ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

07.11.07р.

Справа № А37/350-07

За позовом  Товариства з обмеженою  відповідальністю "Вега-С", м. Дніпропетровськ

до  Державної податкової інспекції у Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська, м. Дніпропетровськ

про скасувати рішення

Суддя  Кеся Н.Б.

Представники сторін:

Від позивача: Тихонов В.В. дов від 06.04.2007 року

від відповідача: Овсяникова Л.О. дов № 18277/10/10-1 від 04.09.2007 року

свідок: Юрин Ю.М. паспорт  серії ВА 078043 виданий Красноармійським  РВ УМВС України  в Донецькій області

На підставі ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства  України в судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частина постанови.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою  відповідальністю "Вега-С" (далі - позивач) звернулося з позовом до Державної податкової інспекції у Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська (далі - відповідач) і з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.11.2007року просить суд  скасувати  рішення від 15.02.2007 року № /0, від 16.03.2007року №/1, від 06.06.2007року №/2 про визначення сум податкових зобов’язань платників податків ( з урахуванням штрафних санкцій) з податку на прибуток у розмірі 130048,12грн., з яких 86698,75грн. –за основним платежем, 43349,37грн. –за штрафними (фінансовими) санкціями, прийнятого на підставі акту перевірки від 02.02.2007року №16/23-2/216868808; скасувати рішення відповідача від 15.02.2007року №/0, від 16.03.2007року №/1, від 06.06.2007року №/0 про визначення сум податкових зобов’язань платників податків (з урахуванням штрафних санкцій) з податку на додану вартість у розмірі 474834,75грн., з яких 316556,5грн. –за основним платежем, 158278,25грн. –за штрафними  (фінансовими) санкціями, прийнятого на підставі акту перевірки від 02.02.2007року №16/23-2/21868808.

В обґрунтування позову ТОВ „Вега-С” посилається на те, що: в акті перевірки немає розшифровки, яка б дозволила встановити, яким чином відповідач розрахував суму завищення валових витрат та податкового кредиту; позивач вважає невідповідаючими фактичним обставинам висновки відповідача  про те, що отримані товариством консалтингові послуги не  пов’язані з господарською діяльністю товариства та не підтверджені документально, і тому неправомірно виключив їх вартість зі складу валових витрат та податкового кредиту;  позивач не погоджується з тим, що податкові накладні за передоплатою за ТМЦ на користь ПП „Техносервісресурс” не підлягають включенню до податкового кредиту через відсутність обов’язкових реквізитів, що пояснюється фактичними обставинами, а також через ліквідацію контрагента, що відбулося після закінчення взаємовідносин з ним.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що: під час перевірки товариство не надало первинних документів, які б свідчили про те, які саме консалтингові послуги ним отримано, а також товариство не довело те, що використання зазначених послуг призведе до отримання підприємством доході; до податкового кредиту позивачем віднесено суму ПДВ по передоплаті, не підтверджену належним чином оформленими податковими накладними.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд -

ВСТАНОВИВ:

На підставі акту № 16/23-2/21868808 від 02.02.2007 року „Про результати  виїзної позапланової перевірки  товариства з обмеженою відповідальністю „Вега –С” з питань  дотримання вимог  податкового  та валютного  законодавства  за період  з 01.12.2004 року по 31.12.2005 року”  та результатами адміністративного оскарження відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 15.02.2007 року №/0, від 16.03.2007року №/1, яким донараховано податок на додану вартість на суму 316556,5 грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 158278,25 грн., від 06.06.2007 року №000124302/0, яким донараховано податок на додану вартість на суму 180065,73грн. та застосовані штрафні санкції у сумі 158308,25 грн., від 15.02.2007року №/1, від 16.03.2007року №000332302/1, від 06.06.2007року №/2, якими донараховано податок на прибуток на суму 86698,75грн. та застосовано штрафні санкції на суму 43349,37грн., від 06.06.2007року №/2, яким донараховано податок на прибуток на суму 50грн. та застосовано штрафні санкції на суму 25грн.

Нарахування вказаних платежів пов’язується з наступними обставинами.

ТОВ „Вега–С” віднесено  до складу валових витрат  у 4 кварталі 2006 року вартість консалтингових послуг у сумі 346995,00 грн. Так, відповідно до договору № 35-К про надання консалтингових послуг від 25.05.2005року ТОВ „Вега –С”-(Замовник) доручив, а ТОВ „Тіліа” –(Виконавець) прийняло на себе зобов’язання надати  консалтингові послуги в області управління, бухгалтерського обліку, оподаткування та права в сукупності з послугами по автоматизації управління та облікових задач та провести роботи про проведення обстеження необхідного для розробки та провадження автоматизованої системи управління.

Результатом діяльності виконавця повинен бути звіт  про обстеження з вказівкою кількості необхідних робочих місць по вводу –виводу даних в автоматизовану систему управління, вимоги до технічного забезпечення комп’ютерною технікою, переліку необхідних робіт по впровадженню системи.

До перевірки надані акт прийому –здачі виконаних робіт (надання послуг) від 30.11.2005 року без номеру до договору № 35-К від 25.05.2005 року та звіт  про обстеження без номеру та без дати  до договору № 35-К від 25.05.2005 року.

За висновком перевіряючих в акті виконаних робіт  та звіті про обстеження  не розкрито  зміст  господарської операції,  не містить інформації, які  саме надані  консалтингові послуги в області  управління бухгалтерського обліку,  оподаткування  та права, в сукупності  з послугами  по автоматизації управління  та облікових  задач, а також не вказано,  які саме  проведені роботи щодо обстеження  необхідного для  розробки  та впровадження  автоматизованої системи управління.

У зв’язку з цим відповідач, посилаючись на норми ст. 9 Закону України  „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність  в Україні”, зробив висновок про те, що витрати позивача щодо консалтингових послуг не підтверджені первинними документами, а тому на підставі  п/п. 5.3.9 п.5.3  ст.5 Закону України „Про оподаткування  прибутку підприємств” не належать до складу валових витрат. Крім того, відповідач вказує на те, що підприємством не доведено необхідність та доцільність використання  зазначених послуг з точки зору отримання доходу, що є порушенням  п.1.32 ст.1 та  п.5.1 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибиту підприємств”. На підставі викладеного відповідачем донараховано податок на прибуток за ІУ квартал 2005року на суму 86748,75грн. та застосовані штрафні санкції на суму 43374,37грн. та донараховано податок на додану вартість за листопад 2005 року на суму 69399,0грн.

Свідок Юрін Ю.М. з боку відповідача в ході судового засідання підтвердив викладені в акті перевірки обставини.

Нарахування податків за цими обставинами суд визнає необґрунтованим з таких підстав.

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України „Про податок на додану вартість” валові  витрати  виробництва  та  обігу  (далі  - валові витрати) –це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

В силу п/п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” (в редакції, яка діяла в спірний період) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового  кредиту  виникає  незалежно від  того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В розумінні п.1.32 ст.1 зазначеного Закону господарська діяльність - це будь-яка  діяльність  особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Зі змісту наведених норм судом не вбачається вимоги закону доводити доцільність витрат підприємства, а достатнім є встановлення зв’язку цих витрат з виробничою, господарською  діяльністю підприємства. Отримання доходу в розумінні податкового закону є метою діяльності суб’єкта господарювання, тому його фактичне отримання в спірний період закон не вимагає.

За обставинами справи позивач замовив консалтингові послуги, зміст яких з огляду умов договору, звіту про обстеження та „пользовательских сценариев” зводиться до вдосконалення автоматизованої системи оперативного, бухгалтерського та кадрового обліку на підприємстві, що на погляд суду є виправданим в сучасних умовах для дотримання вимог податкового, господарського та трудового законодавства.

У зв’язку з цим висновки відповідача про те, що спірні консалтингові послуги не пов’язані з господарською діяльністю підприємства і не підлягають включенню до валових витрат і податкового кредиту, суд визнає необґрунтованим.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України „Про оподаткування прибутку підприємств” встановлено, що не належать  до  складу  валових витрат будь-які витрати,  не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Правила ведення податкового обліку встановлені статтею 11 зазначеного, порушення якої відповідач в акті перевірки не вказав.

На підставі п/п.11.2.1 п.11.2 ст.11 вказаного Закону дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг) як перша подія є датою збільшення валових витрат.

Із обставин справи вбачається, що первинним бухгалтерським документом  в підтвердження факту отримання консалтингових послуг є акт прийомки-здачі виконаних робіт (надання послуг) від 30.11.2005року до договору №35-К від 25.05.2005року, згідно з яким сторони узгодили факт надання послуг та їх суму –416394,0грн., у тому числі ПДВ –69399,0грн. Зміст зазначеного акту, за висновком суду, не суперечить вимогам ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, оскільки предметом господарської операції є продукт інтелектуальної праці, що не передбачає звичайних вимірювань, окрім вартості кінцевого продукту.

Обставини справи свідчать, що кінцевим продуктом отриманих позивачем послуг є відповідна інформація, яка у матеріальному виразі має вигляд звіту про обстеження та „пользовательских сценариев”. Ці документи не є первинними бухгалтерськими документами і до них вимоги щодо оформлення бухгалтерських документів не поширюються.

Враховуючи викладене, висновки відповідача щодо не підтвердження документально спірних консалтингових послуг, суд визнає безпідставними.

Також актом перевірки засвідчено, що на порушення  вимог  п/п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України „Про  податок на додану вартість” до складу податкового кредиту позивачем віднесені суми  ПДВ,  не підтверджені податковими накладними.

Зокрема, перевіркою встановлено, що ТОВ „Вега –С” віднесено до складу податкового кредиту суми  ПДВ по  документам, що не містять  визначені п/п. 7.2.1 п. 7.2 ст.7 Закону  України „Про податок на  додану вартість” обов’язкові реквізити для податкової  накладної, а саме не вказані опис (номенклатуру) товарів (робіт, послуг) та  їх кількість ( обсяг, об’єм).

Так,  до складу податкового кредиту вересня 2005 року та листопада 2005року неправомірно віднесена сума ПДВ,   що не підтверджена належним чином оформленою податковою накладною від 30.09.2005 року № 30999 на  суму 1200000,00 грн., в тому числі ПДВ  200000,00 грн. та  податковою накладною від 30.11.2005 року № 301198 на суму 283305,00 грн., в тому числі ПДВ 47217,50 грн.,  які видані  ПП „Техносервісресурс”. В зазначених податкових накладних не вказано  опис (номенклатура) товарів ( робіт, послуг) та їх кількість (обсяг, об’єм). В розділі опис (номенклатура) товарів (робіт, послуг) вказано „передплата   за ТМЦ”,  але опис (номенклатура) товарів ( робіт, послуг) та їх кількість  (обсяг, об’єм) не вказані, що за висновком відповідача свідчить про  відсутність зв’язку з господарською діяльністю підприємства.

У зв’язку з цим відповідач визначив завищення податкового кредиту і донарахував податок на додану вартість за вересень, жовтень, листопад 2005року на суму 110666,73грн.

Свідок Юрін Ю.М. з боку відповідача в ході судового засідання підтвердив викладені в акті перевірки обставини.

Суд вважає вказані нарахування необґрунтованими  з огляду на таке.

За обставинами справи позивач уклав з ПП „Техносервісресурс” договір купівлі-продажу від 26.09.2005року №12, згідно з яким останній зобов’язався передати у власність позивача товар у кількості, за цінами та у строки, узгодженими в Специфікаціях. Сума договору встановлена  в розмірі 1200000,0грн., форма розрахунків передбачені у вигляді 100% передоплати. Специфікацією до договору сторонами узгоджено поставку відповідної металопродукції на суму 1200000,0грн. зі строком відвантаження –січень 2006року і 100% передоплати. У зв’язку із здійсненням передоплати позивач отримав податкову накладну від 30.09.2005року №309999 на суму ПДВ 200000,0грн., в графі про найменування продукції якої зазначено про передоплату. Розрахунком №1 коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної у жовтні 2005року позивач зменшив суму ПДВ на 136550,77грн. У жовтні 2005року у зв’язку з повторною передоплатою  позивач отримав податкову накладну від 03.10.2005року на суму  ПДВ –47217,50грн., в графі про найменування продукції якої зазначено про передоплату.

За поясненням позивача передоплата зроблена ним згідно умов договору, а найменування товару відсутнє в спірних податкових накладних через те, що    асортимент продукції на той час між сторонами не було узгоджено.

В силу п/п.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг) як перша подія є датою виникнення права платника  податку  на  податковий кредит.

Підпунктом 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону встановлено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом  7.2.6  цього  пункту).

За правилами оформлення податкової накладної, встановленими п/п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість”, передбачено обов’язкове відображення в податковій накладній  опис   (номенклатуру)   товарів   (робіт,  послуг)  та  їх кількість (обсяг, об'єм).

Матеріали справи свідчать, що згідно з накладними №№31012, 2601, 06015, 06014, 06013,06012, 05014 у січні 2006 року позивач отримав від ПП „Техносервісресурс” певну металопродукцію певної кількості на загальну суму 693095,64грн., у тому числі ПДВ –115515,94грн. Зазначена сума перевищує суму ПДВ, яка включена позивачем до податкового кредиту за фактом передоплати з урахуванням зробленого коригування.

Відповідно до п/п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України „Про податок на додану вартість” податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з     придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно зі Статутом позивача, зареєстрованим державним реєстратором 29.11.2006року, та довідки органу статистики №9990, виробництво будівельних металевих виробів та оптова торгівля металами тощо належить до основної господарської діяльності підприємства.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає  необґрунтованим висновок відповідача про завищення позивачем податкового кредиту у вересні-листопаді 2005року по спірній передоплаті, оскільки матеріалами справи підтверджується отримання товариством металопродукції на суму, що перевищує суму передоплати, і цей товар пов’язаний з господарською діяльністю позивача.

Посилання в акті перевірки на факт ліквідації   ПП „Техносервісресурс” за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.08.2006року,  суд вважає також недоречним, оскільки факт ліквідації відбувся після спірних операцій щодо оплати та поставки товару.

Враховуючи викладене, суд визнає спірні податкові повідомлення-рішення необґрунтованими, що є підставою для задоволення позову в частині повідомлень-рішень № 000332302/0 від 15.02.2007 року, № /1 від 16.03.2007 року, №/2 від 06.06.2007 року, № /2 від 06.06.2007 року та № /0 від 06.06.2007року.

В частині позову щодо повідомлень-рішень від 15.02.2007року №/0 та від 16.03.2007року №/1 суд відмовляє, оскільки зазначені документи вважаються відкликаним в силу норми п.6.5 ст.6 Закону України „Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”. Так, в ході адміністративного оскарження відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення  №/0 від 06.06.2007року, яким зменшено раніше нараховані суми з ПДВ, тому первісні повідомлення-рішення вважаються відкликаними.

Керуючись ст. 94, 160-163 п.6 Розділу VІІ Прикінцевих та перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства  України, суд-

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити  частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська № 000332302/0 від 15.02.2007 року, № /1 від 16.03.2007 року, №/2 від 06.06.2007 року, № /2 від 06.06.2007 року.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Амур - Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська № /0 від 06.06.2007року.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена у строки та порядку, передбачені ст.ст.185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя                                                                                                       Н.Б.Кеся

Постанову підписано у повному обсязі 03.12.2007року