ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2007 р.
№ 2/44

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Воліка І.М.

Михайлюка М.В.,

Дунаєвської Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопромснаб-КО" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10 вересня 2007 року у справі № 2/44 Господарського суду Донецької області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Інвест", м. Донецьк, до Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопромснаб-КО", м. Донецьк, за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору: 1) Закритого акціонерного товариства "Маківкокс", Донецька область; 2) Відкритого акціонерного товариства "Центральна збагачувальна фабрика "Калінська", Донецька область; 3) Акціонерного товариства закритого типу "Харківський коксовий завод", м. Харків; 4) Відкритого акціонерного товариства "Алчевський коксохімічний завод", Луганська область, про стягнення 104 517,68грн.,

за участю представників сторін:

позивача:–Овчаренко Т.М. (дов. від 16.08.2007р.);

відповідача:–Стронгін Д.Є. (дов. № 1475 від 13.11.2007р.);

третіх осіб: - не з’явилися,

в с т а н о в и в:

У лютому 2007 року позивач –ТОВ "Інтер-Інвест" –пред'явив у господарському суді позов до відповідача –ТОВ "Технопромснаб-КО" про стягнення  104 517,68грн.

Вказував, що 22.12.2005р. між ним та відповідачем було укладено договір № 246, згідно умов якого він зобов'язався поставити, а відповідач –прийняти та здійснити оплату вугільної продукції на умовах, передбачених договором.

Посилаючись на порушення відповідачем умов договору в частині оплати, позивач просив стягнути з відповідача 74 202,50грн. основного боргу, 21 163,25грн. пені, 3 735,14грн. річних та 5 416,79грн. інфляційних, а всього –104 517,68грн.

30.03.2007р. позивач, заявою зменшив розмір позовних вимог, та просив стягнути з позивача на його користь 74 202,50грн. основного боргу, 18 415,75грн. пені, 3 664,49грн. річних та  5 416,79грн. інфляційних, а всього –101 699,53грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 15 червня 2007 року (суддя Мартюхіна Н.О.) позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з відповідача на користь позивача 74 202,50грн. основного боргу, 5 416,79грн. інфляційних, 1 128,50грн. річних, 6 393,61грн. пені, 871,41грн. витрат по сплаті державного мита та 101,12грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення в частині задоволення позовних вимог по сплаті відповідачем заборгованості, втрат від інфляції, річних та пені, мотивоване посиланнями на порушення відповідачем умов договору в частині оплати, що є підставою для покладення на нього обов’язку по сплаті заборгованості, втрат від інфляції, річних та пені.

Рішення в частині часткового задоволення позовних вимог по сплаті річних та пені, мотивоване посиланнями на недоведеність позивачем правильності нарахування штрафних санкцій за період з 08.02.2006р. по 13.01.2007р. та на необхідність нарахування штрафних санкцій за період з 13.07.2006р. по 13.01.2007р. з моменту передачі документів відповідачу.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 10 вересня 2007 року (колегія суддів у складі: Акулової Н.В. –головуючого, Діброви Г.І., Стойки О.В.) рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та постановити нове рішення про відмову в позові.

Розглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають зазначеним вимогам.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 22.12.2005р. між сторонами по справі було укладено договір № 246, згідно умов якого позивач зобов'язався поставити, а відповідач –прийняти та здійснити оплату вугільної продукції на умовах, передбачених договором.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 11 ЦК України, договір є однією з підстав виникнення зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог –відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що покупець (відповідач) здіснює оплату за поставлений товар на протязі 10 банківських днів з моменту отримання документів вказаних в п. 5.2.

Згідно п. 5.2 договору, поставщик (позивач) зобов’язаний надати покупцю (відповідачу) оригінали наступних документів: рахунок-фактуру на товар, податкову накладну, посвідчення якості, лист про власність та квитанцію про отримання вантажу. Оригінали вказаних документів передаються покупцю (відповідачу) чи вказаному ним представнику "із рук в руки".

Відповідно до п. 5.3 договору, поставлений товар вважається зданим поставщиком (позивачем) та прийнятий покупцем (відповідачем): по кількості –згідно данних, вказаних в товаротранспортних (складських) документах; по якості –згідно посвідчення якості виробника.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу вугільний концентрат на загальну суму 782 820грн., а відповідачем за отриманий товар сплачено 708 617,50грн., в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 74 202,50грн.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Всупереч зазначених вимог суди попередніх інстанцій не в повному обсязі дослідили та не надали належної оцінки п. 5.2 договору, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Враховуючи порушення судом першої інстанції ст.ст. 47,  43 ГПК України, які не виправлені судом апеляційної інстанції та не можуть бути усунуті касаційною інстанцією, в межах перегляду справи у касаційній інстанції, визначених ст. 1117 ГПК України, прийняті у справі рішення та постанова підлягають скасуванню, а справа передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, звернути увагу на посилання відповідача на п. 5.2 договору та на суму вказану в актах вексельного платежу № 8 від 26.04.2006р. та № 15 від 12.07.2006р., всебічно і  повно  з’ясувати  і  перевірити  всі  фактичні  обставини  справи,  об’єктивно  оцінити  докази,  що  мають  юридичне  значення  для  її  розгляду  і  вирішення  спору  по  суті,  і  в  залежності  від  встановленого,  правильно  визначити  норми  матеріального  права,  що  підлягають  застосуванню  до  спірних  правовідносин,  та  прийняти  обґрунтоване  і  законне  судове  рішення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Технопромснаб-КО" задовольнити частково.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 10 вересня 2007 року та Рішення господарського суду Донецької області від 15 червня 2007 року  у справі № 2/44 скасувати.

3. Справу передати на новий розгляд до Господарського суду Донецької області в іншому складі.

Судді:                                                                                  І.М. Волік

М.В. Михайлюк

Н.Г. Дунаєвська