СУД
ПОСТАНОВА

"30" жовтня 2007 р.

Справа №  14/126

Господарський суд Кіровоградської
області у складі судді Колодій С.Б.,
розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 14126

за
позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Аркон-М”(далі по
тексту - ТОВ), с. Бережинка Кіровоградського району Кіровоградської області

до відповідача: Кіровоградської
міжрайонної державної податкової інспекції (далі по тексту - МДПІ), м. Кіровоград

за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з
обмеженою відповідальністю “Діантісс”(далі по тексту - ТОВ), м. Кіровоград

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень

Секретар судового засідання -
Адаменко А.В.

Представники :

Від позивача - Шаповалов Д.М.,
довіреність №бн від 01.03.2007 р.

Від позивача - Самарін А.С.,
довіреність №1-юр від 30.03.2007 р.

Від відповідача -  Мельник В.В., довіреність 32 від 01.02.2007
р.

Від відповідача - Сільченко о.М.,
довіреність №29 від 30.05.2007 р.

Подано позов про визнання нечинними
та скасування податкових повідомлень-рішень Кіровоградської МДПІ від 06.02.2007
р. №0, яким визначено податкове зобов”язання з податку на прибуток в
розмірі 89 147,00 грн., №0, яким визначено податкове зобов”язання з
податку на додану вартість в розмірі 4 590,00 грн., №/0, яким
визначено податкове зобов”язання з податку на прибуток в розмірі 147,63 грн., а
також рішення Кіровоградської МДПІ від 16.03.2007 р. №№6651023-00,
6641023-00, 6631023-00 від 16.03.2007 р. про залишення первинної скарги ТОВ
“Аркон-М” без розгляду.

Подано заяву про зміну позовних
вимог, згідно якої позивач просить суд визнати нечинними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Кіровоградської МДПІ від 06.02.2007 р. №0, яким
визначено податкове зобов”язання з податку на прибуток в розмірі 89 147,00
грн., №0, яким визначено податкове зобов”язання з податку на додану
вартість в розмірі 4 590,00 грн., №/0, яким визначено податкове
зобов”язання з податку на прибуток в розмірі 147,63 грн.

Позивач не погоджується з висновком
податкового органу щодо порушення Товариством вимог пункту 5.1, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” та
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України “Про податок на додану
вартість” та зазначає, що  акт перевірки
не містить інформації, яким конкретно приписам діючого законодавства не
відповідають акти здачі-прийняття виконаних консультаційних робіт на суму 18
364,53 грн., а отже є необґрунтованим висновок щодо завищення підприємством
валових витрат на загальну суму 15 303,00 грн. та заниження податкового
зобов”язання з податку на додану вартість на суму 3 060,00 грн.

Посилаючись на норми підпункту
8.7.1 пункту 8.7 статті 8 Закону України “Про оподаткування прибутку
підприємств” позивач вважає, що ним вірно здійснено відображення у складі
валових витрат вартості ремонту орендованих основних фондів, а тому висновок
податкового органу щодо завищення валових витрат на 222 423,00 грн. є
необґрунтованим та безпідставним.

Позивач вважає не відповідаючим
дійсним обставинам справи  висновок
відповідача про порушення підпункту 6.3.2 пункту 6.3 статті 6 Закону України
“Про податок з доходів фізичних осіб”, оскільки гр. ОСОБА_1 своєчасно подала
заяву про застосування соціальної пільги і підприємство правомірно застосувало
податкову соціальну пільгу.

Позивач також не погоджується з
висновком податкового органу щодо обов”язковості перевірки підприємством
статусу контрагентів ОСОБА_2., ОСОБА_3, яким здійснено  сплату авансових платежів без утримання
податку з виплачених сум.

В запереченнях на позов
Кіровоградська МДПІ зазначає, що винесені податкові повідомлення-рішення відповідають
вимогам чинного законодавства, є правомірними та просить суд в задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши наявні матеріали
справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ

Спеціалістами Кіровоградської МДПІ
проведено виїзну планову перевірку ТОВ “Аркон-М” з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого законодавства за період з 11.11.2004 р. по
30.09.2006 р.

За висновками, викладеними в акті
перевірки Кіровоградською ОДПІ встановлено порушення приписів Законів України
“Про оподаткування прибутку підприємств”, “Про податок на додану вартість”,
“Про податок з доходів фізичних осіб”, в результаті чого податковий орган
прийшов до висновку про заниження підприємством податку на прибуток в розмірі
59 431,50 грн., податку на додану вартість в розмірі 3 060,00 грн., податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 49,21 грн.

На підставі акту перевірки
Кіровоградською МДПІ винесено податкові повідомлення-рішення від 06.02.2007 р.
за №0, яким визначено суму податкового зобов”язання з податку на
прибуток в розмірі 89 147,00 грн., від 06.02.2007 р. за №0 , яким
визначено податкове зобов”язання  по
податку на додану вартість в розмірі 4 590,00 грн., від 06.02.2007 р. за №0,
яким визначено податкове зобов”язання по податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 147,63 грн.

Господарський суд частково
задовольняє позовні вимоги в силу наступного.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3
Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” об”єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на суму
валових витрат платника податку та суму амортизаційних відрахувань.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5
Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” валові витрати - сума
будь-яких витрат в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, які
здійснюються в рахунок компенсації вартості товарів(робіт, послуг), які платник
податку придбав для їх подальшого використання у господарської діяльності.

Згідно підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 цього Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених(нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції(робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної
енергії(включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, встановлених пунктами
5.3-5.8 цієї статті.

Датою збільшення валових витрат
платника податку при здійсненні ним операцій з особами, які є резидентами, які
сплачують цей податок за ставкою нижчою, ніж зазначена у статті 10 цього Закону
(крім платників податку, зазначених у пункті 7.2 статті 7 цього Закону), або
сплачують цей податок у складі єдиного чи фіксованого податку чи є звільненими
від сплати цього податку або не є його суб'єктами згідно із законодавством, - є
дата оприбуткування платником податку товарів (а при їх імпорті - також
робіт(послуг), супутніх чи допоміжних такому імпорту товарів), а для
робіт(послуг), - дата їх фактичного отримання від таких осіб, незалежно від
наявності їх оплати (у тому числі часткової або авансової).

Із змісту наданих до суду актів
здачі-прийняття робіт (а.с. 127-133), пояснень представників позивача та третьої
особи вбачається, що ТОВ “Аркон-М” фактично отримало консультативні послуги від
ТОВ “Діантісс” та сплатило вартість наданих послуг.

Згідно підпункту 5.3.9 пункту 5.3
статті 5 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” не належать до
складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов”язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Витрати, понесені позивачем і не
визнані відповідачем  в акті перевірки
підтверджені актами приймання-передачі, платіжними дорученнями, податковими
накладними та іншими документами, що підтверджують отримання позивачем послуг,
які пов”язані з підготовкою, організацією та веденням виробництва  ТОВ “Аркон-М”.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодекс адміністративного судочинства України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень
обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних доказів, які б підтвердили
неналежне оформлення факту надання позивачу консультаційних послуг відповідач
суду не надав.

За таких обставин господарський суд
вважає безпідставним нарахування податкового зобов”язання по податку на
прибуток в розмірі 5 738,00 грн., в тому числі 3 825,00 грн. основного платежу
та 1 913,00 грн. штрафної(фінансової) санкції.

Відповідно до підпункту 7.3.1
пункту 7.3 статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість” датою
виникнення податкових зобов”язань з поставки робіт, послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період протягом якого відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше - або дата зарахування коштів від покупця на розрахунковий
рахунок платника податків або дата відвантаження товарів, а для робіт(послуг) -
дата оформлення документа, що посвідчує факт виконання робіт(послуг).

Згідно пункту 1.7 статті 1 цього
Закону податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.5.1
пункту 7.5 статті 7 Закону датою виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій - або дата списання
коштів з банківського рахунку платника податку і оплати товарів(робіт, послуг),
дата виписки відповідного рахунка(товарного чека) -  в разі розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує придбання платником податку товарів(робіт, послуг).

За нормою підпункту 7.4.1 пункту
7.4 статті 7 Закону податковий кредит звітного періоду складається із сум
податків, сплачених(нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку
з придбанням товарів(робіт, послуг), вартість яких відноситься  до складу валових витрат виробництва(обороту)
і основних фондів або нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

З врахуванням вищевикладеного
обґрунтування правомірності віднесення оспорюваних сум до валових витрат,
керуючись нормами статті 7 Закону України “Про податок на додану вартість”, ТОВ
“Аркон-М” правомірно віднесло до податкового кредиту суми податку на додану
вартість по господарським операціям з ТОВ “Діантісс”.

З огляду на викладене,
господарський суд вважає неправомірним нарахування позивачу податкового
зобов”язання по податку на додану вартість
в розмірі 4 590,00 грн., в тому числі основного платежу в сумі 3 060,00
грн. та застосуванню штрафної(фінансової) санкції в розмірі 1 530,00 грн. та
визнає нечинним податкове повідмлення рішення Кіровоградської МДПІ від
06.02.2007 р. №0 про визначення податкового зобов”язання в розмірі 3
060,00 грн. основного платежу та 1 530,00 грн. штрафної(фінансової) санкції, а
всього 4 590,00 грн.

В той же час господарський суд
погоджується з висновком податкового органу щодо безпідставного завищення
валових витрат на суму витрат, понесених на ремонт орендованого майна та
відповідне завищення податкового кредиту.

Відповідно до Закону України “Про
оподаткування прибутку підприємств” лізингова(орендна) операція - господарська
операція фізичної чи юридичної особи(орендодавця), що передбачає надання
основних фондів або землі у користування іншим фізичним чи юридичним особам(орендарям)
за орендну плату та на визначений строк.

Поточний та капітальний ремонт,
реконструкція, модернізація, технічне переозброєння класифікуються як
поліпшення основних фондів, і порядок відображення таких витрат у податковому
обліку визначено підпунктом 8.7.1 пункту 8.7 статті 8 цього Закону.

Відповідно до підпункту 8.7.1
пункту 8.7 статті 8 Закону платники податку мають право протягом звітного
періодувіднести до витрат будь-які витрати, пов”язані з поліпшенням основних
фондів, що підлягають амортизації у сумі, що не перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості груп основних фондів на початок звітного періоду.

Витрати, що перевищують зазначену
суму, збільшують балансову вартість груп 2,3,4 чи окремих об”єктів основних
фондів групи 1, пропорційно сукупній балансовій вартості таких груп та таких
окремих об”єктів основних фондів групи 1 на початок розрахункового кварталу.

Крім того, згідно з підпунктом
8.8.1 пункту 8.8 статті 8 Закону у разі, коли договір лізингу(оренди)
зобов”язує або дозволяє орендарю здійснювати поліпшення об”єкта оперативного
лізингу(оренди), орендар може збільшити(створити) балансову вартість
відповідної групи основних фондів на вартість фактично проведених поліпшень
такого об”єкта. При цьому орендарем не враховується балансова вартість об”єкта
оперативного лізингу(оренди), за винятком вартості фактично проведених його
поліпшень при застосуванні пункту 8.7 Закону.

Таким чином, вартість ремонту
основних засобів, орендованих за договором оперативного лізингу(оренди), яким
передбачена можливість поліпшення таких основних засобів, відноситься орендарем
до валових витрат на суму, що не перевищує десять відсотків балансової вартості
всіх груп основних фондів орендаря на початок звітного року, після створення
балансової вартості відповідної групи основних фондів на вартість фактично
проведених поліпшень, починаючи з наступного року. При цьому у вказаній сумі не
враховується балансова вартість об”єкта оперативного лізингу(оренди).

Згідно документів, представлених
позивачем, а саме оборотно-сальдової відомості підприємства за 2005 рік  рахунок №10 “Основні фонди підприємства”
відсутній, отже і балансова вартість основних фондів відсутня. Орендовані
основні засоби не є власністю підприємства і не можуть знаходитися на балансі
підприємства, а рахуються на позабалансовому рахунку.

За таких обставин господарський суд
вважає правомірним висновок податкового органу про заниження позивачем
податкових зобов”язань по податку на прибуток в зв”язку з віднесенням до складу
валових витрат підприємства витрат, понесених на ремонт орендованого майна.

При аналізі документів вбачається,
що позивачем двічі, а саме в третьому та четвертому кварталах  2005 року до складу валових витрат віднесені
витрати по актам виконаних робіт №14 без дати на суму 21 780,00 грн., №18 на
суму 3 630,00 грн., №20 на суму 13 933,00 грн.

Враховуючи викладене, господарський
суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог щодо визнання нечиним
податкового повідомлення-рішення Кіровоградської МДПІ від 06.02.2007 р.
№0 в частині нарахування податкового зобов”язання по податку на
прибуток в розмірі 55 606,00 грн. основного платежу та 27 803,00 грн.
штрафної(фінансової) санкції.

Господарський суд також відмовляє в
задоволені позовної вимоги щодо визнання нечинним податкового повідомлення-рішення
від 06.02.2007 р. №/0 про нарахування податкового зобов”язання  по податку з доходів фізичних осіб в розмірі
147,63 грн., оскільки  позивач погодився  з належними доводами відповідача щодо
обґрунтованості спірного рішення, викладеного в запереченнях, та не наполягав
на задоволенні позовної вимоги щодо визнання нечинним даного рішення.

Керуючись статтями 71, 94, 160,
162, 163, 254, 258 пунктом 6 розділу 7 Прикінцевих та перехідних положень
Кодексу адміністративного судочинства України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення рішення Кіровоградської МДПІ від 06.02.2007 р.
№0 про визначення податкового зобов”язання по податку на додану
вартість в розмірі  4 590,00 грн., в тому
числі 3 060,00 грн. основного платежу та 1 530,00 грн. штрафної(фінансової)
санкції.

Визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення Кіровоградської МДПІ від 06.02.2007 р.
№0 в частині визначення податкового зобов”язання по податку на
прибуток в розмірі 5 738,00 грн., в тому числі 3 825,00 грн. основного платежу
та 1 913,00 грн. штрафної(фінансової) санкції.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ТОВ “Аркон - М”
(с.  Бережинка Кіровоградського
району Кіровоградської області) 1,70 грн. державного мита.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження.

Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова суду
першої інстанції набирає законної силит після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної
сили.

Заява про апеляційне оскарження та
апеляційна скарга подаються до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через господарський суд Кіровоградської області.

Заява про апеляційне оскарження
постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення,
а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України - з дня складання в повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, і копія апеляційної скарги одночасно надсилається
особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга може
бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо
скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя

С. Б. Колодій