ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.
№ 11/34

Судова колегія Вищого господарського суду України у складі:

Головуючого
Панової І.Ю.

суддів:
Заріцької А.О. (доповідач у справі)
Продаєвич Л.В.

розглянувши касаційну скаргу

закритого акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод"

на постанову

Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30 серпня 2007 року

у справі
господарського суду
№ 11/34
Дніпропетровської області

за позовом

закритого акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод"

до
відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля"

про
стягнення 4 631, 22 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники:

ВАТ "Павлоградвугілля"
Віцингловської О.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2002 року у справі № 11/34 позов закритого акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод" (далі –позивач) задоволено, стягнуто з відкритого акціонерного товариства "Павлоградвугілля" (далі –відповідач) на користь позивача 3 586, 62 грн. основного боргу, 36,72 грн. державного мита та 68, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання рішення суду видано наказ від 25 квітня 2002 року № 11/34.

11 червня 2007 року від боржника (відповідача у справі) –                                до суду надійшла заява про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня  2007 року (суддя Мельниченко І.Ф.) в задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від           30 серпня 2007 року (судді: Пруднікова В.В. –головуючий, Білецька Л.М., Науменко І.М.) апеляційну скаргу відповідача у справі задоволено, ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2007 року скасовано, а заяву ВАТ "Павлоградвугілля" про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 117 ГПК України, –задоволено та визнано наказ господарського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2002 року у справі № 11/34 таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з винесеною постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30 серпня 2007 року та залишити в силі ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2007 року.

На думку заявника касаційної скарги, судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ (з змінами і доповненнями) (далі –Закон № 2343-XII) та ст.ст. 34, 37, 40, 41 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (із змінами і доповненнями) (далі –Закон № 606- XIV).

У судовому засіданні 4 грудня 2007 року було оголошено перерву до            11 грудня 2007 року на 13 годину 00 хвилин.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, проаналізувавши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11 січня 2005 року було порушено провадження у справі № Б26/7/05 про банкрутство                                   ВАТ "Павлоградвугілля".

Як встановлено матеріалами справи, 24 вересня 2005 року в газеті "Урядовий кур'єр" № 181 було опубліковано оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ВАТ "Павлоградвугілля".

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, і зазначено у касаційній скарзі позивача, вказаним вище рішенням господарського суду першої інстанції від 15 січня 2002 року стягується заборгованість, яка виникла у позивача у 1999 році, тобто до порушення провадження у справі про банкрутство відповідача. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі вимоги кредитора до боржника є конкурсними.

Колегія суддів зазначає, що після опублікування оголошення про порушення справи про банкрутство в офіційному друкованому органі конкурсні кредитори зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника в порядку ч. 1 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

При цьому, винесення судом рішення про стягнення заборгованості з боржника в позовному провадженні не звільняє кредитора від обов’язку подання заяви у справі про банкрутство в порядку ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що       ЗАТ "Новокраматорський машинобудівний завод" із заявою про визнання його кредитором у справі про банкрутство боржника не зверталось.

Законом України “Про внесення змін до Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” від         7 березня 2002 року № 3088-ІІІ, який набрав чинності 13 липня 2002 року, внесені зміни до ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Отже, з 13 липня 2002 року ч. 2 цієї статті визначено, що вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, під час дії нової редакції Закону № 2343-ХІІ суд позбавлений права поновлювати строк на звернення кредитора з заявою про грошові вимоги до боржника.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в постанові від 5 липня 2005 року у справі № 5/5/466.

У зв’язку з чим, суд в період дії нової редакції Закону № 2343-ХІІ та під час здійснення провадження у справі про банкрутство ухвалив вважати погашеними грошові зобов’язання осіб, які не звернулися у встановлений строк у справу про банкрутство боржника, оскільки поновити цей строк суд вже не вправі (ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 31 липня 2006 року у справі № Б26/7/05 про затвердження реєстру вимог кредиторів) (т.1 а.с. 93).

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин справи вищезазначені грошові зобов’язання                  відповідача перед позивачем є припиненими в силу закону, а саме ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

В силу ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Отже, до відносин, які мали місце в справі про банкрутство, норми ГПК України застосовуються з урахуванням особливостей Закону № 2343-ХІІ, як спеціального нормативно-правового акта.

У зв’язку з чим ст. 117 ГПК України підлягає застосуванню з урахуванням особливостей Закону про банкрутство.

Згідно з ч. 4 ст. 117 ГПК України господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, також і з інших причин.

До таких інших підстав слід відносити погашення грошових вимог відповідно до Закону № 2343-ХІІ.

За ст. 1 Закону № 2343-ХІІ погашеними визнаються задоволені вимоги кредитора, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну, зобов'язання або припинення зобов'язання іншим чином, а також інші вимоги, які відповідно до Закону № 2343-ХІІ  вважаються погашеними.

Отже, у справі про банкрутство вимоги кредиторів є погашеними внаслідок оплати боргу; обміну вимог кредиторів на активи боржника та (або) його корпоративні права; прощення; новації (укладання мирової угоди у справі про банкрутство), а також застосування присічного строку для подання заяви з вимогами до боржника, встановленого ч. 2 ст. 14, ч. 5 ст. 31 Закону № 2343-ХІІ.

Враховуючи наведене, наказ господарського суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2002 року у даній справі є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вимоги ЗАТ "Новокраматорський машинобудівний завод", які підтверджені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15 січня 2002 року та цим наказом, є погашеними на підставі ч. 2 ст. 14 Закону № 2343-ХІІ.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема в постанові від 2 жовтня 207 року у справі № 6/73.

У зв’язку з чим, судом апеляційної інстанції законно та обґрунтовано скасовано ухвалу суду першої інстанції та задоволено заяву боржника (відповідача у справі), подану в порядку ч. 4 ст. 117 ГПК України.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

За таких обставин справи оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін, як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 598 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 14 Закону України “Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом” та ст. ст. 1115, 1117, 1119 –11111, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу закритого акціонерного товариства "Новокраматорський машинобудівний завод" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від     30 серпня 2007 року у справі № 11/34 залишити без змін.

Головуючий                                                                           І. Панова

Судді                                                                                        А. Заріцька

Л. Продаєвич