СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ   СУД
Ухвала

Іменем України

12 листопада 2007 року
Справа № 2-23/1406-2007А

Севастопольський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді                                                  Борисової Ю.В.,

суддів                                                                      Голика В.С.,

Плута В.М.,

секретар судового засідання                                        Запорожець Т.О.

за участю представників сторін:

представник позивача, Новікова Ірина Миколаївна, довіреність №  б/н   від 15.01.07,  Закрите акціонерне товариство "Крим-Лада";

представник відповідача, Патраш Володимир Іванович, довіреність №  3232/10 від 31.05.07,  Державна податкова інспекція у місті Алушті Автономної Республіки Крим;

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим на постанову господарського суду Автономної Республіки Крим (суддя  Іщенко Г.М.) від 16 серпня 2007 року у справі № 2-23/1406-2007А

за позовом  закритого акціонерного товариства "Крим-Лада" (пр. Перемоги, 211-а,Сімферополь,95000)

до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим (вул. Леніна 22-а,Алушта,98500)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «Крим-Лада»звернулось до господарського суду Автономної Республіки Крим з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим про визнання недійсним податкового повідомлення - рішення № /0 від 12.12.2006 року про визначення податкового зобов'язання по земельному податку з юридичних осіб в сумі 9983,48 грн., у тому числі: основний платіж - 6430,32 грн., штрафні санкції - 3555,16 грн. (аркуш справи 4).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушений порядок проведення перевірок, зокрема податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку філії без отримання дозволу за рішенням суду.

Під час розгляду справи судом першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги, просив суд скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Алушті Автономної Республіки Крим № /0 від 12.12.2006 року з тих підстав, що  товариство «Крим-Лада»не мало правових підстав для нарахування і сплати земельного податку, орендна плата нараховувалась позивачем у бухгалтерському обліку та податковому обліку, але не сплачувалась у зв’язку з відсутністю договору оренди (а.с.54).

В судовому засіданні 09.08.2007 року від позивача надійшли уточнення позовних вимог, згідно яких товариство просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Алушті Автономної Республіки Крим № /0 від 12.12.2006 (а.с. 114).

Постановою господарського суду Автономної Республіки Крим від  16 серпня 2007 року у справі № 2-23/1406-2007А (суддя Іщенко Г.М.) позов закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” задоволений у повному обсязі.

Визнано противоправним та скасовано рішення Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим № /0 від 12 грудня 2006 року про визначення податкового зобов’язання по земельному податку з юридичних осіб в сумі 9985, 48 грн., у тому числі : основний платіж –6430,32 грн., штрафні санкції –3555,16 грн.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з постановою суду, Державна податкова інспекція у місті Алушті Автономної Республіки Крим  звернулась до Севастопольського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову господарського суду Автономної Республіки Крим скасувати та прийняти нове рішення, яким  відмовити у задоволенні позову.

Заявник апеляційної скарги вважає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, висновкі суду, викладені в постанові, не відповідають дійсним обставинам справи. Більш детальна мотивація викладена в апеляційній скарзі.

Розпорядженням заступника голови Севастопольського апеляційного господарського суду Сотула В.В від 12.11.2007 року, у зв’язку з хворобою у складі судової колегії було замінено суддю Гонтаря В.І. на суддю Голика В.С.

29.10.2007 у судовому засіданні була оголошена перерва.

В судовому засіданні, яке відбулося 12.11.2007, представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги й наполягав на скасуванні судового рішення.

Представник позивача просила залишити оскаржуване рішення без змін як таке, що прийняте у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Переглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечення до неї відповідно до вимог статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія дійшла висновку що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам принципу законності та обґрунтованості судових рішень з огляду на наступні обставини.

Як встановлено, Державною податковою інспекцією у місті Алушті Автономної Республіки Крим проведено виїзну позапланову перевірку Алуштинської філії закритого акціонерного товариства „Крим-Лада” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2005 по 30.06.2006, про що 29.11.2006 складено акт №  1847/23/13773712 (а. с. 5).

На підставі зазначеного акту відповідачем прийнято та надіслано на адресу позивача податкове повідомлення –рішення від 12.12 2006 № /0.

Зазначеним  податковим повідомленням –рішенням Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим визначено податкове зобов’язання з податку на землю з юридичних осіб за порушення статті 2, 5 розділу 1, статті 14, 15 розділу 6 Закону України „Про плату за землю”, підпункту 4.1.1, 4.1.4 підпункту 4.1 статті 4 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” у сумі 6430, 32 грн основного платежу, та на підставі  підпункту 17.1.2, 17.1.3 підпункту 17.1 статті 17 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” застосовані  штрафні санкції у сумі 3555,16 грн.

Підставою для нарахування податку на землю та застосування штрафних санкцій стали наступні обставини.

В ході проведеної перевірки було встановлено, що позивач за період з 01.01.2005 по 17.11.2006 користувався земельною ділянкою площею 0,78 га згідно тимчасового паспорту № 88 від  березня 1996 року, виданого Виконавчим комітетом Алуштинської міської ради народних депутатів.

Разом з тим суб’єкт господарювання за період з 01.01.2005 по 17.11.2006 незважаючи на фактичне користування, що ним не заперечується, до Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим будь-які декларації та розрахунки по земельному податку, орендній платі за землю не подавав, відповідну суму до Державного бюджету не сплачував.

Водночас, судом було встановлено, що в 2004 році розрахунки по платі за землю  до податкового органу подавалися, орендна плата сплачувалася.

Згідно довідки Ізобільненської сільської Ради № 806/02-17 від 22.11.2006 земельна ділянка, яка знаходиться на території села Ізобільне. Ставка земельного податку -  1800, 00 грн за 1 га. Коефіцієнт плати на 2005 рік –3,03; на 2006 рік –3,1.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін,  обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і відповідність висновків суду обставинам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного постанови суду першої інстанції у зв’язку з наступним.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Однак, як було зазначено судом першої інстанції, Державною податковою інспекцією у м. Алушті Автономної Республіки Крим не було прийняте до уваги, що відповідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Для органів державної податкової служби таким доказом є акт документальної перевірки, у якому згідно з пунктом 1.7 розділу 1 та пунктом 2 розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового та валютного законодавства суб'єктами підприємницької діяльності - юридичними особами, їх філіями, відділеннями та іншими відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 16.09.2002 року № 429, зазначено, що факти виявлених порушень податкового і валютного законодавства в акті документальної перевірки повинні викладатися чітко, об'єктивно та в повній мірі, з посиланням на первинні документи, що підтверджують наявність зазначених фактів та на підставі яких вчинені записи у податковому та бухгалтерському обліку, з наведенням кореспонденції рахунків та інших доказів, що достовірно підтверджують наявність факту порушення, із зазначенням змісту порушень. Лише за умови дотримання контролюючим органом зазначених вимог щодо фіксування факту виявлених порушень є підстави для визначення платнику податкових зобов'язань.

Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»позапланова виїзна перевірка може здійснюватися тільки на підставі рішення суду.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону, працівники податкової служби мають право приступити до проведення планової або позапланової виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим та іншими законами України, і за умови надання платнику податків під розписку направлення на перевірку та наказу на проведення позапланової перевірки.

Як було встановлено судом першої інстанції, у наказі Державної податкової інспекції у м. Алушті від 17.11.2006 року № 583 вказано, що перевірка проводиться на підставі статті 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»у зв'язку з перевіркою Державною податковою інспекцією у м. Сімферополі головного підприємства закритого акціонерного товариства «Крим-Лада», але у направленні на перевірку № 770/23 від 17.11.2006 вказано, що підставою для перевірки є пункт 1 статті 111 Закону України «Про державну податкову службу в Україні».

Отже, вказаним вище підтверджується довід позивача про порушення відповідачем порядку проведення даної перевірки і взагалі відсутність підстав для її проведення.

Щодо тверджень апелянта відносно правомірності визначення податкового зобов’язання з земельного податку  з позивача у сумі 9985,48 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до статей 2, 5 Закону України „Про плату за землю” використання землі є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Об’єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб’єктом плати за землю є  власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно частини 1 статті 15 того ж Закону, власники землі та землекористувачі сплачують  земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Частина 2 тієї ж статті визначає, що у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у власності або у користуванні у поточному році.

Як зазначив суд першої інстанції, закрите акціонерне товариство «Крим-Лада»не мало право власності на землю та Державного акту на постійне користування земельною ділянкою, а тому не сплачувало земельний податок та не надавало розрахунки податку на землю, який передбачає обов'язкові реквізити документів на право власності або користування землею.

Державною податковою інспекцією у м. Алушті поза увагою залишився той факт, що земельну ділянку, на якій розміщена філія закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»відокремлено 11.05.1984 Алуштинською міською Радою. Після розмежування земель між Алуштинською міською Радою та Ізобільненською сільською Радою земельну ділянку на підставі договору оренди від 29.03.1999 року передано у тимчасове користування філії закритого акціонерного товариства «Крим-Лада»строком до 29.02.2004. Отже, за період з 29.03.1999 по 29.03.2004 за зазначену земельну ділянку сплачувалась орендна плата, що і не оспорюється сторонами.

Встановлено, що з 29.03.2004 року позивач не мав договору на тимчасове користування землею і з цієї причини не надавав у 2006 році розрахунку сплати орендної плати за землю на підставі правил частини 1 статті 15 Закону України «Про плату за землю».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, яка необхідна орендарю для здійснення підприємницької та інших видів діяльності.

Таким чином, як вірно зазначено судом, законодавець передбачив, що кваліфікація правовідносин по користуванню земельною ділянкою у якості оренди землі можлива лише за умови укладення договору оренди між орендодавцем та орендарем.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Оскільки між позивачем та Ізобільненською сільською Радою існували договірні відносини стосовно земельною ділянки, якою користувався позивач, то у податкового органу не було підстав для визначення позивачу плати за користування земельною ділянкою у якості податкового зобов'язання по земельному податку з юридичних осіб, а у позивача не було підстав для нарахування та сплаті земельного податку.

Як встановлено, орендна плата позивачем нараховувалась в бухгалтерському обліку та податковому обліку, але ж не сплачувалась у зв'язку з відсутністю договору оренди, що повністю узгоджується з вимогами частини 2 статті 15 Закону України «Про плату за землю», якою передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується за фактичний період перебування землі у користуванні у поточному році.

Водночас слід зазначити, що відповідна рада, яка наділена повноваженнями стягувати з землекористувача орендну плату, з позовом до товариства „Крим-Лада” не зверталась.

Крім того, згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платника податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»податкове зобов'язання платника податку, нараховане контролюючим органом відповідно до пункту 4.2 і пункту 4.3 статті 4 Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податку податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2, то фактично підпункт 17.1.3 встановлює необхідність погодження податкового   зобов'язання, з якого сплачуються штрафні санкції.

На момент винесення рішення про застосування штрафних санкцій у зазначеній сумі податкове зобов'язання не було узгодженим. Таким чином,  судова колегія, так як і суд першої інстанції, вважає, що застосування відповідачем штрафних санкцій в сумі 3555,16 грн. у спірному податковому повідомленні - рішенні є неправомірним.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначення позивачу земельного податку з юридичних осіб в сумі 6430,32 грн. та застосування штрафних санкцій згідно спірному податковому повідомленню-рішенню № /0 від 12.12.2006 року в сумі 3555,16 грн. є неправомірними і висновки акту перевірки згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України мали бути підтверджені відповідачем, у зв'язку з чим акт перевірки від 29.11.2006 року № 1847/23/13773712, як доказ у справі, одержано з порушенням вимог закону.

Відповідно до частини 3 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог статей 69, 70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України судом першої інстанції не був прийнятий акт перевірки 29.11.2006 року № 1847/23/13773712 як доказ встановлення факту порушення позивачем Закону України «Про плату за землю»ще  й з тих підстав, що висновки, викладені у акті перевірки, не підтверджені відповідними доказами. Такими доказами мають бути Державний акт на землю, оскільки згідно статті 15 Закону України «Про плату за землю»власники землі сплачують земельний податок за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що акт перевірки є основним джерелом фіксації та закріплення доказів правопорушення, тому повинен містити вичерпні елементи його складу і підтверджуватись первинними документами. Інші докази, окрім акту перевірки, що підтверджували б факт вчинення позивачем зазначеного порушення, відповідачем суду не були надані через їх відсутність.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Зазначена норма кореспондується із приписами частини 2 статті 19 Конституції України.

Статтею 13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»передбачено, що посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримувати Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проте, доказів правомірності і законності дій відповідача при проведенні перевірки, а також обґрунтованості спірного податкового повідомлення-рішення про визначення податкового зобов'язання по земельному податку з юридичних осіб відповідачем суду не було надано. Висновки перевіряючих, що викладені у акті перевірки, не підкріплені ніякими доказами і носять характер суб'єктивних припущень.

Таким чином, виходячи з наявних у матеріалах справи документів, судова колегія погоджується з висно вком суду першої інстанції, що факт вказаних порушень слід вважати неналежно встановленим, а тому визначення позивачу податкових зобов’язань по земельному податку з юридичних осіб згідно спірному податковому повідомленню-рішенню № /0 від 12.12.2006 року неправомірно.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 року визначено, що частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право юридичної особи на захист судом своїх прав, встановлює юридичні гарантії її реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-якими не забороненими законом засобами.

Кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав, у тому числі судовий захист. Суб'єкти правовідносин, у тому числі юридичні особи у разі виникнення спору можуть звертатися до суду за його вирішенням. Юридичні особи мають право на звернення до суду для захисту своїх прав безпосередньо на підставі Конституції України. Держава має забезпечувати захист прав усіх суб'єктів правовідносин, в тому числі у судовому порядку. Право юридичної особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми процесуального і матеріального права, а тому підстави для скасування або зміни постанови господарського суду Автономної Республіки Крим відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови судового рішення без змін, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 24, 195, 196, пунктом 1 частини 1 статті 198, статтєю 200, пунктом 1 частиною 1 статті 205, статтями 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Алушті Автономної Республіки Крим залишити без задоволення.

2.Постанову господарського суду Автономної Республіки Крим від 16 серпня 2007 року у справі № 2-23/1406-2007А залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту проголошення.

Головуючий суддя                                        Ю.В. Борисова

Судді                                                                      В.С. Голик

В.М. Плут