26.10.05р. Разом з тим, відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України
право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено договором або законом, переданням майна
вважається вручення його набувачеві. При цьому, оскільки в квитанціях відсутні
будь-які індивідуальні ознаки швейних машин, за якими їх можливо відокремити
від інших машин також роду, то факт передачі вказаних машин, виходячи із
принципу допустимості доказів,  може бути
підтверджений будь-якими доказами, із яких
вбачається, що оплачене позивачем майно було ним отримано. Позивач не
надав суду доказів фактичного отримання швейних машин від СПД ОСОБА_6., а  тому
відсутні підстави вважати, що прямострічна машина “5550”  та розпошивальна машина перебували у власності
позивача.

Також не підтверджуються належними
та допустимими доказами факт перебування у власності позивача праски TEFAL FU
8, оскільки у фіскальному чеку від 03.11.05р., на який посилається позивач як
на доказ придбання ним цього майна,  не
міститься будь-яких відомостей щодо покупця цього товару. Тому суд приходить до
висновку, що позивач не довів встановленими засобами доказування факту
придбання  праски TEFAL FU 8 саме ним, й
факт використання ним цієї праски у здійсненні господарської діяльності.

Матеріалами справи, зокрема
платіжним дорученням №1 від 02.11.05р. (т.1, а.с.45) та накладною №200 від
02.11.05р. (т.1, а.с.75),
підтверджується, що позивачем були оплачені та отримані у СПД ОСОБА_7.
світильники 407 в кількості 3шт.  Таким
чином суд приходить до висновку, що вказані світильники знаходилися у власності
позивача.

На підтвердження факту знаходження
у відповідачки без відповідних правових підстав спірного майна позивач
посилається на постанову дільничного інспектора НВМ УМВС України в
Чернігівській області про відмову в порушення кримінальної справи від
30.12.06р.   Як вбачається із змісту
даної постанови, органами міліції проводилася перевірка по заяві позивача щодо
факту вивезення відповідачкою обладнання. В постанові відсутні відомості, яке
саме обладнання знаходилося в орендованих сторонами приміщеннях, яке конкретне
обладнання вивезла відповідачка, а тому суд приходить до висновку, що зазначена
постанова не може бути  прийнята судом як
належний доказ знаходження у відповідачки саме спірного майна. Інших доказів,
якими підтверджується, що спірне майно знаходиться саме у відповідачки, позивач
суду не надав. Крім того, як було зазначено зі слів позивача у протоколі огляду
та дослідження речових доказів в залі судового засідання від 04.10.07р. (т.1,
а.с.140), швейні машини, що були представлені відповідачкою, не є тими
машинами, щодо яких виник спір між сторонами.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що позивач не довів встановленими засобами доказування, що майно:
швейна машина “5550”, розпошивальна машина, світильники,  а також праска знаходилися  в орендованому ним приміщенні станом на 24.12.06р.,
та перебувають саме у відповідачки. Наданий
позивачем перелік швейного обладнання, яке знаходилося в орендованому
ним приміщенні станом на 20.12.06р. (т.2, а.с.13),  не може бути прийнятий судом як належний
доказ, оскільки перелік складений одноособово позивачем та не підтверджується
іншими матеріалами справи.

Разом з тим судом не приймаються до
уваги  твердження відповідачки, що швейне
обладнання  було придбано в тому числі й
на кошти, передані нею, як фізичною особою, позивачу, оскільки  відповідачкою не надається жодного доказу на
підтвердження факту передачі грошових коштів позивачу. Посилання  відповідачки на записи, зроблені позивачем
щодо доходів та витрат, здійснених в ході їх спільної діяльності, залишаються
поза увагою суду, оскільки дані докази не містять будь-яких відомостей про
осіб, якими зроблені ці записи, про рік, коли вчинялися ці записи, а тому не
приймаються судом як належні докази, що підтверджують заперечення відповідачки.

Оскільки позивачем не доведено
факту знаходження спірного майна в орендованому ним приміщенні, факту вивезення
цього майна саме відповідачкою і знаходження майна у неї, тобто матеріалами
справи не доведена протиправність поведінки відповідачки, відсутні правові
підставі для стягнення з неї матеріальної шкоди в розмірі 3301грн.  вартості
швейного обладнання.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідачки 6600грн. матеріальної шкоди та 10000грн. моральної шкоди також не
підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідачки, яка незаконно вивезла
належне позивачу швейне обладнання,  він
був позбавлений можливості своєчасно виконати прийняті на себе зобов'язання
перед СПД ОСОБА_5. за договором на виготовлення готових швейних виробів від
20.12.06р. В результаті невиконання своїх зобов'язань позивач сплатив  СПД ОСОБА_5. 6600грн. неустойки. А також, за
твердженням позивача, саме внаслідок невиконання ним своїх зобов'язань по
згаданому договору, припинилися довготривалі відносини із СПД ОСОБА_5., що
призвело  до приниження ділової
репутації.

Відповідно до  ч.1 ст.174 Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть виникати, в тому числі,  внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або
суб'єктом господарювання, які відносяться до позадоговірних зобов'язань.

Правовідносини, що виникають з
позадоговірних зобов'язань регулюються главою 82 Цивільного кодексу України.
Статтею 1166 цього Кодексу визначаються загальні підстави відповідальності за
завдану майнову шкоду, відповідно до якої  шкода, завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ст.1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за
наявності її вини, крім випадків встановлених ч.2 цієї статті. При цьому,
згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, в тому числі
у  душевних  стражданнях, яких  фізична
особа  зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї самої,
членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних  стражданнях,
яких  фізична  особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у  приниженні
честі  та гідності фізичної особи,
а також ділової  репутації фізичної або
юридичної особи.

Таким чином обставинами, з якими
матеріальний закон пов'язує настання цивільно-правової відповідальності за
заподіяння матеріальної та моральної шкоди, є: наявність шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним
діянням відповідача, а також вини останнього в її заподіянні.

Факт сплати позивачем неустойки в сумі
6600грн. за договором від 20.12.06р. на виготовлення готових швейних виробів,
укладеного із суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5., підтверджується
копією квитанції до прибуткового касового ордера  №15 від 16.03.07р., оригінал якої був
досліджений в судовому засіданні. За твердженням позивача, неустойка була ним
сплачена в зв'язку з порушенням строку виконання замовлення за договором на
виготовлення готових швейних виробів від 20.12.06р., укладеного із СПД ОСОБА_5.
За твердженням позивача, порушення зобов'язань за договором сталося внаслідок
дій відповідачки, яка безпідставно вивезла належне йому майно: швейне
обладнання. Такі твердження позивача спростовуються матеріалами справи, а саме:

Аналіз згаданого договору показує, що
позивач, як виконавець за даним договором, зобов'язувався протягом 40 днів з
дня оплати замовником авансу, виготовити 1000шт. футболок.  На підтвердження факту оплати СПД ОСОБА_5.
авансового платежу в сумі 5500грн. позивач посилається на квитанцію до
прибуткового касового ордеру №005 від 23.12.06р.  про прийняття від ОСОБА_5. вказаної суми (т.1,а.с.43).
Разом з тим, відповідно до 3.3. Положення про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Національного банку
України від 15.12.04р. №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України
13.01.05р. за №40/10320 приймання
готівки  в  каси
проводиться за прибутковими касовими ордерами,  підписаними головним бухгалтером  або
особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання
підприємствами готівки в касу  за  прибутковими касовими  ордерами
видається  засвідчена  відбитком печатки цього підприємства  квитанція
(що  є  відривною
частиною  прибуткового
касового  ордера) за підписами головного
бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.
Отже, виходячи із змісту вказаної норма, квитанція до прибуткового касового
ордеру №005 від 23.12.06р. має знаходитися саме у СПД ОСОБА_5., а позивач на
підтвердження факту отримання від останнього авансового платежу за договором
мав надати суду безпосередньо прибутковий касовий ордер. Крім того, як
вбачається із витягу з книги обліку доходів та витрат, які ведуть
громадяни-суб'єкти підприємницької діяльності, в ній відсутні будь-які записи
щодо осіб від яких 23.12.06р. отримані
кошти в сумі 5500грн. та за які послуги (продукцію) тощо. Таким чином
суд приходить до висновку, що  позивачем
не надано  належних доказів  факту оплати СПД ОСОБА_5. (замовником за
договором) авансового платежу  за
договором від 20.12.06р., а відтак
відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно було допущено прострочення
виконання  зобов'язань.   Крім того, оскільки  підприємництвом визначається самостійна,
ініціативна, систематична на власник ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами господарювання,
суд вважає, що укладаючи даний договір, позивач діяв на власний ризик, й
для належного виконання  умов договору
мав прийняти всі необхідні міри.

Твердження позивача, що саме
внаслідок неналежного виконання ним зобов'язань за договором від 20.12.06р.
було принижено його ділову репутацію, й розірвані довготривалі стосунки із СПД
ОСОБА_5., а тому заподіяна моральна шкода, судом до уваги не приймається,
оскільки не підтверджується належними доказами.

Оскільки матеріалами справи не
підтверджений факт знаходження у позивача
швейного обладнання на момент укладення ним договору з СПД ОСОБА_5.,
факт вивезення відповідачкою саме того швейного обладнання, на  яке розраховував позивач, укладаючи договір з
СПД ОСОБА_5., тобто матеріалами справи не підтверджується наявність в діях
відповідачки протиправності, а також наявність причинного зв'язку між діями
відповідачки та шкодою, заподіяною позивачеві внаслідок невиконання ним
зобов'язань по договору,  а тому суд
приходить до висновку, що відсутні правові підстави для покладення на відповідачку
цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Враховуючи, що судом прийнято
відмову від позову в частині повернення майна, в цій частині провадження у
справі припиняється.

З огляду на вищезазначене, позов є
безпідставним, а тому задоволенню не підлягає в повному обсязі.

В силу ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,  судові
витрати покладаються  на  позивача.

Керуючись ст.174 Господарського
кодексу України,
ст.ст.23,328,334,387,400,1166,1167,1212 Цивільного кодексу України,
ст.ст.32,33,34,49,82-86 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И
В:

В позові відмовити повністю.

Судді
Т.Г.Оленич

І.А.Фетисова

М.В.Фесюра

Повне мотивоване рішення підписано
29 листопада 2007р.

Судді
Т.Г.Оленич

І.А.Фетисова

М.В.Фесюра

29.11.07