КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2007                                                                                           № 12/731

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:                              Моторного О.А.

суддів:                                          Кошіля В.В.

Алданової  С.О.

при секретарі:                     О.В.Вінницька

за участю представників:

від позивача -          Сорокальєтова Н.М.,

від відповідача 1 - не з’явився,

від відповідача 2 - не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства “Русь – 95”

на рішення Господарського суду м.Києва від 07.03.2007

у справі № 12/731 (Прокопенко Л.В.)

за позовом                               Закрите акціонерне товариство "Сонат"

до                                                   Приватного підприємства “Русь – 95”

Товариство з обмеженою відповідальністю "Святослав"

про                                                  визнання договору недійсним, усунення перешкод у здійсненні права власності та примусового виселення з приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.03.2007 позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір № 04-04 оренди не житлового приміщення від 01.04.2004 площею 932,7 кв. м., що знаходиться у м. Києві по вул. Полярній, 8-А, укладеного між ПП “Русь – 95” та ТОВ “Святослав”, з моменту його укладення. Визнано недійсним договір № 04-04 оренди не житлового приміщення від 26.04.2004 площею 932,7 кв. м., що знаходиться у м. Києві по вул. Полярній, 8-А, укладеного між ПП “Русь – 95” та ТОВ “Святослав”, з моменту його укладення. Зобов’язано ТОВ “Святослав” протягом десяти днів з дня набрання рішенням законної сили усунути перешкоди у здійсненні ЗАТ “Сонат” права власності на своє майно – нежитлове приміщення площею 932,7 кв. м., що знаходиться у м. Києві по вул. Полярній, 8-А – шляхом його повернення. В задоволенні позовних вимог щодо ПП “Русь – 952 в частині зобов’язання усунути перешкоди у здійсненні ЗАТ “Сонат” права власності на своє майно – нежитлове приміщення площею 932,7 кв. м., що знаходиться у м. Києві по вул. Полярній, 8-А – шляхом його повернення відмовлено. Стягнуто з ПП “Русь – 95” на користь ЗАТ “Сонат” 42,50 грн. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стягнуто з ТОВ “Святослав” на користь ЗАТ “Сонат” 42,50 грн. державного мита та 59 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач 1 подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Також позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення було прийняте з суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не надав, але представник у судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення від 07.03.2007 без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02.04.2003 № 2-638/2003 визнано недійсним рішення позачергових екстрених загальних зборів ЗАТ “Сонат” від 13.12.2002. Зазначеним рішенням Сорокалєтову Н.М. було відсторонено від роботи та витребувано із чужого незаконного володіння печатку ЗАТ “Сонат”. 16.06.2005 вказане рішення було залишене в силі Постановою ВСУ. Даними рішеннями було встановлено, що загальні збори були скликані та проведені з порушенням ст. ст. 41, 43, 45 Закону України “Про господарські товариства”.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2004 № 2-2378/04 визнано недійсним проведення загальних зборів ЗАТ “Сонат” від 03.03.2000. Зазначеним рішенням визнано недійсним рішення вищевказаних загальних зборів, на яких переобрано на посаду голови правління ЗАТ “Сонат” Сорокалєтову Н.М. 16.06.2005 Постановою Верховного Суду України рішення суду залишене в силі. Даними рішеннями було встановлено, що загальні збори були скликані та проведені з порушенням ст. ст. 41, 43, 45 Закону України “Про господарські товариства”.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05.04.2004 було визнано недійсним рішення загальних зборів ЗАТ “Сонат” від 01.02.2003, яким Сорокалєтову Н.М. було відсторонено від роботи та поновлено її на роботі у ЗАТ “Сонат” з 03.02.2006, а також стягнуто з ЗАТ “Сонат” середній заробіток за час вимушеного прогулу. 02.03.2005 вказане рішення було залишене в силі Постановою ВСУ. Даними рішеннями було встановлено, що загальні збори були скликані та проведені з порушенням ст. ст. 41, 43, 45 Закону України “Про господарські товариства”.

Як вбачається з матеріалів справи, загальні збори проведені 23.01.2004 було скликано та проведено Черновим Я.М., як головою правління. Оскільки він не був обраний членом правління жодними легітимними загальними зборами, жодні скликані та проведені ним збори не можуть вважатись легітимними.

Таким чином, Сорокалєтову Н.М. є головою правління до того моменту, поки акціонери ЗАТ “Сонат” не проведуть загальні збори у встановленому законом порядку.

Зокрема, засідання правління від 05.04.2004 було проведено особами, що не обиралися членами правління, а тому не могли виконувати будь-які дії від імені товариства.

Отже, Сорокалєтова Н.М. виконувала свої обов’язки голови правління ЗАТ “Сонат” з 03.03.2000 по 02.03.2005 автоматично, оскільки іншого голову правління у встановленому законодавством та статутом порядку обрано не було.

З огляду на вищезазначене, Сорокалєтова Н.М. мала право підписувати позови від імені ЗАТ “Сонат”.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2005 по справі № 40/511 було визнано недійсним договір купівлі-продажу не житлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 8-А, що був укладений 31.03.2004 між ЗАТ “Сонат” та ПП “Русь”. В порядку проведення двосторонньої реституції ПП “Русь” зобов’язано повернути ЗАТ “Сонат” приміщення.

Вказана постанова була залишена в силу постановою ВГСУ від 10.03.2006.

20.04.2006 ПП “Русь” відмовлено у відкритті касаційного провадження ухвалою ВСУ.

Як вбачається з матеріалів справи, відчуження майна відбулося під час дії судової заборони, що й стало підставою для визнання договору недійсним, а також те, що Чернов Я.М. є засновником та єдиним власником і керівником підприємства покупця (ПП “Русь - 95”), представляючи інтереси продавця (ЗАТ “Сонат”) і тому не мав права вчиняти цей правочин.

Відповідно до ч 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Стаття 35 ГПК України передбачає, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, законним власником зазначеного приміщення є ЗАТ “Сонат” у зв’язку з недійсністю договору купівлі-продажу від 31.03.2004.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

В порушення норм ст. 215 ЦК України договори оренди від 01.04.2004 та від 26.04.2004були передані в оренду від імені позивача особою, яка не мала права вчиняти від імені позивача жодних дій щодо розпорядження майном.

Згідно ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Як вбачається з договорів оренди від 01.04.2004 та від 26.04.2004, нерухомість було передано в оренду ТОВ “Святослав”, де генеральним директором був Чернов Я.М., який є засновником ПП Русь – 95”. Таким чином, директор ПП “Русь – 95” Фурман М.О., який уклав договір оренди від вказаної юридичної особи, діяв виключно в інтересах власника – Чернова Я.М.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги Приватного підприємства “Русь – 95”, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2007 у справі № 12/731 є обґрунтованим і таким, що прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Русь – 95” залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.03.2007 у справі № 12/731 залишити без змін.

Матеріали справи № 12/731 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя                                                                      Моторний О.А.

Судді                                                                                          Кошіль В.В.

Алданова  С.О.