ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2007 р.
№ 11/41/07(26/548-06-12749)

Вищий  господарський суд  України у складі колегії  суддів:

Фролової Г.М. –головуючого
Бакуліної С.В.
Полянського А.Г.

за участю представників:

позивача
Остапов В.В. –дов. від 30.10.2006 року

відповідача
не з’явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)

скаржника
Миронюк К.Г. –дов. від 26.09.2006 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу
Державного підприємства “Дельта –Лоцман”

на постанову
Одеського апеляційного господарського суду

від
17.07.2007 року

у справі
№ 11/41/07 господарського суду Миколаївської області

за позовом
Державного підприємства “Іллічівський морський торговельний порт”

до
Державного підприємства “Державна морська лоцманська служба”

про
стягнення 4 017, 28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Заступника Голови Вищого господарського суду України від 12.11.2007 року у зв’язку з відпусткою судді Муравйова О.В., для розгляду касаційної скарги у справі № 11/41/07 господарського суду Миколаївської області, призначено колегію суддів у складі: головуючий – Фролова Г.М., судді –Бакуліна С.В., Полянський А.Г.

У лютому 2007 року Державне підприємство “Іллічівський морський торговельний порт” звернулося до господарського суду з позовом до Державного підприємства “Державна морська лоцманська служба” про стягнення з відповідача на користь позивача 4 017, 28 грн. заборгованості по сплаті за надані послуги та виконані роботи.

Позовні   вимоги   обґрунтовані  тим, що у період з 10.02.2006 року по 15.02.2006 року позивачем були надані відповідачу послуги з надання морських буксирів для висадження лоцмана на п/п, а також зняття лоцмана з п/п. Оскільки відповідач здійснив розрахунки з позивачем за надані послуги частково, останній, з посиланням на статті 205, 206, 525, 526, 529, 639 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, статтю 85 Кодексу торговельного мореплавства України просить стягнути з відповідача заборгованість в судовому порядку.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 10.04.2007 року (суддя Василяка К.Л.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року (судді: Лавренюк О.Т. –головуючий, Савицька Я.Ф., Гладишева Т.Я.) по справі № 11/41/07 господарського суду Миколаївської області позов задоволено в повному обсязі.  Стягнуто з Державного підприємства “Державна морська лоцманська служба” на користь Державного підприємства “Іллічівський морський торговельний порт” 4 017, 28 грн. основного боргу, 102, 00 грн. витрат по сплаті державного мита та 118, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Мотивуючи судові рішення господарські суди з посиланням на статті 526, 599 Цивільного кодексу України, статті 173, 193 Господарського кодексу України, статтю 85 Кодексу торговельного мореплавства України зазначають про те, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, суди зазначають, що твердження позивача про те, що ціна за надання вказаних послуг не була узгоджена спростовуються телефонограмами, згідно яких відповідач гарантував оплату послуг.

Не погоджуючиcь з постановою суду, Державне підприємство “Дельта –Лоцман” звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року по справі № 11/41/07 господарського суду Миколаївської області, в якій просить постанову у справі та рішення господарського суду Миколаївської області від 10.04.2007 року по справі №11/41/07 господарського суду Миколаївської області скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме статей 80, 84 Господарського процесуального кодексу України, статей 206-208, 638 Цивільного кодексу України, статті 75 Кодексу торговельного мореплавства України, статей 180, 181 Господарського кодексу України. Зокрема, заявник зазначає, що встановивши, що угоду між сторонами не було укладено, господарський суд мав припинити провадження у справі на підставі пункту 11 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, замінити Державне підприємство “Державна морська лоцманська служба” його правонаступником - Державним підприємством “Дельта –Лоцман”, в іншій частині рішення та постанову залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді –доповідача, пояснення представників позивача та скаржника, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 107 Господарського процесуального кодексу України сторони у  справі  мають  право  подати  касаційну скаргу,  а прокурор касаційне подання  на  рішення  місцевого  господарського суду,  що  набрало законної сили,  та постанову апеляційного суду. Касаційну скаргу мають право подати  також  особи,  яких  не  було залучено   до  участі  у  справі,  якщо  суд  прийняв  рішення  чи постанову, що стосується їх прав і обов'язків.

Згідно статті 108 Господарського процесуального кодексу України       Вищий  господарський  суд  України  переглядає  за  касаційною   скаргою (поданням)    рішення    місцевого    господарського    суду    та    постанови апеляційного господарського суду.

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено господарськими судами першої та апеляційної інстанції, 24.01.2006 року між Державним підприємством “Іллічівський морський торговельний порт” (виконавець) та Державним підприємством “Державна морська лоцманська служба” (замовник) укладено договір про надання послуг, за умовами якого позивач зобов’язується за заявками відповідача надавати послуги, перелік яких визначено пунктом 1.1 договору, а саме: постачання на лоцманські катери води, надання місця для стоянки катерів біля причалу порту під час штормових умов, зняття льяльних вод, сміття та харчових відходів, підключення до берегового електропостачання, зачистку, замивку та дегазацію танків та МКО на судах замовника, навчання та перенавчання членів екіпажів лоцманських судів, доставка продуктів харчування, надання вантажопідіймальних механізмів та обладнання, технічне обслуговування та ремонт суден.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що вартість послуг, що надаються виконавцем, встановлюється наказом Мінтрансу України №711 від 15.12.2000 року “Про внесення змін і доповнень до зборів по оплаті за послуги, що надаються в морських торговельних портах України” та місцевими тарифами виконавця, затверджених наказами №1147 від 20.11.2000 року, №763 від 01.08.2005 року, №811 від 19.08.2005 року, з якими замовник ознайомлений.

Додатковою угодою  №1 до договору від 24.10.2006 року було замінено сторону в зобов’язанні, а саме  Державне підприємство “Державна морська лоцманська служба” замінено на Державне підприємство “Дельта –Лоцман”.

Як встановлено господарськими судами, в період з 10.02.2006 року по 15.02.2006 року позивачем було надано ряд послуг Державному підприємству “Дельта –Лоцман” морськими буксирами для висадження та зняття лоцмана з плавзасобів.

Зазначені послуги договором від 24.01.2006 року передбачені не були, у зв’язку з чим судами зроблено висновок про існування бездоговірних відносин між сторонами.

За надані послуги, позивачем були вставлені рахунки, всього у сумі 24273,28 грн., які відповідачем були сплачені частково у розмірі 20230,48 грн., таким чином у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 4017,28 грн.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов'язання,  що  виникає  між суб'єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб'єкт  (зобов'язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов'язаний  вчинити  певну   дію   господарського   чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб'єкта (виконати  роботу,  передати   майно,   сплатити   гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб'єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Суб'єкти господарювання  та  інші  учасники  господарських відносин  повинні  виконувати  господарські  зобов'язання належним чином відповідно до закону,  інших правових актів,  договору, а за відсутності   конкретних   вимог  щодо  виконання  зобов'язання  - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.  До    виконання    господарських   договорів   застосовуються відповідні положення  Цивільного  кодексу  України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (стаття 193 Господарського кодексу України).

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов  договору  та  вимог  цього  Кодексу,  інших актів цивільного законодавства,  а за відсутності таких умов та вимог -  відповідно до   звичаїв   ділового  обороту  або  інших  вимог,  що  звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням,  проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Задовольняючи позов, господарські суди виходили з того, що послуги надавались за підвищеними тарифами, у зв’язку з тим, що у період надання послуг була оголошена льодова кампанія, під час якої діяли тарифи, затверджені наказом Начальника порту 21 від 12.01.2006 року для роботи флоту в період льодових обставин.

Відповідно   до   Роз'яснень   Пленуму   Верховного Суду   України,    викладених пунктах 1, 6 постанови від 29.12.1976 року №11 "Про судове рішення",  рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства   і   всебічно   перевіривши всі обставини справи;   вирішив   справу у відповідності з нормами  матеріального   права,   що  підлягають  застосуванню  до  даних правовідносин, а за їх відсутності —на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати.

Судові рішення цим вимогам не відповідають.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський   суд   оцінює   докази   за  своїм  внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді  в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, господарськими судами не було прийнято до уваги те, що позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату наданих послуг №1839АР від 27.02.2006 року на суму 757,50 грн. та №1556 від 20.02.2006 року на суму 23490,26 грн., всього на суму 24247,76 грн. При чому підставою для виставлення рахунку №1556 від 20.02.2006 року на суму 23490,26 грн. є договір №108о від 24.01.2006 року.

Крім того, відповідно до пункту 4.5 договору від 24.01.2006 року, за заявкою замовника, виконавець може надавати і інші послуги, згідно з додатковими угодами сторін.

Однак, кваліфікуючи спірні відносини між сторонами як бездоговірні, господарські суди зазначені обставини не з’ясували.

Також вирішуючи питання щодо відмови у задоволенні клопотання позивача про заміну первісного відповідача Державним підприємством “Дельта –Лоцман”, суди виходили з того, що спірні відносини виникли не на підставі договору від 24.01.2006 року, а додаткова угода від 24.10.2006 року не має відношення до суті спору.

Однак, при цьому суди зазначили, що позивачем в період з 10.02.2006 року по 15.02.2006 року було надано ряд послуг Державному підприємству “Дельта –Лоцман”.

Колегія також зазначає, що судами не звернуто увагу на те, що як зазначає позивач та встановлено в рішенні та постанові, послуги були надані відповідачу на суму 24273,28 грн., тоді як в матеріалах справи наявні рахунки на суму 24247,76 грн., а саме №1839АР від 27.02.2006 року на суму 757,50 грн. та №1556 від 20.02.2006 року на суму 23490,26 грн.

Також в матеріалах справи відсутні та судами не витребувані платіжні доручення на оплату зазначених рахунків.

Відповідно до статті 38 Господарського процесуального кодексу України, якщо  подані  сторонами  докази є недостатніми, господарський суд   зобов'язаний  витребувати  від  підприємств  та  організацій незалежно  від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для  вирішення  спору.

Серед іншого, суду необхідно належним чином з’ясувати питання щодо заміни відповідача його правонаступником з витребуванням усіх необхідних для цього доказів.

Оскільки, відповідно до частини 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не наділена повноваженнями щодо вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирання нових доказів або додаткової перевірки доказів, а також враховуючи, що господарськими судами  порушено вимоги статті 43 Господарського процесуального кодексу України  щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об’єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення та постанова у справі підлягають скасуванню, справа - передачі на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

При новому розгляді справи суду слід взяти до уваги наведене, з’ясувати всі обставини справи, і, в залежності від встановленого та у відповідності до діючого законодавства, вирішити спір.

Керуючись статтями 107, 1115, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України,  Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства “Дельта –Лоцман” задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.07.2007 року по справі № 11/41/07 господарського суду Миколаївської області та рішення господарського суду Миколаївської області від 10.04.2007 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Головуючий                                                                              Г. Фролова

Судді                                                                                          С. Бакуліна

А. Полянський