КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2007                                                                                           № 18/575-21/144

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:           Губенко Н.М.

суддів:             Ропій  Л.М.

при секретарі:

За участю представників:

від позивача - Чепелянський В.Є. - головний юрисконсульт, дов. №17077-1/14 від 21.12.2006;

від відповідача - Коба О.М. - представник, дов. № 263/018 від 11.07.2007;

від третьої особи1 - не викликався та не з’явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від третьої особи2 - Кравченко А.В.- начальник відділу претензійно-позовної роботи, дов. № 401 від 17.04.2007,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Закрите акціонерне товариство "Транспортник"

на рішення Господарського суду м.Києва від 22.05.2007

у справі № 18/575-21/144

за позовом                               Відкрите акціонерне товариство Українська страхова компанія "Гарант-Авто"

до                                                   Закрите акціонерне товариство "Транспортник"

третя особа           Акціонерне страхове товариство "Вексель"

третя особа                     Товариство з іноземними інвестиціями "Дока-Україна Т.О.В."

про                                                  стягнення 42584,88 грн.

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Акціонерного страхового товариства "Вексель"

до Відкритого акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Дженералі Гарант"

про стягнення 5 584,49 грн. та 280 грн.

На підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги у справі № 18/575-21/144 продовжено.

Відповідно до ст.ст. 77, 99 ГПК України 17.07.2007 розгляд справи відкладено на 18.09.2007, а 18.09.2007 розгляд справи відкладено на 02.10.2007.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.05.2007 у справі №18/575-21/144 позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 25 933,85 грн. матеріальної шкоди, 259,34 грн. державного мита, 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги підтверджені укладеним між Відкритим акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дока-Україна" договором страхування транспортного засобу у формі страхового полісу № 19-3270150 від 27.12.2004, предметом якого стало страхування транспортного засобу Тойота Авенсіс, реєстраційний номерний знак 45300 КА, який належить ТОВ "Дока-Україна", актом № 2833 автотоварознавчого дослідження від 12.10.2004, платіжними дорученнями №№ 4571, 4602 про виплату страхового відшкодування; при визначенні ступеня вини кожного володільця транспортного засобу суд виходив із того, що обома водіями, як ТОВ "Дока-Україна", так і відповідача були порушені Правила дорожнього руху України, однак, враховуючи те, що водій автобуса "Богдан", перестроюючись, створив небезпеку іншим учасникам руху, тобто змінив дорожню обстановку так, що вона стала загрожувати безпеці руху та фактично і призвела до зіткнення трьох автомобілів, про що встановлено і Солом’янським районним судом міста Києва в постанові від 03.11.2004 у справі № 2-14280, суд вважає, що ступінь вини відповідача становить 60%, а отже і сума матеріальної шкоди, завданої позивачеві, складає 60%, що в грошовому виразі становить 50 933,85 грн.; оскільки між АСТ "Вексель" та ЗАТ "Транспортник" укладено договір обов’язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на території України у формі поліса № Б 4064125, відповідно до якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну третіх осіб складає 25 000,00 грн., то на підставі ст. 1194 ЦК України відповідач зобов’язаний сплатити позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Позивач в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2007 у справі № 18/575-21/144 змінити з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права та прийняти рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 42 584,88 грн., державне мито і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Апеляційна скарга обґрунтована наступними доводами.

На думку заявника, оскільки Акціонерне страхове товариство "Вексель" не виплачувало страхове відшкодування за полісом обов’язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на території України № 4064125 зі строком дії з 22.10.2003 по 21.10.2004, укладеного між АСТ "Вексель" та відповідачем, то суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що відповідач відповідно до ст. 1194 ЦК України зобов’язаний відшкодувати лише частину матеріальної шкоди, яка складає різницю між фактичним розміром шкоди та сплаченим АСТ "Вексель" страховим відшкодуванням.

Заявник посилається на те, що оскільки у вчиненні ДТП вбачається також вина у формі грубої необережності водія Товариства з обмеженою відповідальністю "Дока–Україна", то АСТ "Вексель" відповідно до п. 12 Положення про порядок і умови проведення обов’язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.09.1996 № 1175 не відшкодовує шкоду за полісом обов’язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на території України № 4064125 зі строком дії з 22.10.2003 по 21.10.2004.

Відповідач в апеляційній скарзі просить рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2007 у справі № 18/575-21/144 скасувати з підстав неповного з’ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Заявник стверджує, що судом не взято до уваги те, що в п. 13.1 Правил дорожнього руху йдеться ще і про безпечний інтервал – відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються або між ними та іншими об’єктами, при якому забезпечена безпека дорожнього руху та ту обставину, що, як показує практика діяльності страхових компаній, при виплаті страховиком страхового відшкодування, розмір якого дорівнює вартості автомобіля, пошкоджений автомобіль переходить до страховика, таким чином, визначаючи розмір відшкодування шкоди відповідачем, суд повинен був зменшити відшкодування на залишкову вартість пошкодженого автомобіля "Тойота Авенсіс". Зазначені обставини, на думку заявника, призвели до помилкового визначення розміру відшкодування шкоди.

Заявник вважає, що первинною причиною обставин, що призвели до ДТП, стало порушення водієм "Тойота Авенсіс" п.п. 12.1 та 13.1 Правил дорожнього руху, а саме перевищення швидкості руху, недотримання безпечної дистанції та інтервалу, тому розмір вини водія "Богдан" державний № 001-19 КА складає не більше 30 % , що у грошовому виразі становить 25 466,92 грн., а з врахуванням виплати страхової суми відповідно до поліса  страхування цивільної відповідальності в розмірі 25 000,00 грн. та відповідно до ст. 1194 ЦК України відповідач зобов’язаний сплатити позивачеві різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, тобто 25 466,92 грн. – 25 000,00 грн. = 466,92 грн.

Відповідач у запереченні на апеляційну скаргу позивача, зокрема, посилається на те, що постановами Солом’янського районного суду м. Києва № 3-14281 від 03.11.2004 та № 3-14280 від 03.11.2004 обох водіїв було визнано винними у вчиненні ДТП, але виходячи із кількості порушених пунктів Правил дорожнього руху, ступінь вини Калістова О.В. не може бути більшим за ступінь вини Марасіна Р.Ю.; відповідно до ст. 1194 ЦК України обов’язок відшкодування шкоди, заподіяної відповідачу у межах страхової суми 25 000,00 грн., повинен бути покладений саме на АСТ "Вексель".

Позивачем та відповідачем надані обґрунтування розміру відсотків вини водіїв у ДТП, відповідно до яких позивач стверджує про вину водія Калістова О.В. у розмірі не менше як 80 %, а відповідач – про вину цього водія у розмірі 30 %.

У письмовому поясненні Акціонерне страхове товариство "Вексель" посилається на те, що із обставин справи є очевидним, що ДТП за участю транспортних засобів "Богдан" державний № 001-19 КА та "Тойота" державний № 453-00 КА сталася внаслідок грубої необережності водія ТОВ "Дока–Україна", яка виявилася у нехтуванні та порушенні правил безпеки дорожнього руху і зазначена обставина дає АСТ "Вексель" законні підстави не здійснювати страхове відшкодування на користь позивача; щодо визначення співвідношення вини учасників ДТП АСТ "Вексель" підтримує доводи відповідача.

Розглянувши апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, третьої особи, враховуючи доводи письмових пояснень, міркувань, колегія суддів встановила наступне.

Відкритим акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант–Авто", правонаступником якого є позивач згідно зі Статутом, зареєстрованим 13.12.2006, № 5600869, пункт 1.2, пред’явлено позов з позовними вимогами до відповідача про стягнення матеріальної шкоди в сумі 42 584 грн. 88 коп. та судові витрати у зв’язку із виплатою страхового відшкодування, сплатою витрат на проведення автотоварознавчого дослідження на виконання договірних зобов’язань перед страхувальником за полісом № 19-3240150 від 27.12.2003 на підставі ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 993, 1166, 1172, 1187, 1188, 1191 ЦК України.

Третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, подано позов до Відкритого акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про стягнення 5 584,49 грн. сплаченого страхового відшкодування, суми витрат на проведення товарознавчого дослідження у розмірі 280 грн. та судових витрат у зв’язку з виконанням договірних зобов’язань перед страхувальником за полісом № 015496 від 22.10.2003 на підставі ст.ст. 22, 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування".

У письмових поясненнях позивача від 12.07.2007 та відповідача від 16.07.2007 позивачем обґрунтовано доводи про недоцільність проведення судової експертизи, а відповідачем повідомлено про доцільність її проведення.

Дослідивши обставини справи та оцінивши доводи сторін, керуючись положеннями ст. 41 ГПК України, суд дійшов висновку про недоцільність проведення судової експертизи.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2007 у справі № 18/575 постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2006 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2006 у справі № 18/575 в частині задоволення позовних вимог Відкритого акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, а в іншій частині вказану постанову та рішення залишено без змін.

У постанові Вищого господарського суду України від 31.01.2007 у справі № 18/575 зазначено, що місцевий та апеляційний господарські суди безпідставно прийшли до висновку, що розмір відшкодування шкоди складає 50 %; не витребували поліс обов’язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів № Б/4064125 від 22.10.2003 та не надали йому оцінки як того вимагає ст. 43 ГПК України,  зазначене має значення для правильного вирішення спору, а саме: для визначення розміру відшкодування відповідачем шкоди, завданої Товариству "Дока-Україна Т.О.В." і, відповідно, для визначення розміру права вимоги (зворотної вимоги, регресу) позивача до відповідача, оскільки ст. 1194 ЦК України встановлює, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов’язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов’язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Як вбачається із матеріалів справи, між Відкритим акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дока-Україна" укладено договір страхування щодо транспортного засобу Тойота Авенсіс реєстраційний номерний знак 45300 КА шляхом видачі поліса № 19-3240150 від 27.12.2003.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 889844 від 01.10.2004 водій ЗАТ "Транспортник" Калістов О.В. в м. Києві по бул. Чоколівський, 6, керуючи автобусом "Богдан" номерний знак 001-19 КА перед початком руху та перестроюванням не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, внаслідок чого сталось зіткнення трьох автомобілів, чим порушив п. 10.1 ПДР.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 889845 від 01.10.2004 водій ТОВ "Дока-Україна” Марасін Р.Ю., керуючи автомобілем Тойота Авенсіс номерний знак 453-00 КА в м. Києві по бул. Чоколівський, 6, не врахував швидкості руху, дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з двома автомобілями, що привело до пошкодження трьох транспортних засобів, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР.

Згідно з постановами Солом’янського районного суду від 03.11.2004 у справі № 3-14280 та у справі № 3-14281 водії Калістов О.В. та Марасін Р.Ю. за вказані порушення були піддані адміністративному стягненню.

Відповідно до ст. 354 ГК України за договором страхування страховик зобов’язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування.

Згідно з актом № 2833 від 12.10.2004 автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тойота Авенсіс державний номер 45300 КА  в результаті його пошкодження в ДТП, складає 89 657,20 грн.

Згідно з полісом № 19-3240150 страхова сума становить 86 040 грн., ВАТ "Українська страхова компанія "Гарант – Авто" за платіжними дорученнями № 4571 від 04.11.2004 та № 4602 від 05.11.2004 сплатила страхувальникові –  ТОВ "Дока–Україна" страхове відшкодування у загальній сумі 84 889,76 грн. та, крім того, за платіжним дорученням № 4478 від 29.10.2004 сплачено 280 грн. за товарознавчу експертизу.

У позовній заяві зазначено, що оскільки у ДТП вбачається також вина водія страхувальника, позов заявлено про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 42 584,88 грн., що складає 50 % від суми завданої матеріальної шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об’єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх  трудових (службових) обов’язків.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Зазначена норма закріплена також в ст. 27 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" зі змінами, при наявності вини обох володільців джерел підвищеної небезпеки розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного.

Як свідчать матеріали справи, дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої завдані матеріальні збитки, сталася через те, що водій ТОВ "Дока-Україна" порушив п.п. 12.1, 13.1, а водій ЗАТ "Транспортник" порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зі змінами (далі - ПДР).

Пунктом 10.1 ПДР встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Оскільки пунктом 1.10 ПДР дорожньо-транспортна пригода визначається як подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки, то слід визнати, що саме неправомірні дії водія ЗАТ "Транспортник" потягли за собою початок зазначеної події, тобто дорожньо-транспортної пригоди, та були первинними у вчиненні порушень обома водіями, а порушення водієм ТОВ "Дока-Україна" п.п. 12.1, 13.1 ПДР були діями вторинними. Разом із тим, як свідчать матеріали справи, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення № 889845 від 01.10.2004, постанова Солом’янського районного суду м. Києва від 03.11.2004 у справі №3-14281, порушення п.п. 12.1, 13.1 ПДР водієм ТОВ „Дока Україна” сприяло настанню ДТП.

Також апеляційна інстанція погоджується із аргументацією судом першої інстанції розміру відсотків ступеня вини кожного водія.

Враховуючи зазначене, апеляційна інстанція дійшла висновку про обґрунтованість визначення ступеня вини відповідача у розмірі 60 %.

22.10.2003 між Акціонерною страховою компанією "Вексель" та Закритим акціонерним товариством "Транспортник" укладено договір страхування шляхом видачі АСТ "Вексель", за договором страховиком, ЗАТ "Транспортник", за договором страхувальнику, полісу № Б/4064125  обов’язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на території України від 22.10.2003, за яким застрахована цивільна відповідальність ЗАТ "Транспортник" як власника транспортного засобу "Богдан",  державний номерний знак 001-19 КА.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов’язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже судом першої інстанції правомірно зменшено суму матеріальної шкоди, завданої позивачеві у розмірі 50 933,85 грн. на страхову суму за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, передбачену в п. 2 полісу № Б/4064125 у розмірі 25 000,00 грн.

Доводи апеляційних скарг немає підстав визнати такими, що відповідають нормам законодавства та матеріалам справи, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Оскільки норма ст. 1194 ЦК України не передбачає наявності будь-яких умов для її застосування, то та обставина, що, як стверджує позивач, Акціонерне страхове товариство "Вексель" не виплачувало страхове відшкодування за полісом обов’язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів на території України № Б/4064125, укладеного між АСТ "Вексель" та відповідачем, не впливає на обов’язок застосування ст. 1194 ЦК України.

У постанові Солом’янського районного суду м. Києва від 03.11.2004 у справі № 3-14281 не встановлено, що вина водія Марасіна Р.Ю мала форму грубої необережності.

Як вбачається зі змісту акту № 2833 автотоварознавчого дослідження від 12.10.2004 Товариства з обмеженою відповідальністю "Експертна компанія "Укравтоекспертиза-Стандарт" в процесі встановлення розміру вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля „Тойота Авенсіс” держ. № 45300 КА в результаті його пошкодження в ДТП у сумі 89 657,20 грн. вже було застосовано розмір залишкової вартості пошкодженого автомобіля, отже немає підстав зменшувати відшкодування у розмірі 25 933,85 грн. ще на залишкову вартість пошкодженого автомобіля "Тойота Авенсіс".

Твердження про те, що первинною причиною обставин, що призвели до ДТП стало порушення водієм "Тойота Авенсіс" п.п. 12.1, 13.1 ПДР, у зв’язку з чим розмір вини водія "Богдан" державний № 001-19 КА складає не більше 30 % є таким, що не ґрунтується на матеріалах справи, також немає підстав для висновку про те, що на розмір ступеня вини впливає кількість порушених пунктів ПДР, а не зміст таких порушень та причинно-наслідковий зв’язок між окремим порушенням та настанням ДТП.

Апеляційна інстанція не погоджується із міркуваннями сторін щодо визначення ступеня вини водіїв у скоєнні ДТП, визнає їх не обґрунтованими, суб’єктивними, такими, що не враховують дії всіх учасників ДТП у сукупності, а також причинно-наслідковий зв’язок між порушеннями окремого водія та настанням ДТП.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, у зв’язку з чим апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Рішення Господарського суду міста Києва від 22.05.2007 у справі №18/575-21/144 залишити без змін, а скарги без задоволення.

2.          Матеріали справи № 18/575-21/144 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя

Судді                                                                                          Ропій  Л.М.