ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.11.07 р.                                                                               Справа № 6/168

Господарський суд Донецької області у складі судді Радіонової О.О.

при секретарі судового засіданні Тулаінової І.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні  в  м. Донецьку справу

за позовом: Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк

до відповідача: Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча” м. Маріуполь Донецької області

про стягнення   811грн. 20коп.

за участю

представників сторін:

від позивача: Ніколаєв О.С. юрисконсульт за дов. № Н-01-4001 від 25.12.2005р.

від відповідача: Сукач Т.В.  юрисконсульт  за дов. № 09/84 від 05.01.2007р.

У судовому засіданні оголошувалася

перерва з 29.10.2007р. до 09.11.2007р

згідно вимог ст. 77 ГПК України

Суть справи

Позивач, Державне підприємство “Донецька залізниця” м. Донецьк,   звернувся до господарського суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь Донецької області про стягнення  штрафу за невиконання плану перевезень по дорогам призначення у сумі 811грн. 20коп.

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.06.2007р. у задоволенні позовних вимог було  відмовлено.

13.09.2007р. постановою Вищого господарського суду України рішення господарського суду Донецької області від 20.06.2007р. скасовано і справа № 6/168 передана на новий розгляд до господарського суду Донецької області.

05.10.2007р. ухвалою господарського суду Донецької області справа слуханням  була призначена на 15.10.2007р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не виконаний план перевезення по залізницях призначення в 3-тій декаді 2006р. (облікові картки 12/512 та 12/513), у зв’язку з чим  нарахований штраф за його невиконання у сумі 811,2 грн.

Позивач у судовому засіданні посилався на позовну заяву та додані до неї матеріали, інших доказів суду не надав.

Відповідач 15.10.2007р. на адресу суду надіслав відзив від 15.10.2007р. № 85/11/3793 на позов, який судом розглянутий та залучений до матеріалів справи.

Відповідач у відзиві позовні вимоги не визнає та просить суд у позові відмовити з наступного.

Між позивачем та відповідачем був укладений договір про організацію перевезень вантажів № 84/2462 від 25.03.2004р., п.2.2.1 якого передбачений обов’язок позивача приймати до перевезення вантажі відповідача згідно із планами перевезень та замовленнями, в тому числі вагони країн СНД в країни –власниці цих вагонів.

Пунктом 4.1 вказаного договору передбачена взаємна відповідальність сторін за невиконання планів перевезень згідно із Статутом залізниць України. Нарахування санкцій за невиконання планів перевезень здійснюється згідно із Правилами планування вантажів.

Предметом спору є стягнення штрафу за невиконання плану перевезень по залізницях призначення, отже встановлення юридичного факту, чи являються ті залізниці, по яких позивач наполягає на стягненні штрафу, залізницями призначення експортних вантажів має суттєве значення для вирішення справи.

На думку відповідача, по обліковій картці № 12/513 грудень 2006р. в графах 14-15 залізницями призначення експортних вантажів зазначені закордонні Південно-Східна (РЖД), Молдовська (ЧФМ), Приволзька (РЖД) залізниці, відправлення на які було  здійснено через Південну, Донецьку та Одеську залізниці, які взагалі  не зазначені в обліковій картці. Саме по  Донецькій (УЗ), Південній (УЗ) та Одеській (УЗ) позивач нарахував штраф у сумі 582грн.40коп., який відповідач не визнає, тому що  дані залізниці не являються залізницями призначення експортних вантажів. Тобто, у позові позивач наполягає на стягнення штрафу по залізницям, які передають вантажі за кордон.

За обліковою карткою № 12/512 в графах 10—15 закордонними залізницями  призначення експортних вантажів зазначена Молдовська (ЧФМ), відправлення вантажу на яку було  здійснено через Одеську залізниці, але вона взагалі не зазначена в обліковій картці. Саме по  Одеській (УЗ) позивач нарахував штраф у сумі 228грн.20коп., який  відповідач не визнає тому, що дані залізниці не являються залізницями призначення експортних вантажів.

Крім цього, відповідач зазначає, що  позивач не бере до  уваги той факт, що залізницями призначення у даних облікових картках зазначені закордонні залізниці призначення. Але діючим законодавством не передбачено нарахування штрафу по закордонним залізницям призначення.

Відповідач вважає, що  нарахування штрафу на закордонні залізниці призначення, що зазначені в облікових картках та планах перевезень згідно із  внутрішнім законодавством є неправомірними та таким, що порушує права відповідача.

Крім того, у наданих позивачем до  суду планах на перевезення експортних вантажів, і які згідно із умовами пункту 2.2.2 були узгоджені Залізницею зазначені закордонні залізниці призначення, відповідач не замовляв перевезення по тих залізницях, по яких позивач нарахував штраф та наполягає на його стягненні.

Відповідач звернув увагу суду на ст. 7 § 6 Угоди про міжнародне вантажне сполучення, яка не містить у собі висновок про те, що  вказуючи у накладній на перевезення  вантажу вихідні прикордонні станції переходу (перетинання державного кордону), відповідач, тобто вантажовідправник, визначає залізницю призначення, як стверджує позивач. Із змісту вказаної статті, на думку відповідача,  випливає висновок, що  зазначаючи у накладній прикордонні станції переходу вантажовідправник визначає напрямок прямування вантажів.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно  до  ст. 22 § 1 УМВС передбачено обов’язок та відповідальність залізниці, яка прийняла вантаж до  перевезення по накладній УМВС за  виконання договору перевезення на всьому шляху прямування вантажу до  видачі його на станції призначення, тобто на тій кінцевій станції, куди повинен прибути вантаж та залізниці, на якій вона розташована.

29.10.2007р. на адресу господарського суду відповідач надіслав доповнення до  відзиву на позовну заяву № 85/41/3994. в яких зазначив, що  відповідач не вважає облік виконання плану перевезень по залізницях призначення, який здійснювався працівниками  залізниці по обліковим  карткам №№ 12/513, 12/512 за грудень 2006р. достовірними, тому що він не відповідає вимогам Правил планування перевезень вантажів, що є нормативно-правовим актом за приписами ст. 6 Статуту залізниць України, що  конкретизує передбачені Статутом положення та регламентує участь і обов’язки сторін у процесі перевезень вантажів, а саме: облік в зазначених облікових картках за грудень 2006р. є таким, що не  відповідає вимогам діючого нормативно-правового акту, так як за приписами пункту 6.7. Правил планування перевезень вантажів працівники залізниці на експортні вантажі у графах 10-15 облікової картки зобов’язані вказати залізниці, які передають вантажні за кордон, а в згаданих картках вказано закордонні залізниці призначення. Тобто, вказані облікові картки складені  із порушенням діючого законодавства.

Відповідач вважає, що на підставі обліку, здійсненого в наданих позивачем облікових картках, неможливо встановити ті обставини, що мають значення для вирішення справи.

Доповнення до відзиву судом розглянуті, прийняті до уваги та залучені до матеріалі справи.

Справа слуханням відкладалася у зв’язку з необхідністю представлення сторонами витребуваних судом документів.

Перед початком розгляду справи сторони були ознайомлені з правами та обов’язками відповідно до вимог ст. 22 ГПК України.

Сторони надали суду клопотання про  відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке судом розглянуто та задоволено.

Відповідно до вимог ст. 81-1 ГПК України судом складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення  уповноважених представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Відкритим акціонерним товариством  “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь Донецької області (за договором – комбінат, далі – відповідач) та  Державним підприємством  “Донецька залізниця” м. Донецьк (за договором – дорога, далі – позивач) 25.03.2004р. було укладено договір щодо організації перевезення вантажів № 84/2462.

Згідно з п.1 1. договору предметом є надання дорогою комбінатові послуг, пов”язаних із організацією перевезення вантажів та проведення рахунків за ці послуги.

Пунктом 2.2.1 договору передбачений обов’язок позивача приймати до перевезення вантажі відповідача згідно із планами перевезень та замовленнями, в тому числі вагони країн СНД  до країн їх належності.

Підпунктом 2.1.1 договору передбачено, що комбінат зобов’язується пред’являти дорозі у встановлені строки проекти щомісячних планових  перевезень.

Згідно до ст. 21 Статуту залізниці України та пунктами 2.10 та 2.11 Правил планування перевезення вантажів дорога в особі начальників станції, у межах наданих їм повноважень за заявками комбінату має здійснювати зміни та доповнення у планах перевезення.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що дорога та комбінат несуть відповідальність за невиконання планів перевезення згідно із Статутом залізниці України. Нарахування штрафних санкцій за невиконання планів перевезення здійснюється згідно Правилам планування вантажів.

Строк дії договору з моменту підписання до 31.12.2004р. ( п.8.1 договору)

Якщо жодна із сторін письмово не звернеться за один місяць до закінчення строку дії договору, то він вважається пролонгованим на послідуючий строк ( п.8.2 договору).

Відповідач у грудні 2006р. відповідно до листа від 05.12.2006р. №12/512 заявив перевезення 39576 тон вантажу у 582 вагонах, а позивач  погодив перевезення у вказаному обсязі.

Згідно п.6.3 Правил планування перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002р. № 873, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2002р. за № 1030/7318 ( далі – Правила) весь обсяг з 16 вересня до кінця місяця був розбитий на середньодобові норми навантаження.  Облік виконання плану здійснювався по обліковій картці №12/512 на грудень 2006р. Заповнення облікової картки та результати перевезення здійснювалися згідно п.6.5.3 Правил, тобто щодекадно,  з урахуванням виконання норм  щодобового вантаження.

Відповідач з нарахованим штрафом за невиконання плану вантажоперевезень в 1 та 2 декадах по дорогам призначення та в 3-й декаді по загальному плану погодився, однак штраф, нарахований по дорогам призначення за 3-ю декаду не визнає.

В  3-й декаді  планувалося  перевезти у 246 вагонах 16728 тон вантажу. Однак у цій декаді не був виконаний план по дорогам призначення в кількості 114 вагонів, а саме: по Львівській-30, по Південній -36, по Одеській -34 та Придніпровській 14 вагонів, за що відповідачу нарахований штраф по 20,80 грн. за вагон, а усього 228,80грн.

12.02.2007р. позивач направив відповідачу претензію № 71, в якій просив відповідача сплатити  штраф за невиконання плану перевезення у сумі 228грн.80коп., яку відповідач відхилив з посиланням на те, що діючими нормативними документами нарахування штрафу за невиконання плану перевезення по вказаним у претензіях планам не передбачено ( відповідь від 22.02.2007р. № 94/209).

Відповідач листом №12/513 від 05.12.2006р. заявив до перевезення 21488тон вантажу, а позивач погодився з цією пропозицією.

При виконанні плану перевезень у 2-й декаді відповідач загальне  вантаження виконав, а по дорогам призначення план не був виконаний на 18 вагонів.

Так, кінцевим планом по дорогам призначення у 2-й декаді припускалося перевезення експортних вантажів у 121 вагоні, а саме: Одеська-18, Південно-східна-46, Донецька -57.

Як вказує позивач, відповідач по Одеській дорозі не  перевіз жодного вагону, по двом іншим план був перевиконаний на 18 вагонів. Позивач нарахував відповідачу штраф у сумі                   374грн. 40коп.

У 3-й декаді відповідач планував перевезти  по дорогам призначення 134 вагона, а саме: по Південній -57 вагонів, в тому числі 21 вагон з переходом по станції Козачья Лопань 21, по Донецькій -77.

Враховуючи недовантаження  по загальному плану 11 вагонів,  позивач  нарахував відповідачу  штраф  по дорогам призначення за 10 вагонів 208грн.

12.02.2007р. позивач направив відповідачу претензію №74, в якій просив сплатити за                 2-гу декаду штраф за невиконання плану перевезення  у сумі  374грн.40коп., за 3 декаду  у сумі 208грн.00коп, а всього у сумі 582грн.40коп., яка також відповідачем була відхилена.

По двом обліковим карткам загальна сума нарахованого відповідачу штрафу за невиконання плану перевезення складає 811грн. 20коп.

Оскільки, відповідач до  теперішнього часу не сплатив позивачу штраф за невиконання плану перевезення  розмірі 811грн.20коп., тому позивач  просить суд стягнути його з відповідача.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в підтвердження своїх вимог посилається на претензії № 71, № 74 від 12.02.2007р., відповідь на претензію від 22.02.2007р. № 94/209,  облікову картку за грудень 2006р., листи від 05.12.2006р. № 12/512 та № 12/513, від 28.12.2006р. № 12/569-А, розрахунок суми штрафу № 13,  пояснення до  облікової картки № 12/512 за грудень 2006р.,  довіреність серії ЯЗХ № 685348,  договір № 84/ 2462 від 15.03.2004р., правовстановлюючі документи тощо.

Відповідач посилається на відзив на позовну заяву від 15.10.2007р. № 85/11/3793, доповнення до  відзиву від 29.10.2007р. № 85/41/3994, правовстановлюючі документи, тощо.

Відповідно до ст.43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об’єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Предметом спору по даній справі є вирішення питання щодо правомірності стягнення штрафу за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажів, які перевозилися на експорт.

За приписами ст.11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов’язків.

Ст.509 ЦК України передбачено, що у силу зобов’язання одна особа (боржник) зобов’язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи, оплатити кошти та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Відповідно до вимог ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою ст. 908 ЦК України передбачено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами ( статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до п.2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457 ( далі – Статут), цей Статут визначає обов’язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Пунктом 4 Статуту встановлено, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Міжнародні перевезення вантажу, пасажирів, багажу та пошти здійснюються відповідно до правил, двохсторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів 5 (транспортних конвенцій), які відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 10 ЦК України є частиною національного законодавства України.

Одним із багатосторонніх договорів є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.51 ( далі -Угода), яка була ратифікована Україною 05.06.1992р.

Згідно ст. 7 параграфа 6 Угоди відправник вантажу зобов’язаний у накладній на перевезення вантажу вказати вихідні прикордонні станції переходу (перетинання державного кордону), які і визначають залізницю призначення на території України.

Статтею 13 Угоди, зокрема параграфами 2, 3 зазначено, що плата за перевезення вантажу обчислюється по найкоротшій відстані, визначеній застосовуваним тарифом, у напрямку через ті прикордонні станції, що зазначені в накладній; провізні платежі і штрафи за перевезення по залізницям країни відправлення і країні призначення обчислюються в місцевій валюті

Зміст Угоди свідчить, що її правові положення не встановлюють відповідальності по планових обсягах перевезень.

Статтею 36 Угоди передбачено, що при відсутності в даній Угоді необхідних положень застосовуються постанови, викладені у внутрішніх законах та правилах відповідної держави, залізниця якої є учасником даної Угоди.

Згідно з Правилами планування перевезень вантажів ( далі – Правила), затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002р. № 873 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 29.12.2002р. за № 1030/7318, ці Правила визначають порядок планування перевезень вантажів залізницями в усіх видах сполучень, а також обліку виконання планів ( п.1.1 Правил).

Перевезення вантажів залізницями здійснюється на підставі договорів про організацію перевезень за місячними планами, за пред’явленням, за окремими замовленнями відправників                  ( вантажовласників або за їх дорученням – експедиторських організацій) ( п.1.2 Правил).

Пунктом 3. 1 Правил ( у редакції згідно наказу Міністерства транспорту та зв’язку України від 12.09.2005р. № 540) передбачено, що планування перевезень експортних, імпортних та транзитних вантажів здійснюється залізницями відправлення у порядку, викладеному у пункті 2 цих Правил.

Там же передбачено, що експортні вантажі - це вантажі, які вивозяться з території України за її межі, у т. ч. через морські (річкові) порти, термінали.

Розділ 3 Правил встановлює порядок планування перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів, згідно з яким відправники експортних вантажів за 16 днів до початку місяця, в якому передбачається перевезення, надають  залізницям відправлення замовлення на перевезення вантажів, оформлені відповідно до п.2.2 цих Правил.

Місячне планування перевезень вантажів у межах України, на експорт у треті країни та країни СНД, у Латвійську Республіку, Литовську Республіку та Естонську Республіку (далі - країни Балтії) здійснюється на підставі замовлень відправників у порядку, встановленому цими Правилами (п. 2.1. Правил).

Дані про навантаження на залізниці призначення вказуються для всіх вантажів тільки у вагонах (контейнерах) і тільки для залізниць України у графах 10-15 облікової картки. Для експортних вантажів вказуються залізниці, які передають вантаж за кордон ( п. 6.7 Правил із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства транспорту та зв’язку України від 12.09.2005р. № 540).

Тимчасове положення про місячне планування та організацію перевезень експортних, імпортних і транзитних вантажів залізничним, морським та річковим транспортом, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.1993р. № 357, у пункті 1 встановлює, що для перевезення експортних вантажів залізничними або залізнично-водними шляхами сполучення вантажовласники до початку планового місяця подають залізницям відправлення розгорнуті заявки на перевезення експортних вантажів, у яких зазначають вид та кількість вантажу в тоннах і вагонах, прикордонні залізничні станції, морські та річкові порти, через які прямуватимуть ці вантажі, країна призначення та вантажоодержувач.

Таким чином, планування перевезень вантажів по залізницях і станціях призначення є необхідною складовою планування перевезення вантажів.

Пунктом 28 цього ж Тимчасового положення зазначено, що виконання обсягу перевезень враховується в обліковій картці, яка підписується керівництвом залізничної станції і вантажовласником, при цьому ведення окремо облікової картки на виконання плану перевезень на експорт від загального обліку виконання плану перевезень вантажів Тимчасове положення не передбачає.

Стаття 105 Статуту залізниць України встановила, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За змістом ч. 4 ст. 106 Статуту залізниць України за невиконання плану перевезень по залізницях призначення вантажовідправник сплачує штраф за вагон (контейнер) у розмірі однієї добової ставки за користування вагоном (контейнером).

У спірних правовідносинах відповідач здійснив замовлення позивачу на виділення вагонів для здійснення перевезення експортних вантажів залізничними шляхами і ці замовлення були внесені в плани перевезення вантажів.

Перевезення експортних вантажів залізничними шляхами сполучення здійснювалось на підставі замовлень відповідача у порядку, встановленому Правилами планування перевезень вантажів.

При цьому статтею 107 Статуту передбачений вичерпний перелік підстав, за яких вантажовідправник звільняється від сплату штрафу за невиконання плану перевезень, але в даному випадку на нього норми цієї статті не розповсюджуються.

Заперечення відповідача  спростовуються вище наведеними нормами законодавства та судом відхиляються.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доказаними та  такими, що підлягають задоволенню.

Господарські витрати слід віднести на відповідача, який необґрунтовано довів розгляд справи до суду згідно вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 526, 908 Цивільного кодексу України, Статутом залізниці України, Правилами планування перевезення вантажів,  ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства “Донецька залізниця” м. Донецьк до Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь Донецької області про стягнення  штрафу за невиконання плану перевезень по дорогам призначення у сумі 811грн. 20коп. задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства “Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча” м. Маріуполь Донецької області  ( 87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, б.1, ЕДРПОУ 00191129) на користь Державного підприємства “Донецька залізниця”  ( 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68,  ЕДРПОУ 01074957) штраф за невиконання плану перевезень по дорогам призначення у сумі 811грн. 20коп., державне мито у сумі 102 грн. та 118 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Видати наказ.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний  09.11.2007р.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                         Радіонова О.О.

Надруковано 3 примірника:

1 – до справи

2 – сторонам у справі