ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №  19/13

23.10.07

За позовом   Державного комітету України з державного матеріального резерву

до                   Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Беверс"

про          повернення самовільно використаних матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та стягнення 226 221,70 грн. штрафних санкцій

Суддя  Хоменко М.Г.

Представники:

від позивача - Михайлець О.В.

від відповідача - не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.01.2003 (суддя Саранюк В.І.) порушено провадження у справі № 19/13 за позовом Державного комітету України з державного матеріального резерву (далі - позивач) до Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Беверс" (далі - відповідач) про повернення самовільно використаних матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та стягнення 226 221,70 грн. штрафних санкцій.

20.07.2007 позивач подав заяву № 246/юр про уточнення позовних вимог, згідно з якою просив стягнути з відповідача 204 135,77 грн. штрафних санкцій (112 528,40 грн. - штраф, 91 607,37 грн. - пеня) та зобов'язати відповідача повернути до мобрезерву матеріальні цінності, щодо яких незабезпечено збереження: алюміній вторинний - 12,215 тонн, мідь в катодах - 1,930 тонн, бронза ливарна вторинна - 0,192 тонн, прокат мідний - 2,108 тонн, загальна вартість яких складає 103 773,40 грн.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 25.07.2007 матеріали справи № 19/13 передано на розгляд судді Хоменку М.Г.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після проведення перевірки наявності, кількісного стану, якості, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей, що знаходилися на відповідальному зберіганні у відповідача, встановлено факт незабезпечення відповідачем збереження матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та виявлено самовільне їх використання.

Відповідно до Закону України "Про державний матеріальний резерв" (далі – Закон) у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають ці цінності, стягується штраф у розмірі 100% вартості виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги повністю підтримав.

Відповідач у судове засідання не з’явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, відзив на позов не надав, поважних причин неявки в судове засідання не повідомив.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (див. Роз'яснення Президії ВАСУ від 18.09.97р. № 02-5/289 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав позовні вимоги, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

На відповідальному зберіганні відповідача знаходяться матеріальні цінності мобілізаційного резерву, які є державною власністю і перебувають в оперативному управлінні позивача, що підтверджується річними звітами по формі ф. 12 та номенклатурою накопичення матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (мають гриф "Таємно").

Згідно зі статтею 1 Закону державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Як визначено статтею 2 Закону, відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву є зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Статтею 4 Закону передбачено, що державний резерв створює Кабінет Міністрів України. Організація формування, зберігання і обслуговування державного резерву, соціальний розвиток забезпечуються уповноваженим на це центральним органом виконавчої влади, який здійснює управління державним резервом, підприємствами, установами і організаціями, що входять до єдиної системи державного резерву України.

Управління державним матеріальним резервом здійснює Державний комітет України з державного матеріального резерву, який відповідно до Указу Президента України № 603/2001 від 07.08.2001 є правонаступником Державного агентства з управління державним матеріальним резервом.

Згідно зі ст. 12 Закону державний резерв матеріальних цінностей є недоторканим і може використовуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України.

З 1 січня 2004 року набув чинності Господарський кодекс України. Згідно з пунктом 4 статті 13 цього Кодексу у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами Кабінет Міністрів України, інші органи виконавчої влади можуть встановлювати державні завдання, що є обов'язковими для суб'єктів господарювання.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, цей Кодекс застосовується до господарських відносин, які виникли після набрання чинності його положеннями відповідно до вимог цього Кодексу. До господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями.

Відповідно до статті 151 ЦК УРСР, що регулював дані правовідносини з моменту їх виникнення та до набрання чинності ГК України, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от; передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з договору або   інших   підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР, що кореспондується із ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з адміністративних актів.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникнути, в тому числі, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, та з акту управління господарською діяльністю.

Відповідно до п. 3 та п. 4 ст. 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" перелік підприємств, установ і організацій усіх форм власності, що виконують відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, номенклатура та обсяги їх накопичення визначаються мобілізаційними та іншими спеціальними планами. Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов'язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами. Отже, підприємства зберігають матеріальні цінності мобілізаційного резерву (в даному випадку мобілізаційне завдання виступає адміністративним актом, на підставі якого виникають правовідносини, які хоч і містять цивільно-правовий характер але являються специфічними правовідносинами в силу специфіки мобілізаційного резерву) на основі мобілізаційного завдання, яке доводиться до підприємства.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 100-03 від 29.01.1998, якою затверджено "Положення про особливості формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями мобрезерву", Положення про мобілізаційний резерв, затвердженого постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 29.09.1969  (має гриф "таємно") мобілізаційний резерв матеріальних цінностей створюється підприємствами в мирний час відповідно до встановлених мобілізаційних завдань. Норми накопичення матеріальних цінностей встановлюється за номенклатурами та обсягами, визначеними міністерствами, іншими центральними та місцевими органами виконавчої влади.

Відповідач відповідно до затвердженої номенклатури і норм накопичення отримав завдання про зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно з Указом Президента України  № 1039/95 від 14.11.1995 "Про заходи щодо поліпшення роботи з мобілізаційної підготовки народного господарства України" (має гриф "дск") визначено, що підприємства, установи, організації всіх форм власності в разі зміни форми власності, власника, організаційної форми підприємницької діяльності чи підпорядкованості виконують раніше визначене їм мобілізаційне завдання.

За наведених обставин відповідач зобов’язаний зберігати матеріальні цінності мобілізаційного резерву до моменту зняття з нього в установленому порядку мобілізаційного завдання.

Перевіркою, проведеною представниками Київського контрольно-ревізійного відділу КРУ Держкомрезерву України 30.07.2002 стосовно наявності, кількісного стану, якості, умов зберігання, обліку та звітності матеріальних цінностей, що знаходяться на відповідальному зберіганні відповідача, встановлено факти незабезпечення збереження матеріальних цінностей мобрезерву на загальну суму 112 528,40 грн., про що складено акт перевірки від 30.07.2002.

На момент винесення рішення матеріальні цінності, незабезпечення збереження яких встановлено актом перевірки від 30.07.2002, повернуті до мобілізаційного резерву відповідачем лише частково, а саме: сталь дрібносоротова - 0,07 тонн, сталь сортова конструкційна - 7,06 тонн, сталь сортова холоднокатана автоматна - 0,31 тонн, труби зварні водогазопровідні - 0,41 тонн, що підтверджується актом по формі 1мр № 1 від 16.11.2004 та звітом відповідача по формі 12мр станом на 01.01.2004 (копії у матеріалах справи).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідач не спростував відомостей згаданих актів перевірки. Таким чином, факти незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх зобов’язань, передбачених ст.ст. 936, 942, 949 Цивільного кодексу України, Законом України "Про державний матеріальний резерв".

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 949, 954 Цивільного кодексу України відповідач зобов’язаний повернути до мобілізаційного резерву самовільно використані матеріальні цінності на загальну суму 103 773,40 грн., а саме: алюміній вторинний - 12,215 тонн, мідь в катодах - 1,930 тонн, бронза ливарна вторинна - 0,192 тонн, прокат мідний - 2,108 тонн.

Відповідно до п. 10 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" за самовільне відчуження (використання, реалізацію) матеріальних цінностей державного резерву з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких вони знаходяться, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості матеріальних цінностей у цінах на час виявлення факту відчуження, а також пеня з суми відсутнього обсягу за кожний день до повного їх повернення.

Факт самовільного використання матеріальних цінностей державного резерву є порушенням операцій з матеріальними цінностями державного резерву, що в свою чергу свідчать про неналежне виконання своїх зобов’язань передбачених Цивільним кодексом України (ст.ст. 936, 942, 949), Законом України "Про державний матеріальний резерв", Порядком формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву та інших нормативних актів, які регулюють порядок здійснення операцій по відповідальному зберіганню матеріальних цінностей державного резерву. За неналежне виконання зобов’язань ст. 230 Господарського кодексу України передбачає відповідальність у вигляді стягнення штрафних санкцій.

Оскільки відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України сплата неустойки регулюється законом, то відповідно до п. 10 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" у разі незабезпечення збереження матеріальних цінностей державного резерву, в тому числі  самовільного відчуження, з юридичних осіб, на відповідальному зберіганні яких перебувають такі цінності, стягується штраф у розмірі 100 відсотків вартості виходячи з їх ринкової ціни на день виявлення факту відсутності (самовільного відчуження), а також пеня з вартості відсутнього їх обсягу за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

Вартість самовільно використаних матеріальних цінностей встановлена, виходячи з цін, що діяли на момент проведення перевірки (30.07.2002), та становить 112 528,40 грн., а отже, 100% штраф відповідно становить 112 528,40 грн.

Відповідно до п. 16 ст. 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв" розмір пені обчислюється, виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, з вартості відсутнього обсягу матеріальних цінностей за кожний день до повного повернення матеріальних цінностей.

Згідно з розрахунком позивача розмір пені за період з 30.07.2002 по 20.07.2007 становить 91 607,37 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

Таким чином, позовні вимоги в частині повернення матеріальних цінностей, які використані з мобілізаційного резерву, та стягнення штрафних санкцій визнаються судом обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, на відповідача відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються витрати по сплаті державного мита в сумі 3 079,09 грн. та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Державного комітету України з державного матеріального резерву задовольнити повністю.

2. Зобов’язати Відкрите акціонерне товариство "Фірма "Беверс" (13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Воровського, 12, ЗКПО 00222166) повернути до державного резерву самовільно використані матеріальні цінності, а саме:

№ п/п
Найменування матеріальних цінностей
Кількість
Один. виміру

1.
Алюміній вторинний
12,215
тонн

2.
Мідь в катодах
1,930
тонн

3.
Бронза ливарна вторинна
0,192
тонн

4.
Прокат мідний - 2,108 тонн
2,108
тонн

3. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Беверс" (13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Воровського, 12, р/р 0008 у Бердичівському відділенні ПІБ МФО 311357, ЗКПО 00222166), а у випадку відсутності коштів - з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Державного комітету України з державного матеріального резерву (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28, Шевченківське РВДК у м. Києві, р/р 0011 "Адміністративні штрафи та санкції", Банк УДК м. Київ, МФО 820019, код ЗКПО 26077968) 112 528 (сто дванадцять тисяч п'ятсот двадцять вісім) грн. 40 коп. штрафу за нестачу матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та 91 607 (дев'яносто одна тисяча шістсот сім) грн. 37 коп. пені.

4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Беверс" (13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Воровського, 12, р/р 0008 у Бердичівському відділенні ПІБ МФО 311357, ЗКПО 00222166), а у випадку відсутності коштів - з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь державного бюджету України 3 079 (три тисячі сімдесят дев'ять) грн. 09 коп. державного мита.

5. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Фірма "Беверс" (13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Воровського, 12, р/р 0008 у Бердичівському відділенні ПІБ МФО 311357, ЗКПО 00222166), а у випадку відсутності коштів - з будь-якого іншого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь державного бюджету України 118 (сто вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

6. Видати накази відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття.

Суддя                                                                                                                  М.Г.Хоменко