Господарський суд
Житомирської області
————————————————————————————————————————
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" вересня 2007 р.
Справа № 6/2120

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючого судді

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

судді

за участю представників сторін

від позивача Грінчук Н.А. - довіреність №03/5 від 09.01.07р.

від відповідача Тичина О.Г. - довіреність від 16.07.07р.

Розглянув справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (м.Житомир)

до Закритого акціонерного товариства "Житичі" (м.Житомир)

про стягнення 543773 грн.

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача в доход Державного бюджету України 543773,00грн., отриманих ЗАТ "Житичі" від реалізації державного майна - незавершеного будівництвом 39-квартирного житлового будинку, який не увійшов до статутного фонду ЗАТ "Житичі" та знаходився на його балансі. Вимоги мотивовані тим, що в порушення вимог чинного на час укладення договору купівлі-продажу законодавства, відповідач продав незавершений будівництвом житловий будинок, для якого був передбачений особливий режим приватизації, без відома органу приватизації, який від імені держави наділений правами власника цього майна.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзиві та в поясненні до нього (а.с.25, 61-65). Просила припинити провадження у справі, оскільки у 2006 році господарським судом Житомирської області розглядалась справа між тими ж сторонам, про той же предмет і з тих же підстав. Також  зазначила, що незавершений будівництвом 39-квартирний житловий будинок при приватизації підприємства як цілісного майнового комплексу був переданий ЗАТ "Житичі" на праві власності, а не на праві користування, що відповідає положенням п.2 ст.24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в чинній редакції Закону України "Про приватизацію державного майна”). Вказаний будинок відповідач відносить до об'єктів соціально-побутового призначення, які були створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку підприємства і були передані у власність відповідача на пільгових умовах.

В своїх запереченнях відповідач посилається на договір купівлі-продажу державного майна від 17.11.1993 року, згідно якого організація орендного підприємства Житомирської фабрики "Житичі" (правонаступник ЗАТ "Житичі")  купила державне майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства Житомирської фабрики "Житичі", який знаходиться за адресою м. Житомир, проспект Миру, 57 на земельній ділянці 23,98 га. В договорі було зазначено, що покупцю передані всі активи, а оскільки 39-квартирний житловий будинок також відноситься до активів, то товариство отримало його у власність.

Відповідач вважає, що за заявленими вимогами минув загальний трирічний строк позовної давності, оскільки договір купівлі-продажу незавершеного будівництва був укладений ЗАТ "Житичі" у лютому 1997 року (а.с.40), а отже, з моменту його укладення минуло близько десяти років. Відповідач зазначає, що позивач міг довідатися про продаж 39-квартирного житлового будинку  раніше, тобто до проведення перевірки ЗАТ "Житичі" на предмет утримання, зберігання та використання державного майна, яке при приватизації не увійшло до статутного фонду підприємства, оскільки, являючись органом державної приватизації, мав право контролювати виконання договорів купівлі-продажу державного майна.

Крім того, відповідач стверджує, що позивач не має права подавати позов про стягнення коштів у доход Державного бюджету України, оскільки таке право не передбачено ні Конституцією України, ні законами України. При цьому відповідач посилається на ст. 7 Закону України "Про приватизацію державного майна", в якій йдеться тільки про право органів приватизації захищати інтереси підприємств, організацій, установ, а не держави. Право стягувати кошти в доход Державного бюджету у органів приватизації відсутні.

Також безпідставним відповідач вважає посилання позивача на п.4 Указу Президента України „Про приватизацію незавершеного будівництва” № 456/9 від 14.10.1993р., що діяв на момент приватизації, оскільки цей Указ регулює порядок приватизації незавершеного будівництва об’єктів, фінансування яких здійснювалось за рахунок державного, республіканського та місцевих бюджетів. А фінансування 39-квартирного житлового будинку проводилось виключно за рахунок коштів фонду соціального розвитку колективу.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.11.1993р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області  та організацією орендного підприємства Житомирської фабрики "Житичі" укладено договір купівлі-продажу державного майна - цілісного майнового комплексу орендного підприємства Житомирської фабрики "Житичі", який знаходиться за адресою м. Житомир, проспект Миру, 57 на земельній ділянці 23,98га (а.с.7-11).

Пунктом 1.1 договору визначено, що майно підприємства включає в себе всі його активи й пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно відповідно до акта інвентаризації.

Згідно акту оцінки вартості майна орендного підприємства "Житомирська фабрика "Житичі" (а.с.13-15), складеного утвореною згідно з наказом начальника Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області №0-43ПК від 20.07.1993р. комісією з приватизації, загальна вартість цілісного майнового комплексу складала 121307тис.крб., з яких 47625тис.крб. становили вартість майна, яке перебувало у державній власності, а 73682тис.крб. - майна, яке знаходилось у колективній власності.

Оцінка майна орендного підприємства "Житомирська фабрика "Житичі" здійснювалась відповідно до Методики оцінки вартості об'єктів приватизації та оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №522 від 02.09.92р., яка була чинна на момент здійснення оцінки об'єкта приватизації.

Відповідно до п.45 вказаної Методики при приватизації вартість майна цілісного майнового комплексу зменшується на вартість майна, що належить орендареві, для якого встановлені пільги (безоплатна передача об'єктів соціально-побутового призначення), та особливий режим приватизації (вилучення об'єктів незавершеного будівництва, процентних облігацій, акцій, паїв, споруд і дільниць, що не підлягають приватизації).

В п.17 акта оцінки майна зазначено, що із загальної вартості державного майна, тобто з 47625тис.крб., вилучено вартість майна на суму 1260тис.крб., для якого встановлено пільги, а також майно на суму 396тис.крб, для якого органом приватизації встановлено особливий режим приватизації.

Таким чином, вартість майна, що підлягало приватизації, становила 45969тис.крб. (47625000крб. –1260000крб. –396000крб. = 45969000крб.), що відображено в пункті 18 акта оцінки.

В додатковій угоді від 30.07.1993р. (а.с.69-71), укладеній між Регіональним відділенням ФДМУ по Житомирській області та організацією орендарів орендного підприємства "Житомирська фабрика "Житичі", також вказано, що вартість майна, яке підлягає викупу, складає 45969тис.крб. й зазначено вартість майна, для якого встановлені пільги –1260тис.крб., та вартість об'єктів, що підлягають особливому режиму приватизації на суму 396тис.крб. – незавершений будівництвом 39-ти квартирний житловий будинок та незавершені будівництвом котеджі.

Статтею 128 Цивільного кодексу Української РСР (діючого на час проведення приватизації відповідача) встановлено, що право власності (право оперативного управління) у набувача  майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

В п.1.2 договору купівлі-продажу державного майна від 17.11.1993р. зазначено, що право власності на відчужене майно перейшло до покупця на підставі наказу Регіонального відділення ФДМ України по Житомирській області №040-ДП від 16.07.1993р.

Таким чином, у власність організації орендарів Орендного підприємства "Житомирська фабрика "Житичі" внаслідок викупу державного майна перейшло майно на суму 45969тис.крб., та майно на суму 1260тис.крб., для якого встановлені орендодавцем пільги. Незавершені будівництвом котеджі та 39-квартирний житловий будинок на загальну суму 396тис.крб. вилучені із загальної вартості (47625тис.крб.) державного майна цілісного майнового комплексу підприємства і залишились у державній власності, оскільки вони ввійшли до складу майна, що підлягає особливому режиму приватизації.

В 2004 році, здійснюючи перевірку утримання, зберігання та використання державного майна, яке при приватизації не увійшло до статутного фонду ЗАТ "Житичі" (правонаступника орендного підприємства "Житомирська фабрика "Житичі"), Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області виявило, що незавершений будівництвом 39-квартирний житловий будинок проданий товариством "Житичі" згідно договору купівлі-продажу від 27.02.1997р. без дозволу регіонального відділення ФДМ (а.с.17-19).

Результати перевірки знайшли своє відображення в акті від 27.09.2004р., складеному головним спеціалістом контрольно-ревізійного відділу Регіонального відділення ФДМУ по Житомирській області Олексюк Л.С. за участю голови правління ЗАТ "Житичі" Стефано Фаччін та головного бухгалтера товариства Кисельової О.Ю.     (а.с.5).

31.10.2005р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області пред'явило ЗАТ "Житичі" претензію №03/3843 з вимогою про відшкодування збитків в сумі 543773грн., завданих державі незаконним продажем державного майна - незавершеного будівництвом 39-кв. житлового будинку (а.с.20-21). Однак, вказана претензія залишена товариством без задоволення, про що свідчить відповідь на претензію за №292 від 24.11.2005р. (а.с.22).

В зв'язку з цим позивачем 09.06.06 був пред'явлений позов до господарського суду Житомирської області про стягнення з ЗАТ "Житичі" в доход держави коштів в сумі 543773грн., отриманих товариством від реалізації державного майна - незавершеного будівництвом 39-кв. житлового будинку. Постановою суду від 14.02.07  у справі № 12/1954, винесеною в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, позов задоволено. Однак, ухвалою Житомирського апеляційного господарського суду від 22.05.07 вказана постанова скасована, а провадження у справі № 12/1954 закрито, так як даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Оскільки попереднє рішення з даного спору скасоване і закрито провадження у справі, тому позивач правомірно звернувся до суду з аналогічним позовом повторно.

Як на доказ того, що 39-квартирний житловий будинок при приватизації майна орендного підприємства "Житомирська фабрика "Житичі" був переданий організації орендарів цього підприємства у власність, відповідач посилається на Додаткову угоду про внесення змін та доповнень до додаткового погодження до договору оренди від 22.12.1992р. з організацією орендарів орендного підприємства "Житомирської фабрики "Житичі" від 30 липня 1993р. (а.с.69-71), акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу орендного підприємства "Житомирської фабрики "Житичі" (а.с.75-77), довідку про перелік об'єктів соціально-побутового призначення, побудованих за кошти фонду соціального розвитку колективу, що підлягають безоплатній передачі у відповідності зі ст.24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" орендному підприємству Житомирській фабриці "Житичі", по яких встановлений особливий режим приватизації" (а.с.78-79).

Однак, в договорі купівлі-продажу від 17.11.1993р. та в додатковій угоді від 30.07.1993р. вказано, що на користь покупця відчужується майно вартістю 45969тис.крб. А згідно акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 30.07.1993р. вартість об'єктів незавершеного будівництва (396тис.крб.) до вартості відчужуваного майна не увійшла.

Не можна погодитись із твердженням відповідача, що незавершений будівництвом 39-квартирний житловий будинок був переданий у власність організації орендарів на пільгових умовах, безоплатно у відповідності до ст.24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" у редакції, яка діяла на час проведення приватизації.

Частина друга статті 24 Закону України "Про приватизацію майна державних  підприємств" (в редакції, яка була чинною на час приватизації орендного  підприємства "Житомирська фабрика "Житичі") передбачала, що відповідний державний  орган  приватизації за згодою товариства покупців безоплатно передає об'єкти соціально-побутового  призначення,  створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна.

Відповідач вважає, що незавершений будівництвом 39-квартирний житловий будинок є об'єктом соціально-побутового призначення, який був створений за рахунок коштів фонду соціального розвитку самого підприємства. При цьому посилається на власну ж довідку - перелік об'єктів соціально-побутового призначення, збудованих за рахунок фонду соціального розвитку колективу, що підлягають безоплатній передачі у відповідності до ст.24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (а.с.78).

Однак, даний перелік не є беззаперечним доказом того, що незавершений  будівництвом 39-квартирний житловий будинок є об'єктом соціально-побутового призначення, на який поширюються пільги, передбачені ст.24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", оскільки відповідач помилково ототожнює незавершений будівництвом 39-квартирний житловий будинок з об'єктами, для яких встановлено пільги (безоплатна передача об'єктів соціально-побутового призначення).

В акті ж оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 30.07.1993р. чітко розмежовано вартість майна, для якого встановлено пільги –1260тис.крб. і вартість майна, для якого органом приватизації встановлено особливий порядок приватизації –396тис.крб.

Особливий порядок приватизації регулювався Указом Президента України „Про приватизацію незавершеного будівництва” № 456/9 від 14.10.1993р., що діяв на момент приватизації. В пункті 1 цього Указу зазначено, що приватизації підлягають  об'єкти незавершеного будівництва, фінансування яких здійснювалось за рахунок  державного, республіканського (Республіки Крим) та місцевих бюджетів, а також коштів державних підприємств та їх об'єднань.

Однак, ні позивач, ні відповідач не надали суду доказів джерел фінансування будівництва вказаного будинку, тобто, не спростували та не довели належними доказами своїх обґрунтувань та заперечень. Тому, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів (договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу), де 39-квартирний житловий будинок включено до переліку майна, що підлягає особливому режиму приватизації, суд приходить до висновку, що даний незавершений будівництвом житловий будинок після приватизації цілісного майнового комплексу орендного  підприємства "Житомирська фабрика "Житичі" залишився в державній власності і порядок його приватизації регулювався нормами зазначеного Указу Президента України від 14.10.1993р. № 456/9.

А тому лише держава в особі Фонду державного майна України, як органу, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна (п.1 "Тимчасового положення про Фонд державного майна України", затвердженого постановою Верховної Ради України №2558-ХІІ від 07.07.1992р.), вправі розпоряджатися цим майном.

В частині 3 ст.7 Закону України "Про приватизацію державного майна" вказано, що державні органи приватизації у межах своєї компетенції здійснюють повноваження власника державного майна у процесі приватизації.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.94р. №412 "Про затвердження положень про регіональне відділення та про представництво Фонду державного майна України у районі, місті" здійснення повноваження власника щодо майна, яке приватизується відповідно до прийнятих ним рішень, покладено на відділення Фонду держмайна України.

Не взявши до уваги, що право продажу майна належить тільки власникові, відповідач, не маючи на те законних підстав, реалізував спільно з ВАТ "Житомирінвест" за договором купівлі-продажу №12 від 27.02.1997р. незавершений будівництвом 10-ти поверховий 39-квартирний житловий будинок в м. Житомирі по пров.Рівному,2  військовій частині А-0200 (а.с.17-19) . Згідно розділу 2 договору ЗАТ "Житичі" отримало за проданий об'єкт 486083,00грн., а кошти у розмірі 57690,00грн. як борг ЗАТ "Житичі" перед ВАТ "Житомирінвест", покупець (в/ч А-02200) перерахував на рахунок останнього. Таким чином ЗАТ "Житичі" за проданий об’єкт отримало коштів на загальну суму 543773,00грн.

Частиною 4 статті 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Аналогічну норму закріплено в ст.321 Цивільного кодексу України.

Заперечення відповідача стосовно відсутності у позивача повноважень щодо подання позову про стягнення коштів у доход бюджету спростовуються ст.30 Закону України "Про приватизацію державного майна", яка встановлює, що спори, які виникають у процесі приватизації, вирішуються судом. А пунктом 4 Тимчасового положення про Фонд державного майна України передбачено, що основним завданням Фонду є захист майнових прав України на її території та за кордоном.

Враховуючи, що незаконним продажем державного майна відповідач заподіяв збитки державі, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, як створений Фондом держмайна України і підпорядкований йому орган, здійснюючи визначені законодавством повноваження власника державного майна, правомірно звернулось до суду з позовом про захист порушеного права власника та відшкодування завданої державі майнової шкоди.

Стосовно тверджень відповідача про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до приписів ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи (акту перевірки від 27.09.04) позивачу про факт незаконного продажу незавершеного будівництвом будинку стало відомо лише у вересні 2004 року під час перевірки утримання, зберігання та використання державного майна, яке при приватизації не увійшло до статутного фонду ЗАТ "Житичі", проведеної позивачем на виконання наказу ФДМ України №1077 від 09.06.1999р. "Про забезпечення збереження, контролю за використанням та реалізацією пропозицій інвентаризаційних комісій стосовно державного майна, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств в процесі приватизації, але залишилось у них на балансі", який, в свою чергу, був виданий відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №757 від 15.07.1997р. "Про проведення інвентаризації державного майна, яке не увійшло до статутних фондів акціонерних товариств, створених у процесі корпоратизації та приватизації".

Вперше з аналогічним позовом позивач звернувся до суду в червні 2006 року (справа № 12/1954). Оскільки, як зазначалось вище, ухвалою Житомирського апеляційного господарського суду від 22.05.07 постанова господарського суду Житомирської області від 14.02.07 у справі № 12/1954 скасована, а провадження у справі закрито, позивач повторно звернувся до суду з даним позовом в порядку господарського судочинства 20 червня 2007 року.

Відповідно до ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред’явлення особою позову. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Отже, за таких обставин справи та вимог закону суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено. А з врахуванням викладеного, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними доказами, що містяться в матеріалах справи, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, та підлягають задоволенню. Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Житичі" (10004, м. Житомир, вул.Проспект Миру, 57, код 02969627):

- в доход Державного бюджету України 543 773,00грн. коштів, отриманих від реалізації державного майна; 5 437,73грн. державного мита та 118,00грн. витрат на інформаціно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-ти денного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Дата підписання рішення: 24 вересня 2007 року.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам