ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2007 р.
№ 10/270

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кота О.В.,
Шевчук С.Р. (доповідач),
Владимиренко С.В.

розглянувши  касаційну скаргу
Державного підприємства "Енергоринок"

на постанову

у справі
господарського суду

за позовом

до

про
Львівського апеляційного господарського суду від 31.07.2007 року

№ 10/270
Закарпатської області

Державного підприємства "Енергоринок"

Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії "Закарпаттяобленерго"

Стягнення 58101152,60 грн.

В судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача:  Шевчук А.В. (дов.№01/42-155Д від 02.11.2007р.)

Саква Д.Ю. (дов. №01/10-103Д від 09.02.2007р.)

- відповідача: Габор О.М. (дов.№6094 від 09.11.2007р.)

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2007р. державне підприємство "Енергоринок" звернулось до господарського суду Закарпатської області з позовом про стягнення з відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії "Закарпаттяобленерго" 58101152,60 грн.  боргу, який складається з 36625632,46 грн. основного боргу, 6641782,50 грн. пені, 2563794,27 грн. 7% штрафу, 2591753,79 грн. 3% річних, 9678189,58 грн. інфляційних.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 03.04.2007 (суддя Івашкович І.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ ЕК "Закарпаттяобленерго" на користь Державного підприємства  "Енергоринок" 48670492,66 грн., в т. ч. 36625632,46 грн. основного боргу, 2569718,75 грн. 3% річних, 9475141,45 грн. інфляційних та 21460,20 грн. відшкодування  судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.07.2007р. (головуючий Слука М.Г., судді Краєвська М.В., Скрутовський П.Д.)  вказане рішення суду  залишено без змін.

Оскаржуючи судові рішення скаржник просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні пені та семи відсотків штрафу та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що при винесенні судових рішень порушено норми матеріального права.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та її повноту, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Між  державним підприємством "Енергоринок" (продавець) та відкритим акціонерним товариством енергопостачальної компанії "Закарпаттяобленерго” (покупець) укладено договір купівлі-продажу електроенергії № 1050/01 від 22.04.2002 р., відповідно до умов якого продавець (позивач) зобов’язується передати, а покупець (відповідач) зобов’язується прийняти та оплатити електроенергію на умовах даного договору. Зокрема, в ст. 5 сторони передбачили, що оплату за отриману електроенергію відповідач здійснює кожного банківського дня розрахункового місяця і зараховується вона як оплата за електричну  енергію, куплену у цьому місяці. При цьому, остаточний розрахунок відповідач повинен здійснювати до 14–го (включно)  числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, відповідач за період з жовтня по грудень 2003 р. та  з травня по грудень 2004 р. придбав у позивача електроенергію в обсязі 1758535,706 тис. КВТ./ГОД. на загальну суму 202421806,07 грн., однак, всуперечить вимогам договору та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України  оплату за  отриману електроенергію в повному обсязі не провів. Внаслідок чого у нього виникла перед позивачем заборгованість в розмірі 36625632,46 грн.

Крім того, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин та враховуючи, що відповідач свої зобов’язання щодо оплати отриманої електроенергії належним чином не виконав, суди дійшли висновку про задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 36625632,46 грн., втрат від інфляції та 3% річних у розмірах, який встановив господарський суд.

Рішення суду  в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 36625632,46 грн.,  2569718,75 грн. 3% річних, 9475141,45 грн. інфляційних не оскаржувалось, а тому в цій частині не переглядається касаційною інстанцією.

Щодо відмови у стягненні пені в сумі 6641782,50 грн. за період з жовтня по грудень 2003р. та з травня по грудень 2004р. (згідно поданого розрахунку), у зв’язку з пропуском позивачем скороченого строку позовної давності, то колегію суддів погоджується з таким висновком суду.

Як встановив суд першої інстанції, останнім розрахунковим місяцем спірного періоду є грудень 2004 р., а отже оплата за куплену в цьому місяці електроенергію мала бути здійснена до 14.01.05. Відтак кінцевою датою періоду нарахування пені із спірної заборгованості є 15.07.05. Однак, статтею 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну позовну давність в один рік. Таким чином, в даному випадку, позовна вимога про стягнення пені мала бути заявлена не пізніше 16.07.06. Позов же по даній справі заявлено 14.11.06 (згідно відтиску штампу поштової установи на поштовому конверті), а отже вимоги про стягнення пені заявлено після спливу спеціальної позовної давності і тому не підлягають задоволенню.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для стягнення 7% штрафу, оскільки договір укладено сторонами 22.04.2002р.і така відповідальність в договорі не встановлювалась, а Господарський кодекс України, на який посилається позивач як на підставу нарахування штрафу набрав чинності 01.01.2004 р. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, ч.2 ст. 5 Цивільного кодексу України акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків коли він скасовує чи пом’якшує відповідальність.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України  вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області та постанова Львівського апеляційного господарського суду  є обґрунтованими і відповідають чинному законодавству, тому підстав  для задоволення скарги та скасування судових рішень не вбачається.

Посилання ж скаржника на неправомірність обмеження нарахування пені шестимісячним строком не може бути прийняте до уваги, оскільки воно суперечить вимогам ст. 232 Господарського кодексу України.

Щодо інших доводів касаційної скарги, то вони не спростовують висновків суду та  крім того, згідно ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Касаційна інстанція  лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок" залишити без задоволення.

Постанову  Львівського апеляційного господарського суду від 31.07.2007р. у справі №10/270 залишити без змін.

Головуючий                                                                         Кот О.В.

С у д д я                                                                                Шевчук С.Р.

С у д д я                                                                                Владимиренко С.В.