ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 р.
№ 2-14/16503.1-06 (2-11/3116-2005, 2-11/8492-04)

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                       Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Марина" Приватного підприємства "Ремсервіс" на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.08.2007р. та рішення господарського суду АР Крим від 14.06.2007р.

у  справі                     №2-14/16503.1-2006 господарського суду АР Крим

за позовом                 Дочірнього підприємства “Марина” Приватного підприємства “Ремсервіс”

до відповідача          Закритого акціонерного товариства “Крим-Лада”

третя особа               Приватне підприємство “Ремсервіс”

про                              стягнення 80 863,39грн.

за участю представників:

ДП “Марина” ПП “Ремсервіс” –Борзунов В.І.;

ЗАТ “Крим-Лада”  – Новікова І.М.;

ПП “Ремсервіс” –Борзунов В.І.

в с т а н о в и л а :

Дочірнє підприємство “Марина” Приватного підприємства “Ремсервіс” звернулося до господарського суду Автономної Республіки Крим з позовом та просить суд:

- розірвати договір №4 від 17.02.2003р., укладений між ним та відповідачем  у справі – Закритим акціонерним товариством “Крим-Лада”;

- стягнути з відповідача 80 863,39грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані не виконанням відповідачем зобов’язань, встановлених умовами вищевказаного договору в частині передачі предмета лізингу (т.1 а.с.2).

До прийняття рішення по суті заявлених вимог, позивачем збільшено розмір вимог до 120 620грн. (т.2 а.с.7-8).

Відповідач у справі – ЗАТ “Крим-Лада” у відзиві на позов, вважаючи його вимоги безпідставними, просить у позові відмовити. Заявлені позивачем вимоги відхилені з огляду на те, що договір №4 від 17.02.2003р. укладений не був, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо таких його істотних умов  як: предмет лізингу та розмір лізингових платежів (т.1 а.с.66-68).

Ухвалою господарського суду Автономної Республіки Крим від 05.07.2004р. до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору залучено Приватне підприємство “Ремсервіс” (т.1 а.с.71-72).

Справа розглядалась судами неодноразово.

Під час нового розгляду спорів у справі, позивачем збільшено розмір заявлених ним вимог в частині стягнення збитків до 430 271,60гн. (т.3 а.с.2,11).

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 14.06.2007р. провадження у справі щодо вимоги про розірвання договору припинено, в іншій частині позовних вимог –відмовлено (т.3 а.с.81-85).

Припиняючи провадження у справі за вимогою про розірвання вищевказаного договору, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору відсутній, оскільки договір між сторонами укладений не був, враховуючи недосягнення ними згоди щодо істотних умов договору, зокрема, об’єкту лізингу та розміру, складу  лізингових платежів.

У задоволенні позову щодо стягнення збитків відмовлено, з огляду на те, що неукладений договір не породжує виникнення у його сторін зобов’язань.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від  13.08.2007р.  рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 14.06.2007р. залишено без змін (т.3 а.с.107-111).

Не  погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, ДП "Марина" ПП "Ремсервіс" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати,  прийнявши нове рішення по суті заявлених вимог.

Вимоги поданої касаційної скарги мотивовані порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом розгляду у даній справі є дві вимоги ДП “Марина“ ПП “Ремсервіс”, а саме: розірвання договору №4  від 17.02.2003р., підписаного між ним та відповідачем; стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, заподіяних не виконанням зобов’язань за договором. Підставою заявлених вимог є не виконання відповідачем взятих на себе зобов’язань за договором.

Розглядаючи позов по суті заявлених у ньому вимог та переглядаючи рішення в апеляційному порядку, судами обох інстанцій встановлено, що 17.02.2003р. сторонами у справі –ЗАТ “Крим-Лада” та ДП “Марина “ ПП “Ремсервіс” підписано договір №4, умовами якого передбачена передача відповідачем у лізинг позивачу виробничих приміщень площею 1 615 м2 з обладнанням на строк 18 років із сплатою лізингових платежів.

Однак, враховуючи, що при підписанні договору та у подальшому його сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, суди дійшли висновку про те, що такий договір не породжує виникнення у його сторін прав та обов’язків, визначених ним, з чим погоджується касаційна інстанція, враховуючи положення наступних норм матеріального права.

Згідно ст.4 ЦК УРСР (чинному на момент підписання договору), цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають, зокрема, з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.151 ЦК УРСР, договір (багатостороння угода) є однією з підстав виникнення зобов’язань.

В силу ст.153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. При цьому, істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Істотні умови договору лізингу на момент підписання вищевказаного договору були визначені Законом України “Про лізинг”, норми якого є спеціальними. Так, ст.7 Закону визначено, що істотними умовами договору лізингу є, зокрема, об'єкт лізингу (склад і вартість майна); розмір, склад та графік сплати лізингових платежів, умови їх перегляду тощо.

Як вбачається з договору, об’єктами лізингу є виробничі приміщення, визначені додатком №1 до договору та обладнання, визначене додатком №2 до договору (п.1.1 договору); розмір лізингових платежів встановлюється у додатку №3 (п.4.2 договору).

Судами встановлено, що додатки до договору відповідачем не підписані. При цьому, позивачем не надано інших доказів, які б підтверджували досягнення згоди щодо цих істотних умов договору з відповідачем; доказів, що свідчили про надання попередньої згоди на укладення договору саме на тих умовах, що визначені додатками, які позивач пропонував підписати відповідачу.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що договір, який позивач просить розірвати, укладений не був.

Відсутність предмету спору, згідно п.11 ч.1 ст.80 ГПК України, є підставою для припинення провадження у справі.

Таким чином, суд першої інстанції вірно припинив провадження у справі в частині вимог про розірвання договору, з чим погодилась апеляційна інстанція.

Також, касаційна інстанція погоджується з висновком судів щодо безпідставності вимог позивача в частині стягнення збитків, заподіяних невиконанням зобов’язань за таким договором, оскільки відповідне   зобов’язання, враховуючи відсутність факту укладення договору, у відповідача не виникло.

Посилання скаржника на порушення судами норм процесуального права, а саме не прийняття до уваги судами його заяви щодо збільшення позовних вимог, безпідставні і спростовуються матеріалами справи. Зокрема, рішення та постанова містять вказівку на збільшення позивачем розміру заявлених вимог, що спростовує висновок скаржника про те, що така його заява судами не розглядалась.

Необґрунтовані твердження ДП "Марина" ПП "Ремсервіс" щодо необхідності застосування судами ст.635 ЦК України до спірних правовідносин.

Так, відповідно до вказаної норми, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Разом з тим, як встановлено судами, сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, у зв’язку з чим не можна вважати підписаний сторонами договір попереднім.

Безпідставні і інші твердження скаржника, викладені ним у касаційній скарзі.

За таких обставин, підстав для зміни чи скасування прийнятих у справі судових актів не має.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119- 11111 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 13.08.2007р. у справі №2-14/16503.1-2006 господарського суду Автономної Республіки Крим залишити без змін, а касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Марина" Приватного підприємства "Ремсервіс" –без задоволення.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                                Васищак І.М.

Палій В.М.