ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2007 р.
№ 22/20д/07

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. –головуючого,

Грека Б.М.,

Плюшка І.А.,

розглянувши  матеріали касаційної скарги

ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД"

на рішення
та постанову
господарського суду Запорізької області від 09 лютого 2007 року
Запорізького апеляційного господарського суду
від 02 серпня 2007 року

у справі
№ 22/20д/07

господарського суду
Запорізької області

за позовом
ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД"

до
Приватного підприємства "Сова"

про
розірвання договору

за участю представників сторін

від  позивача  –Коновалова Н.В.,
від відповідача – не з`явився

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" звернулося до господарського суду Запорізької області із позовом до Приватного підприємства "Сова" про розірвання договору оренди нежилого приміщення № 12 від 01.08.2003.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" зазначає про недосягнення згоди з ПП "Сова" щодо внесення змін до договору оренди нежилого приміщення №12 від 01.08.2003 у зв’язку з обставинами, які істотно змінилися, посилається на ст.652 ЦК України.

В процесі розгляду справи № 22/20д/07 ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" звернулося до суду із заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив розірвати договір оренди нежилого приміщення № 12 від 01.08.2003 та зобов’язати ПП "Сова" звільнити нежиле приміщення.

Зазначену заяву про уточнення позовних вимог не було прийнято до розгляду господарським судом Запорізької області з огляду на її невідповідність вимогам ст.22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" в даному випадку заявило додаткову вимогу, що не може розглядатись як зміна підстави або предмету позову, а також збільшення або зменшення позовних вимог.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09.02.2007 у справі №22/20д/07 (суддя Скиданова Ю.О.) в позові ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" відмовлено з огляду на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, відсутність доказів на підтвердження факту існування необхідних умов для розірвання спірного договору оренди нежилого приміщення № 12 від 01.08.2003 у відповідності до ст. 652 ЦК України.

Постановою  Запорізького  апеляційного  господарського  суду від 02.08.2007 у справі  № 22/20д/07  (колегія суддів: головуючий Мойсеєнко Т.В., судді Коробка Н.Д., Кричмаржевський В.А.) рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2007 залишено без змін.

В касаційній скарзі ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2007 та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 02.08.2007 у справі № 22/20д/07 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" до ПП "Сова".

ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" у касаційній скарзі, підтримуючи доводи своєї позовної заяви, посилається на порушення та неправильне застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, зокрема ст. 652 ЦК України, ст. 188 Господарського кодексу України, а також норм процесуального права, зокрема, ст.ст. 22, 58 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу ПП "Сова" просить рішення господарського суду Запорізької області від 09.02.2007 та постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 02.08.2007 у справі № 22/20д/07 залишити без змін, а касаційну скаргу ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" –без задоволення, оскільки вважає їх правомірними.

Вищим господарським судом України ухвалою від 02.10.2007 у справі №22/20д/07 порушено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД", розгляд якої призначено на 06.11.2007.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 05.11.2007 у справі №22/20д/07 розгляд касаційної скарги ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" в порядку ст.77 ГПК України відкладено на 04.12.2007.

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України        Демченка С.Ф.  від  03.12.2007  у  справі  № 22/20д/07  призначено наступний  склад колегії суддів: Самусенко С.С. головуючий-доповідач, судді Грек Б.М., Плюшко І.А.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, з дотриманням меж перегляду справи в касаційній інстанції обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права місцевим та апеляційним господарськими судами, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статтей 626, 627 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 188 ГК України встановлює порядок зміни та розірвання господарських договорів, які в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Стаття 1117 ГПК України передбачає, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.08.2003 між ТОВ “Стальконструкція-103 ЛТД” як орендодавцем та ПП “Сова” як орендарем укладено договір № 12 оренди нежитлового приміщення строком до 01.08.2008, за умовами якого орендодавець передав орендарю у володіння і користування у визначених статутом цілях нежитлове приміщення загальною площею 114 м2, яке знаходиться за адресою: м.Запоріжжя, проспект Леніна, 151а.

Сторони за п.п. 6.1, 6.3 договору виключили можливість одностороннього розірвання договору та встановили, що дострокове розірвання договору допускається за додатковою угодою сторін у письмовій формі до даного договору.

Господарськими судами встановлено, що 27.10.2006 ТОВ “Стальконструкція-103 ЛТД” надіслало на адресу ПП “Сова” пропозицію з додатковою угодою щодо змін умов договору оренди нежитлового приміщення №12 від 01.08.2003 відносно розміру оплати місячної орендної плати та умов її зміни, оскільки розмір орендної плати на час укладення договору був визначений сторонами без урахування цін на ринку оренди майна та без проведення попередньої оцінки майна, яке передається в оренду.

У зв’язку з тим, що пропозиція про внесення змін до договору була залишена ПП “Сова” без задоволення, ТОВ “Стальконструкція-103 ЛТД” звернулось до суду з позовом про розірвання договору оренди нежилого приміщення на підставі ст.652 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

За ст. 652 ЦК України розірвання договору у зв'язку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення договірних зобов'язань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок не передбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін.

Слід зазначити, що укладаючи договір, сторони повинні оцінювати можливість настання тих чи інших змін існуючих зовнішніх обставин у майбутньому, в тому числі і зростання ринкових цін на нерухомість, та певним чином забезпечити свої інтереси на випадок таких змін.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, умови договору оренди нежитлового приміщення №12 від 01.08.2003 визначались сторонами договору відповідно до вимог цивільного та господарського законодавства України і в момент укладення погоджені ними, про що свідчать підписи уповноважених сторін і печатки підприємств.

Суди також встановили, що згідно п. 4.1 договору за користування приміщенням, яке є об’єктом оренди, орендар сплачує місячну орендну плату у розмірі 1 436 грн. 40 коп. При цьому, у зв`язку з інфляцією орендна плата буде щомісячно корегуватися на коефіціент інфляції.

Господарські суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши вищенаведені обставини у справі, прийшли до висновку, що ТОВ “Стальконструкція-103 ЛТД” не доведено в порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України, що за період з 2004 по теперішній час відбулося значне збільшення його витрат на утримання приміщення, що б порушило співвідношення майнових інтересів сторін, враховуючи також, що сторони у договорі передбачили сплату орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Слід зазначити, що законодавством України не передбачено можливості розірвання договору в залежності від розміру неотриманого прибутку орендодавця, а за ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, тобто є вільною, і зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що господарський суд апеляційної інстанції, підтримавши висновки місцевого господарського суду, цілком вірно дійшов висновку, що ТОВ “Стальконструкція-103 ЛТД” не доведено факту наявності істотних обставин, які відповідно до норм ст. 652 ЦК України могли б стати підставою для розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 12 від 01.08.2003, а тому підстави для задоволення позовних вимог ТОВ “Стальконструкція-103 ЛТД” до ПП “Сова” відсутні.

Посилання заявника касаційної скарги на порушення місцевим та апеляційним господарськими судами норм процесуального права, зокрема, ст. 22 ГПК України колегією суддів Вищого господарського суду України не приймається до уваги.

У відповідності до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог.

Судами встановлено, що в даному випадку заявлено додаткову вимогу, що не може розглядатись як зміна підстави або предмету позову, а також збільшення або зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права сама встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові місцевого чи апеляційного господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Колегія суддів господарського суду касаційної інстанції, приймаючи до уваги встановлені місцевим та апеляційним господарськими судами обставини у даній справі, які не спростовано доводами касаційної скарги, погоджується з висновками, викладеними в постанові господарського суду апеляційної інстанції, якою було підтримано рішення місцевого господарського суду, та залишає їх без змін.

Враховуючи вказане, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ТОВ "Стальконструкція-103 ЛТД" залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного господарського суду від 02.08.2007 у справі № 22/20д/07 залишити без змін.

Головуючий суддя                                                             С. Самусенко

Судді:                                                                                Б. Грек

І. Плюшко