СУД
СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.07                                                                                 Справа № 13/479

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне об’єднання” в особі Луганської філії м. Луганськ

до квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганська м. Луганськ

про стягнення 31 942 грн. 65 коп.

Суддя
Яресько Б.В.

За участю:
Секретар судового засідання Савенко В.Ю.

Від позивача
Голоколосова Л.І. дов. № 48 04.01.2007 р.

Від відповідача
Мастерова Н.В. дов. 19.09.2007 р. № 1649

ОБСТАВИНИ СПРАВИ: Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення заборгованості за активну електроенергію в сумі 28251 грн. 83 коп., пеню в сумі 1441 грн. 72 коп., 3 % річних –940 грн. 74 коп.

Позивач позов підтримав.

Відповідач відзивом на позовну заяву проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що зазначена електрична енергія була спожита не ним, а субабонентами і відповідач позбавлений права використовувати бюджетні кошти на погашення  зазначеної заборгованості.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з’ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд,

ВСТАНОВИВ, що відповідно до укладеного між сторонами по справі 15 березня 2005 року  договору № 2436 на поставку електричної енергії відповідач зобов’язався здійснювати кінцевий розрахунок за активну електричну енергію на підставі рахунків позивача до 20 числа місяця, наступного за звітним.

В порушення умов договору відповідач в неповному обсязі розрахувався за спожиту електроенергію за березень, травень 2006 р., травень 2007 р., а також за електроенергію спожиту в квітні, липні-жовтні 2006 р., січні 2007 р., в зв’язку з чим виникла заборгованість 28251 грн. 83 коп.

Наявність  зазначеного боргу за спірним договором підтверджується актом звірення розрахунків підписаним сторонами.

Позивач звернувся до господарського суду Луганської області з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованості за активну електроенергію в сумі 28251 грн. 83 коп., пеню в сумі 1441 грн. 72 коп. нараховану відповідно до п. 4.4.1 договору, 3 % річних –940 грн. 74 коп., та інфляційні втрати в сумі 1308 грн. 36 коп. відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач погоджуючись з фактом не оплати  спожитої електроенергії і наявності боргу в сумі 28251 грн. 83 коп., посилається на те, що зазначена заборгованість виникла не з його вини, а через неналежну оплати енергії субабонентами.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського  процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського  процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання –відповідно до вимог, що у певних умовах  звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов’язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб’єкт господарського зобов’язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб’єкта, а інший суб’єкт має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог —відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами статті 530 згаданого кодексу, зокрема, встановлено, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням, того, що матеріалами справи підтверджується наявність боргу відповідача в сумі 28251 грн. 83 коп., доводи відповідача щодо неможливості погашення зазначеного боргу в наслідок неможливості їх фінансування за рахунок державних коштів, судом відхиляються, суд задовольняє позов в повному обсязі.

Відповідно до ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача, а саме державне мито у сумі –319 грн. 43 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп.

Керуючись ст.. 44,49,  82-85 Господарського  процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганська м. Луганськ, вул. Оборонна 32 ідентифікаційний код  07652214 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Луганське енергетичне об’єднання” в особі Луганської філії м. Луганськ, вул. Штеровська 17 ідентифікаційний код  26204065:

заборгованість за активну електроенергію в сумі 28251 грн. 83 коп.  що підлягає стягненню на рахунок з спеціальним режимом використання 80 ЛОУ ВАТ “Державний ощадний банк України”, МФО 304665

.пеню в сумі 1441 грн. 72 коп., 3 % річних –940 грн. 74 коп., та інфляційні втрати в сумі 1308 грн. 36 коп., державне мито у сумі –319 грн. 43 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118 грн. 00 коп., що підлягає стягненню на поточний рахунок в АППБ “Райффайзен Банк Аваль” ЛОД, МФО 304007

3. Наказ видати позивачу після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні за згодою сторін була оголошена  тільки вступна  та резолютивна частина рішення.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя                                                                                 Б.В. Яресько

Дата підписання рішення

25.09.2007 р.