міжобласний апеляційний господарський суд
________________________________________________________________________
Київ, вул. Жилянська, 58-б
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02.04.07
Справа №  11/4645а

Київський міжобласний апеляційний
господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:          Шевченко  В. Ю. (доповідач по справі),

суддів:                                 Ткаченка  Б.О. суддів:                                 Гаврилюк  О.М

.

при секретарі судового засідання
Сувид О.В.

за участю представників:

від позивача:           ОСОБА_1 - дов
№ 6168 від 05.09.2006р., представник;

від відповідача:           Ігнатенко С.М
- дов. № 931/10-017, від 17.01.2007р., представник;

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у місті Черкаси на постанову господарського суду
Черкаської області від 28.11.2006 року

у справі № 11/4645а (суддя Довгань
К.І.)

за
позовом          підприємця ОСОБА_2, м. Черкаси;

до                    Державної
податкової інспекції у місті Черкаси, м. Черкаси;

про          визнання
недійсними податкових повідомлень-рішень № /0 від 07.08.2006 р., №
/0 від 07.08.2006 р.,

в  с
т  а  н
о  в  и  в :

Підприємець ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду Черкаської області з позовом до ДПІ у м. Черкаси про
визнання недійсними податкового повідомлення-рішення від 07.08.2006 р.
№/0, яким позивачу визначено податкове зобов'язання у вигляді
штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1190 грн. та податкового
повідомлення-рішення від 07.08.2006 р. №/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1020 грн.
(а.с.2-5).

Позов мотивований тим, що
відповідно до Закону України „Про податок на додану вартість”, позивач, як
платник єдиного податку, не був віднесений до категорії платників податку на
додану вартість. Перебуваючи на спрощеній системі оподаткування і сплачуючи
єдиний податок до бюджету, він не міг одночасно бути ще й платником податку на додану
вартість.

Постановою господарського суду
Черкаської області від 28.11.2006 року №11/4645а позов задоволено повністю
(а.с.51-53).

Не погоджуючись з зазначеною
постановою, ДПІ у м. Черкаси звернулася до Київського міжобласного апеляційного
господарського суду з апеляційною скаргою від 22.12.2006р., в якій просить
скасувати постанову господарського суду Черкаської області по даній справі та
прийняти нову, якою в позові відмовити.

Апеляційним господарським судом
ухвалою від 12.01.2006р. відкрито апеляційне провадження по справі №11/4645а
та, відповідно до ухвал від 15.01.2006р. та 18.01.2006р., проведені підготовчі
дії та призначено справу до апеляційного розгляду.

Позивач в своїх запереченнях на
апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідача залишити без
задоволення, а постанову господарського суду Черкаської області від
28.11.2006р. -без змін.

В судовому засіданні 02.04.2007р.
представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив постанову
суду першої інстанції скасувати, постановити нову постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог. Представник позивача проти апеляційної скарги
заперечував, просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а
постанову господарського суду Черкаської області від 28.11.2006р. -без змін.

У судовому засіданні від 02.04.2007
р. оголошено вступну та резолютивну частини ухвали суду апеляційної інстанції
по даній справі.

Розпорядженням заступника Голови
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30.03.2007 року
здійснено заміну у складі колегії суддів.

Вивчивши надані матеріали,
заслухавши пояснення представників позивача, судова колегія апеляційного суду
виходить із наступних обставин.

Матеріалами підтверджується, що
позивач є суб'єктом підприємницької діяльності (а.с.16) та перебував на
спрощеній системі оподаткування про що свідчить свідоцтво платника єдиного
податку НОМЕР_2. (а.с.17), термін дії якого з 01.01.2005 р. по 31.12.2005 р.

На час видачі позивачу зазначеного
свідоцтва редакція ст. 2 Закону України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР передбачала, що платником податку
на додану вартість, зокрема, є особа, обсяг оподатковуваних операцій з поставки
товарів (робіт, послуг) якої протягом будь-якого періоду з останніх дванадцяти календарних
місяців перевищував 3600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Законом України “Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет України на 2005 рік" та
деяких інших законодавчих актів України” від 25.03.2005 р. № 2505-IV редакція
ст. 2 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997
р. № 168/97-ВР була змінена.

Відповідно п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2
Закону України Закону України "Про податок на додану вартість" від
03.04.1997 р. № 168/97-ВР (в редакції від 25.03.2005 р. №2505-IV), особа
підлягає обов'язковій реєстрації як платник податку у разі коли загальна сума
від здійснення операцій з поставки товарів (послуг), що підлягають
оподаткуванню згідно з цим Законом, нарахована (сплачена, надана) такій особі
або в рахунок зобов'язань третім особам, протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує 300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість) незалежно від того, який режим оподаткування використовує
така особа згідно із законодавством.

У зв'язку із зазначеними змінами
позивач був зареєстрований як платник ПДВ та отримав свідоцтво про реєстрацію
платника податку на додану вартість НОМЕР_1, відповідно до якого йому присвоєно
індивідуальний податковий НОМЕР_3 (а.с.18),
а також здав до податкового органу своє свідоцтво платника єдиного
податку.

Після ухвалення Закону України “Про
внесення змін до деяких законів України” від 03.06.2006 р. №2642-ІV з тексту
п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України „Про податок на додану вартість” слова
незалежно від того, який режим оподаткування використовує така особа згідно із
законодавством були виключені.

В зв'язку з цим, на підставі заяви
поданої до податкового органу, позивач знову перейшов на оподаткування за
єдиним податком та йому було повернуто свідоцтво про сплату єдиного податку від
04.01.2005 року.

04.08.2006 року посадовими особами
відповідача було проведено перевірку позивача щодо своєчасності подання
звітності по податку на додану вартість за червень-грудень 2005р. та
січень-червень 2006р. За результатами перевірки складені акти від 04.08.2006 р.
(а.с.10-11), з яких вбачається що позивач не подавав до податкового органу
декларації з податку на додану вартість у період з червня 2005р. по грудень
2005 р. (акт № 223/17-111), та з січня 2006р. по червень 2006 р. (акт №
224/17-111), а тому за висновком відповідача порушив п.4.1 ст. 4 “Про порядок
погашення заборгованості платників податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами” від 21.12.2000р. №2181-ІІІ.

На підставі наведених актів
відповідач видав податкові повідомлення-рішення №/0 від 07.08.2006 р.
(а.с.8) та №/0 від 07.08.2006 р. (а.с.9),  за якими позивачу визначено податкове
зобов'язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1190 грн. та в сумі
1020 грн., відповідно.

Дослідивши докази, що є у справі,
заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла
висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанова місцевого
суду має бути залишена без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 Закону України
“Про систему оподаткування” від 25.06.1991 року №1251-XII, (далі -Закон України
№1251-XII), платниками податків і зборів (обов'язкових платежів) є
юридичні і фізичні особи, на яких згідно з законами України покладено
обов'язок сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі).

Статтею 9 цього Закону передбачено,
що платники податків і зборів (обов'язкових платежів) зобов'язані
подавати до державних податкових органів та інших державних органів
відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи і
відомості, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Таким чином, відповідно до
наведених положень Закону України “Про систему оподаткування”, платниками
певного податку є саме ті особи, які зобов'язані сплачувати зазначений
податок. І саме на них діюче законодавство покладає обов'язок подавати до
податкових органів декларації та бухгалтерську звітність пов'язані з
обчисленням цього податку.

Пункти 2.1 та 2.2 статті 2 Закону
України „Про податок на додану вартість” від 03.04.2007р. №168/97-ВР, в
редакції яка діяла на час проведення перевірки позивача (далі -Закон України
№168/97-ВР), визначають, що платником податку на додану вартість є будь-яка
особа, яка:

а) здійснює або планує здійснювати
господарську діяльність та реєструється за своїм добровільним рішенням як
платник цього податку;

б) підлягає обов'язковій
реєстрації як платник цього податку;

в) імпортує товари (супутні
послуги) в обсягах, що підлягають оподаткуванню цим податком згідно з нормами
цієї статті.

Крім цього, платником податку
вважається будь-яка особа, яка за своїм добровільним рішенням зареєструвалася
платником податку.

Тобто, Закон України №168/97-ВР,
визначив вичерпний перелік підстав для віднесення певної особи до кола
платників податку на додану вартість.

Відповідно до п.6 Указу Президента
України від 03.07.1998 р. №727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого підприємництва»(далі - Указ Президента №727/98)
суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником
податку на додану вартість крім випадку, коли юридична особа обрала спосіб
оподаткування доходів за єдиним податком за ставкою 6 відсотків. Вказаний Указ
виданий Президентом України відповідно до Перехідних положень Конституції
України і має силу Закону України.

Матеріалами справи підтверджується,
що позивач у встановленому законодавством порядку одержала свідоцтво платника
єдиного податку НОМЕР_2. та перебувала на спрощеній системі оподаткування. Ця
обставина визнавалася і представником відповідача в суді першої інстанції та
під час апеляційного провадження.

Таким чином, з часу одержання
вказаного свідоцтва підприємець ОСОБА_2 не мала статусу платника податку на
додану вартість, не була зобов'язана сплачувати його та, відповідно, і подавати
податковому органу звітність пов'язану із сплатою ПДВ.

Із набуттям чинності змін до п.п.2.3.1
п.2.3 ст.2 Закону України Закону України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР (в редакції Закону України
№2505-IV від 25.03.2005 р.), позивач потрапив до кола осіб які підлягають
обов'язковій реєстрації як платник ПДВ за ознакою обсягу загальної суми,
яка підлягає оподаткуванню згідно з цим Законом. І відповідно до підпункту „б”
п. 2.1. ст. 2 Закону № 168/97-ВР він набув статус платника податку на
додану вартість як особа, що підлягає обов'язковій реєстрації як платник.

Подальше отримання позивачем
свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість НОМЕР_1, лише
підтверджує реєстрацію позивача у зазначеному статусі.

З ухваленням Закону України “Про
внесення змін до деяких законів України” від 03.06.2006 р. №2642-ІV, яким
внесені зміни в Закон № 168/97-ВР, змінилася загальна сума яка є підставою для
оподаткування ПДВ, внаслідок чого підприємець ОСОБА_2, відповідно до п.п.2.3.1
п.2.3 ст.2 Закону № 168/97-ВР, втратила ознаки особи яка підлягає обов'язковій
реєстрації як платник ПДВ.

Отже, позивач, відповідно до
підпункту „б” п. 2.1. ст. 2 Закону України № 168/97-ВР не може вважатися
платником цього податку, оскільки уже не підлягає обов'язковій
реєстрації як платник ПДВ.

Підприємець ОСОБА_2 не є платником
ПДВ і відповідно до п.6 Указу Президента України від 03.07.1998 р. №727/98, що
підтверджується його переходом на оподаткування за єдиним податком та
поверненням відповідачем свідоцтва про сплату єдиного податку НОМЕР_2.

Таким чином, позивач, який не є
платником ПДВ, відповідно до положень ст.ст. 2, 4, 5, 9 Закону України “Про
систему оподаткування”, і не зобов'язаний подавати до податкового органу
декларації та бухгалтерську звітність пов'язану з обчисленням цього податку та
не може нести відповідальність за не здійснення вказаних дій.

Судова колегія не вважає суттєвим
посилання відповідача на пункт 9.8 ст.9 Закону України №168/97-ВР, який
передбачає, що реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє
до дати її анулювання.

Вказана норма не визначає критерії,
за якими певна особа вважається платником податку на додану вартість, а лише
врегульовує порядок ведення реєстру платників цього податку. Із змісту
зазначеної норми не вбачається що особа, яка у встановленому законом порядку втратила
статус платника ПДВ, має нести всі його зобов'язання до часу анулювання
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Колегія апеляційного господарського
суду також погоджується з висновком місцевого суду про те, що законодавство не
покладає на позивача обов'язок звертатися до податкового органу з ініціативою
про анулювання свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ і він не може
притягатися до відповідальності за наслідки не вчинення таких дій.

Відповідно до ст. 5 Закону України
№1251-XII, облік платників податків і зборів (обов'язкових платежів)
здійснюється органами державної податкової служби та іншими державними органами
відповідно до законодавства.

Пунктами 9.1-9.3 ст.9 Закону
України №168/97-ВР передбачено, що центральний податковий орган веде реєстр
платників податку. Будь-якій особі, яка реєструється як платник податку на
додану вартість, присвоюється індивідуальний податковий номер, який
використовується для справляння цього податку.

Анулювання реєстрації у випадку,
якщо особа, зареєстрована як платник податку, реєструється як платник єдиного
податку, здійснюється за ініціативою відповідного податкового органу або такої
особи.

Відповідно до вимог пункту 9.8 ст.
9 Закону №168/97-ВР, пунктів 1.1-1.4 Наказу ДПА України від 30.08.2005 р. №372,
зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.09.2005 р. за №1039/11319,
яким визначено що інвентаризація платників податку на додану вартість
проводиться органами ДПА України, постанови КМ України від 30 червня 2005 року
№534 „Про делегування Державній податковій адміністрації повноваження на
затвердження Порядку проведення інвентаризації платників податку на додану
вартість”, відповідач був зобов'язаний самостійно провести анулювання
реєстрації позивача як платника податку на додану вартість.

За таких обставин його твердження
про порушення позивачем вимог п.4.1 ст.4 Закону України №2181-ІІІ, що
виразилося в неподанні до податкового органу декларацій по податку на додану
вартість у період червень 2005р. - червень 2006 р. є безпідставним, оскільки
обов'язок щодо подачі таких декларацій у вказаний період у позивача відсутній.

За вказаних обставин судова колегія
апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого суду що у
ДПІ у м. Черкаси не було законних підстав для нарахування штрафу позивачу та
прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст.ст. 195, 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги і залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана постанова
місцевого суду прийнята з додержанням норм матеріального і процесуального
права, вона підлягає залишенню без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206 КАС України, Київський міжобласний апеляційний
господарський суд, -

у  х
в  а  л
и  в :

1. Апеляційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Черкаси на Постанову господарського суду Черкаської області від
28.11.2006р. по справі №11/4645а залишити без задоволення.

2. Постанову господарського суду
Черкаської області від 28.11.2006 року по справі №11/4645а залишити без змін.

3. Справу №11/4645а повернути до
господарському суду Черкаської області.

Ухвала апеляційного господарського
суду, відповідно до ст. 254 КАС України, набирає чинності з моменту її
проголошення.

Ухвала апеляційного господарського
суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку,
передбаченому ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
Шевченко  В. Ю.
Судді:                                                                                      Ткаченко  Б.О.
Судді:
Гаврилюк  О.М