ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ України

4
грудня 2007 року                                                                           м. Київ

Судова палата у господарських
справах Верховного Суду України у складі:

Головуючого:
Барбари В.П.

Суддів:              Гуля В.С., Карпечкіна П.Ф., Колесника
П.І.,

Потильчака О.І., Черногуза Ф.Ф., Щотки С.О.,

розглянувши касаційну скаргу Компанії “Phoenix
International Limited” (Компанія “Фенікс Інтернешнл Лтд.”) на постанову Вищого
господарського суду України від 2 серпня 2007 року у справі № 6-16/97-05-1831
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Саріус” до Підприємства
“Допомога-Гарант” благодійного фонду “Допомога” в особі Одеської філії   (далі - Підприємство), треті особи -
Державна податкова адміністрація в Одеській області, Компанія “Phoenix
International Limited” (Компанія “Фенікс Інтернешнл Лтд.”), про визнання права
власності та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

У  лютому  2005
року ТОВ “Саріус” (далі - Товариство) звернулось до господарського суду
з позовом до Підприємства “Допомога-Гарант” благодійного фонду “Допомога” в
особі Одеської філії в якому просило суд визнати за Товариством право власності
на обладнання для цементного заводу у повній комплектації загальною вагою 8,3
тис. тон, та зобов'язати відповідача передати позивачу обладнання, яке
знаходиться на території Іллічівського морського рибного порту.

В обґрунтування позову позивач вказав, що набув право власності на
обладнання для цементного заводу на підставі біржового контракту № 39 від 1
липня 2004 року, укладеного між позивачем в особі суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_1, що діяла на підставі договору-доручення № 2 від 25 червня
2004 року та Державною податковою адміністрацією в Одеській області в особі
Одеської філії Підприємства “Допомога-Гарант” благодійного фонду “Допомога”.
Проте відповідач відмовляється передати його Товариству.

Рішенням
господарського суду Одеської області від 19 грудня 2005 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 3 липня 2006 року
скасовано рішення господарського суду Одеської області від 19 грудня 2005 року.
Прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 2 серпня 2007 року
скасовано постанову Одеського апеляційного господарського суду від  3 липня 2006 року, а рішення господарського
суду Одеської області від 19 грудня 2005 року залишено в силі.

У
касаційній скарзі Компанія “Phoenix International Limited” (Компанія “Фенікс
Інтернешнл Лтд.”) просить скасувати постанову
Вищого господарського суду України від 2 серпня 2007 року з мотивів  неправильного застосування норм матеріального
і процесуального права.

Ухвалою Верховного Суду України від 1 листопада 2007 року відновлено
пропущений строк касаційного оскарження,
порушено касаційне провадження з перегляду постанови Вищого
господарського суду України від 2 серпня 2007 року у справі № 6-16/97-05-1831.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін,
дослідивши доводи касаційної скарги, Судова палата вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами,
рішенням господарського суду Одеської області від 15 червня 2004 року у справі
№ 25/131-04-4015 визнано за державою Україна в особі Державної податкової
адміністрації в Одеській області (далі - Державна податкова адміністрація)
право власності на безхазяйне майно, а саме на обладнання для цементного заводу
у повній комплектації, загальною вагою 8,3 тис. тон, яке знаходиться на
території Іллічівського морського рибного порту.

25 червня 2004 року між Державною податковою адміністрацією в Одеській
області (Замовник)  та Підприємством
“Допомога-Гарант” благодійного фонду “Допомога” в особі Одеської філії
(Виконавець) був укладений договір № 32 за умовами якого Підприємство прийняло
доручення Державної податкової адміністрації здійснити реалізацію названого
майна.

За результатами проведених торгів на універсальній товарній біржі
“Південь”, 1 липня 2004 року між
Підприємством “Допомога-Гарант” благодійного фонду “Допомога” в особі
Одеської філії, що діяло в інтересах Державної податкової адміністрації на
підставі договору доручення № 32 від 25 червня 2004 року та суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1, яка діяла від імені та в інтересах Товариства з обмеженою
відповідальністю “Саріус” на підставі договору доручення № 2 від 25 червня 2004
року, був укладений біржовий контракт № 39, згідно умов якого Покупець придбав
обладнання цементного заводу у повній комплектації загальною вагою 8,3 тис.
тон, яке знаходиться на території Іллічівського морського рибного порту.

1 липня 2004 року між учасниками біржового контракту був підписаний акт
прийому-передачі проданого майна. Цього ж дня суб'єктом підприємницької
діяльності ОСОБА_1 складений акт прийому-передачі спірного майна на користь
довірителя - ТОВ “Саріус”.

Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення апеляційної інстанції,
погодився з висновком господарського суду про те, що укладення біржового
контракту № 39 до набрання законної
сили рішенням  господарського
суду Одеської області від 15 червня 2004 року у справі              № 25/131-04-4015 не потягло за
собою будь-яких порушень законних прав для учасників даної справи.

Проте з таким висновком не можна погодитись з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що рішення господарського суду Одеської області від 15 червня 2004
року у справі № 25/131-04-4015 яким визнано за державою Україна  право власності на безхазяйне майно, а саме
на обладнання для цементного заводу у повній комплектації загальною вагою 8,3
тис. тон, набрало законної сили 7 липня 2004 року.

В подальшому, постановою Вищого господарського суду
України від 28 вересня 2006 року залишено без зміни постанову Одеського
апеляційного господарського суду від 3 березня 2006 року у справі №
27-25/131-04-4015, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ДПІ в м.
Іллічівську про визнання права власності на безхазяйне майно за державою.

Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу
товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених
законом, належить власникові товару.

Повноваження органів податкової служби щодо безхазяйного майна
визначені  “Порядком обліку, зберігання,
оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави і
розпорядження ним”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1340
від 25 серпня 1998 року.

Пунктом 5 ст.1 даного Порядку встановлено, що дія його поширюється на майно
визнане безхазяйним відповідно до законодавства.

Отже, апеляційна інстанція дійшла вірного висновку про
відсутність у Державної податкової адміністрації в Одеській області права
розпоряджатись спірним майном оскільки на момент укладання біржового контракту
№ 39 від 1 липня 2004 року вона не набула право власності на спірне майно.

За таких обставин, висновок касаційного суду про
законність укладання біржового контракту № 39 до набрання рішенням  господарського суду Одеської області від 15 червня 2004
року у справі № 25/131-04-4015 є безпідставним і не ґрунтується на вимогах
закону.

Враховуючи викладене, постанова Вищого господарського
суду України від 2 серпня 2007 року підлягає скасуванню, а законна і
обґрунтована постанова Одеського апеляційного господарського суду від 3 липня
2006 року залишенню в силі.

Виходячи з положень статей 6, 8 Конституції України,
Судова палата у господарських справах Верховного суду України не вважає за
необхідне направляти справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки
це суперечило б положенням статті 125 Конституції України, статей 2, 39 Закону
України “Про судоустрій України” щодо визначення статусу Верховного Суду
України та його завдання забезпечити законність у здійсненні правосуддя, і
викликало б конституційно недопустиму необхідність скасування законного рішення
суду апеляційної інстанції. У зв'язку з цим наведений у статті 11118
ГПК України перелік наслідків розгляду касаційної скарги на постанову Вищого
господарського суду України не є процесуальною перешкодою для прийняття Судовою
палатою у господарських справах Верховного Суду України зазначеного рішення.

Керуючись ст. ст. 11117 - 11120 Господарського
процесуального кодексу України, Судова палата у господарських справах, -

п о с т а н о в и л а  :

Касаційну скаргу Компанії “Phoenix International Limited”
(Компанія “Фенікс Інтернешнл Лтд.”) задовольнити.

Скасувати постанову Вищого господарського суду України
від 2 серпня 2007 року, а  постанову
Одеського апеляційного господарського суду від 3 липня 2006 року у справі № 6-16/97-05-1831
залишити в силі.

Постанова остаточна і
оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                               В.П. Барбара

Судді
В.С. Гуль

П.Ф. Карпечкін

П. І. Колесник

О.І. Потильчак

Ф.Ф. Черногуз

С.О. Щотка

Правова
позиція (справа № 3974к07)

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару,
крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом,
належить власникові товару.