ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2007 р.
№ 20-2/031

Колегія  суддів  Вищого господарського суду України  у складі:

Головуючого  судді                                              Кузьменка М.В.,

суддів                                                                        Васищака І.М.,

Палій В.М.,

розглянувши            касаційну скаргу Фонду комунального майна Севастопольської міської ради на постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.09.2007р. та рішення господарського суду м. Севастополя від 07.05.2007р.

у  справі                     №20-2/031 господарського суду м. Севастополя

за позовом                 Кримського закритого акціонерного товариства по туризму та екскурсіях "Кримтур"

до                                    Фонду комунального майна Севастопольської міської ради

третя особа                Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації і державної реєстрації об’єктів нерухомого майна",

Севастопольської міської ради,

Державного комунального підприємства

"Севміськводоканал"

про                              визнання права власності

за участю представників:

ЗАТ "Кримтур" –Конюшенко І.О.;

Фонду комунального майна Севастопольської міської ради – не з’явилися;

КП "Бюро технічної інвентаризації і державної реєстрації об’єктів нерухомого майна" –не з’явилися;

Севастопольської міської ради –не з’явилися;

ДКП "Севміськводоканал" -  не з’явилися

в с т а н о в и л а :

Кримське закрите акціонерне товариство по туризму та екскурсіях "Кримтур" звернулося до господарського суду м. Севастополя з позовом та просило суд визнати за ним право власності на каналізаційно-насосну станцію туристично-оздоровчого комплексу ім. А.В. Мокроусова.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що набув право власності на вказане майно під час передачі його засновником - Українською радою профспілок у складі незавершеного будівництва.  Зазначене майно знаходиться у нього на балансі та він несе всі витрати по його утриманню (а.с.2-3).

До прийняття рішення по суті заявлених вимог, позивачем уточнені вимоги. Відповідно до поданої заяви від 27.02.2007р. позивач просить визнати за ним право власності на каналізаційно-насосні станції №16, №16а з напірними колекторами, розташованими в с. Учкуєвка, по вул. Челюскінців, 107 (а.с.69-71).

Відповідач у справі – Фонд комунального майна Севастопольської міської ради у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, посилаючись на те, що позивачем не доведено будівництво ним спірного майна або за його дорученням, оплату відповідних робіт. Крім того, відповідач вважає,  що спірне майно є самовільно збудованим, оскільки проектно-кошторисна документація на будівництво об’єктів, дозвіл на проведення будівельних робіт за проектом, які мають бути видані уповноваженими на те органом, позивачем не надані (а.с.98).

Ухвалою господарського суду м. Севастополя від 14.02.2007р. відповідач у справі –Управління з питань майна комунальної власності Севастопольської міської державної адміністрації замінено правонаступником –Фондом комунального майна Севастопольської міської ради. Також, вказаною ухвалою до участі у справі в якості третіх осіб залучено КП Севастопольської міської ради "Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об’єктів нерухомого майна", Севастопольську міську раду (а.с.65).

Ухвалою господарського суду м. Севастополя від 14.03.2007р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено Державне комунальне підприємство "Севміськводоканал " (а.с.100).

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.05.2007р. позов задоволено. Відповідно до рішення суду за позивачем визнано право власності на каналізаційно-насосні станції №№16,16-А з напірними колекторами, що розташовані за адресою: м. Севастополь, с.Учкуєвка, вул. Челюскінців, 107(а.с.144-147).

Задовольняючи заявлені позовні вимоги та визнаючи за позивачем право власності на спірне майно, суд першої інстанції виходив з того, що:

-          спірне майно є складовою частиною туристсько-оздоровчого комплексу ім. А.В. Мокроусова, що належить позивачу;

-          каналізаційно-насосна станція №16-А введена в експлуатацію у грудні 1990р. та знаходиться на балансі філії позивача –Туристсько-оздоровчого комплексу ім.А.В. Мокроусова, усі витрати щодо утримання та охорони її несе вказана філія;

-          каналізаційно-насосна станція №16 передана на баланс ДКП "Севміськводоканал" у 1978 році;

-          право власності на спірні об’єкти за будь-якою  особою не зареєстровано, прав третіх осіб на спірне майно не встановлено.

Постановою Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.09.2007р. рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 07.05.2007р. залишено без змін (а.с.ж173-178).

Не погоджуючись з прийнятими судовими актами, Фонд комунального майна Севастопольської міської ради звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою та просить їх скасувати, а у задоволенні заявлених вимог відмовити.

Вимоги касаційної скарги мотивовані  порушенням судами норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних судових актів (а.с.181).

Позивач у справі –ЗАТ "Кримтур" у відзиві на касаційну скаргу, вважаючи її доводи безпідставними, просить прийняті у справі судові акти залишити без змін (а.с.189-191).

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального і процесуального права при винесенні оспорюваних судових актів, знаходить касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору є право власності на каналізаційно-насосні станції №№16,16-А з напорними колекторами, які розташовані в с. Учкуєвка по вул. Челюскінців, 107.

Отже, предметом доказування у даній справі є встановлення наявності чи відсутності юридичних фактів, які є підставою для набуття права власності позивачем на спірне майно.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно є складовою частиною туристсько-оздоровчого комплексу ім. А.В.Мокроусова, що належить позивачу При цьому, каналізаційно-насосна станція №16-А введена в експлуатацію у грудні 1990р. та знаходиться на балансі філії позивача, яка несе витрати щодо її утримання  та охорони; каналізаційно-насосна станція №16 передана на баланс ДКП "Севміськводоканал" ще у 1978році. Право власності на спірні об’єкти не зареєстровано за певними особами, прав третіх осіб на спірне майно не встановлено.

Разом з тим, зазначені обставини, у т.ч. перебування майна на балансі, відсутність вимог інших осіб щодо такого майна, самостійно не можуть бути підставою для висновку щодо набуття позивачем право власності на спірне майно, без встановлення юридичного факту, з яким закон пов’язує виникнення або перехід права власності.

Встановлення такого факту (побудови, передачі тощо) є суттєвим для вирішення такого спору. При цьому, з’ясування часу, коли відповідна подіяла мала місце є істотним для визначення законодавства, яке було чинне на момент такої події, і яким врегульовані відповідні відносини, а саме набуття права власності. Так, рішення суду про визнання права власності не є підставою для його виникнення, а лише підтверджує відповідний факт, який мав місце у минулому. Таким чином, застосування до спірних правовідносин норм ЦК України судами першої та апеляційної інстанції  є необґрунтованими, оскільки у поданій позовній заяві позивач наголошує на існуванні певних фактів,  що мали місце до прийняття ЦК України і які підлягають оцінці відповідно до законодавства, яке діяло у відповідний період.

Неправильне застосування норм матеріального права; неповне з’ясування обставин справи, що підлягали встановленню, є порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст.47, 38, 43 ГПК України, у зв’язку з чим відсутні підстави вважати, що судами дана правильна юридична оцінка спірним правовідносинам та зроблений відповідаючий чинним нормам матеріального права висновок щодо прав та обов’язків сторін.

Зазначені порушення, допущені судами, не можуть бути виправлені касаційною інстанцією, враховуючи встановлені ст.1117ГПК України межи перегляду справи у касаційній інстанції.

Враховуючи наведене, прийняті судові акти підлягають скасуванню, а справа –передачі на новий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119- 11111  ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :.

1.Касаційну скаргу Фонду комунального майна Севастопольської міської ради задовольнити частково.

2.Постанову Севастопольського апеляційного господарського суду від 11.09.2007р. та рішення господарського суду м. Севастополя від 07.05.2007р. у справі №20-2/031 скасувати.

3.Справу передати на новий розгляд до господарського суду м. Севастополя.

Головуючий  суддя                                                       Кузьменко М.В.

Судді                                                                               Васищак І.М.

Палій В.М.