ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
=======================================================================
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2007 р.
11:00
Справа №  1/791/07

м. Миколаїв

За позовом: Відкрите акціонерне товариство
енергопостачальна компанія “Миколаївобленерго”.
/54030, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 31/
До відповідача: Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими
платниками податків у м. Миколаєві
/54017,  м. Миколаїв, вул. Чкалова, 20/

про: визнання противоправними та скасування податкових повідомлень –рішень від 06.09.2007р: № 00009339/0, № 00009439/0 .

Суддя Васильєва Л.І.

Секретар судового засідання Дьяченко Т.В.

Представники:

Від позивача: Гоманюк О.Г., довіреність від 13.02.2007р.

Від відповідача: Розсуковський Ю.В., довіреність від 08.05.2007р.

Рибальченко О.О., довіреність від 15.02.2007р.

Жигуліна Т.В., довіреність від 29.10.2007р.

Позивач звернувся з позовом  про  визнання противоправними та скасування податкових повідомлень –рішень від 06.09.2007р: № 00009339/0 про визначення суми податкового зобов’язання по  податку на додану вартість в сумі 147 641 грн. та штрафної санкції в сумі 73 820, 50 грн., № 00009439/0 про  визначення податкового зобов’язання по податку на землю в сумі 899, 05 грн. та штрафної санкції в сумі   449, 53 грн., мотивуючі свої вимоги тим, що  вартість спожитої електроенергії понад договірні величини є штрафною санкцією, яка не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість в розумінні  пункту 3.1.1. статті 3 Закону України “Про податок на додану вартість”; податок на землю визначався і сплачувався своєчасно і у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки   вважає, що двократна вартість різниці фактично спожитої та договірної величини споживання електричної енергії є додатковою компенсацією вартості товарів і відповідно пункту 4.1. статті 4 Закону України “Про податок на додану вартість” є базою оподаткування податком на додану вартість (а.с.137-139); при здійсненні розрахунку земельного податку позивачем  не врахована щорічна індексація  грошової оцінки земельних ділянок відповідно статті 23 Закону України “Про  плату за землю”.

Розглянувши надані сторонами докази, заслухавши представників сторін у  судовому засідання, - суд

встановив :

відповідач здійснив  планову виїзну документальну  перевірку  позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2006 року по 31.03.2007 року, про що склав акт  від 03.19.2007 року (а.с.16-130).

За результатами перевірки відповідач направив позивачу податкові повідомлення-рішення від 06.09.2007 року № 00009339/0 про визначення суми податкового зобов’язання по  податку на додану вартість в сумі 147 641 грн. та штрафної санкції в сумі 73 820, 50 грн., № 00009439/0 про  визначення податкового зобов’язання по податку на землю в сумі 899, 05 грн. та штрафної санкції в сумі   449, 53 грн. (а.с.14-15), які позивач просить визнати протиправними та скасувати (а.с.14-15).

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне:

по податковому повідомленню-рішенню від 06.09.2007 року № 00009339/0

у висновку акту перевірки від 03.19.2007 року (а.с.120)  відповідач зазначив про порушення позивачем вимог пункту 4.1. статті 4, пункту 6.1.1. статті 6, пунктів 7.3.1., 7.3.5. статті 7 Закону України “про податок на додану вартість”, а саме не нарахування  податку на додану вартість за 2006-2007 роки в сумі 164 283 грн.  по операціям по оплаті за перевищення договірної величини спожитої електроенергії.

Вказаний висновок акту перевірки є помилковим:

у відповідності з пунктом 4.1 статті 4 Закону України “Про податок на додану вартість” база оподаткування операції з поставки товарів (послуг) визначається виходячи  з  їх  договірної  (контрактної)  вартості, визначеної  за вільними цінами,  але не нижче за звичайні ціни,  з урахуванням    акцизного    збору,    ввізного     мита,     інших загальнодержавних  податків  та  зборів  (обов'язкових  платежів), згідно із законами України з  питань  оподаткування  (за  винятком податку на додану вартість,  а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на послуги стільникового рухомого зв'язку, що включається  до  ціни  товарів  (послуг)).  До  складу  договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів,  вартість матеріальних  і  нематеріальних  активів,  що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку  третю  особу  в

зв'язку  з  компенсацією  вартості  товарів  (послуг).

У  разі  якщо  звичайна  ціна  на  товари (послуги) перевищує договірну   ціну  на  такі  товари  (послуги)  більше  ніж  на  20 відсотків,  база  оподаткування  операції з поставки таких товарів(послуг)  визначається  за звичайними цінами.

Як свідчить акт перевірки (а.с.95-100) та пояснення представників сторін, позивач отримував від споживачів компенсацію за спожиту електроенергію  за регульованими тарифами відповідно до обсягу, встановленого договором, з нарахуванням податку на додану вартість, оскільки  вартість спожитої електроенергії є об’єктом  оподаткування  відповідно вказаної вище норми закону.

Крім того, споживачами сплачувалась  позивачу у відповідності з частиною 5 статті 26 Закону України “Про електроенергетику” у встановлених випадках споживання електроенергії понад договірну величину двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Вказана двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини не є  тією договірною  (контрактною)  вартістю,  зазначеною  у пункті 4.1 статті 4 Закону України “про податок на додану вартість”, тобто не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість з огляду на пункт 1.4. статті 1 цього ж закону, яким встановлено, що поставка  товарів  - будь-які операції, що здійснюються згідно  з  договорами  купівлі-продажу,  міни,  поставки та іншими цивільно-правовими  договорами,  які  передбачають  передачу  прав власності  на  такі товари за компенсацію незалежно від строків її

надання,   а   також   операції  з  безоплатної  поставки  товарів (результатів  робіт)  та  операції  з  передачі майна орендодавцем (лізингодавцем)  на  баланс  орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати  та  передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Постачання електроенергії споживачам здійснюється позивачем на підставі договорів, форма яких   встановлена Правилами користування електричною енергією.

Відповідно до статті 9 Закону України “Про ціни та ціноутворення” держава встановлює тарифи  на споживану електроенергію.

Для позивача на споживану електроенергію встановлені тарифи Постановою НКРЕ від 26.03.2003 року. Відповідно встановлених тарифів   в договорах зі споживачами встановлена ціна за поставлену електроенергію. При цьому, державою не встановлені тарифи на вартість  електроенергії, спожитої понад договірні величини.

Отже, споживання електроенергії понад встановлені договором величини є порушенням  істотних умов договору і відповідно статей 610-611 Цивільного кодексу України, статті 26 Закону України “Про електроенергетику”  споживач несе відповідальність за вказане правопорушення, а саме   у  випадку споживання електричної  енергії  понад  договірну  величину  за розрахунковий період  сплачується  енергопостачальникам двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Таким чином, двократна вартість різниці фактично спожитої і договірної величини є штрафною санкцією, одним із видів відповідальності за порушення у сфері господарювання, та, як зазначено вище, не є  тією договірною  (контрактною)  вартістю,  передбаченою  пунктом 4.1 статті 4 Закону України “Про податок на додану вартість”, тобто не є об’єктом оподаткування податком на додану вартість.

Підстави для донарахування податку на додану вартість відсутні, то й відсутнє право у відповідача застосовувати штрафну санкцію відповідно пункту 17.1.3. статті 17 Закону України “Про податок на додану вартість”.

За таких обставин позовні вимоги  в частині визнання противоправним та скасування податкового повідомлення –рішення від 06.09.2007р: № 00009339/0 про визначення суми податкового зобов’язання по  податку на додану вартість в сумі 147 641 грн. та штрафної санкції в сумі 73 820, 50 грн. підлягають задоволенню.

по податковому повідомленню-рішенню від 06.09.2007 року № 00009339/0

Вказаним податковим повідомлення-рішенням   визначено податкове зобов’язання по податку на землю в сумі 899, 05 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 449, 53 грн.

Суд вважає, що оспорюване рішення прийняте у відповідності з чинним законодавством, виходячи з наступного:

З врахуванням вимог статей 7, 14, 23 Закону України “Про плату за землю” позивач повинен був самостійно обчислювати суму земельного податку станом на 1 січня кожного року, при цьому  при розрахунку податку за земельні ділянки, які розташовані в межах населених пунктів, визначати суму податку шляхом перемноження площі земельної ділянки на грошову оцінку земельної ділянки та ставку податку (1%) з врахуванням коефіцієнту індексації грошової оцінки землі, який встановлюється у порядку, передбаченому  постановою  Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 року № 783.

Вказані положення нормативних актів позивачем порушені, про що зазначено відповідачем на сторінках 90-109акту перевірки (а.с.105-109): позивачем не враховано коефіцієнт індексації вартості земельних ділянок, що розташовані по вулицях Терасній, Новосельській, Заводській, Морехідній, Г.Карпенка, Громадянській за  1999-2001 роки.

Посилання позивача  у судовому засіданні на порушення відповідачем вимог статті 15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” стосовно строків позовної давності для визначення податкового зобов’язання є безпідставним, оскільки позивачем за періоди 1999-2001  років визначалась  грошова оцінка земельної ділянки, а не земельний податок за вказані періоди. Земельний податок  визначений відповідачем саме за перевіряємі періоди, а  саме за 2006 рік  в сумі 719, 23 грн. та за 1-й квартал 2007 року –179, 82 грн., тобто в межах строку позовної давності, встановленого статтею 15 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами”.

Оскільки, податкове зобов’язання  самостійно визначено податковим органом, то й застосування штрафної санкції в сумі 449, 53 грн., передбаченої пунктом 17.1.3. статті 17 Закону України “Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами” є правомірним.

За таких обставин позовні вимоги щодо визнання противоправним та скасування податкового повідомлення –рішення від 06.09.2007 року  № 00009439/0 про  визначення податкового зобов’язання по податку на землю в сумі 899, 05 грн. та штрафної санкції в сумі 449, 53 грн. задоволенню не підлягають.

Керуючись  ст.ст. 87, 94, 160, 162-163, 167, 254, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, - суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати противоправним та скасувати  податкове повідомлення - рішення від 06.09.2007р. № 00009339/0.

В решті позовних вимог відмовити.

Відшкодувати Відкритому акціонерному товариству енергопостачальна компанія “Миколаївобленерго” /54030, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 31, / з Державного бюджету України через Головне управління державного казначейства України у Миколаївській області /54055, м. Миколаїв, пр-т. Леніна, 141 В, / судовий збір в сумі 3, 40 грн. (три гривні 40 коп.).

Постанова у відповідності зі ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя