ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2007 р.
№ 18/257

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Хандуріна М.І., –головуючого,

Мамонтової О.М.,

Удовиченка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні  скарги

1. Арбітражного керуючого Рибаченка М.П.
2. ЗАТ Комерційний Банк “ПриватБанк” в особі “Полтавського головного регіонального управління”
3. Полтавського акціонерного банку “Полтава-банк”

на постанову
Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2007 року

у справі
№ 18/257 господарського суду Полтавської області

за заявою
Державної податкової інспекції у м. Полтаві

до
Відкритого акціонерного товариства “Бурова компанія “Букрос”

про
визнання банкрутом,

розпорядник майна
Рибаченко М.П.,

за участю представників сторін:

Державної податкової інспекції у м. Полтаві –Сучкова Ю.О. (дов. від 15.01.2007 № 204),

ВАТ "Бурова компанія "Букрос" –Калінін О.М. (дов. від 03.10.2007 № 1),

ЗАТ Комерційний Банк “ПриватБанк” –Педоряка О.М. (дов. від 23.04.2007 № 3416),

Арбітражний керуючий Рибаченко М.П.,

встановив:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.07.2006 р. порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ "Бурова компанія "Букрос".

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 31.08.2006 р. визнано вимоги ДПІ у м. Полтаві у розмірі 704 013,40 грн. Зобов'язано заявника подати до офіційного друкованого органу оголошення про порушення справи про банкрутство. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Рибаченка М.П.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.08.2007 р. (суддя Палмарчук В.В.) накладено арешт на майно ВАТ "Бурова компанія "Букрос", заборонено відчуження майна боржника та укладення угод або іншого розпорядження майном, вартість якого складає понад 1 відсоток балансової вартості активів боржника без погодження з розпорядником майна.

Ухвала мотивована тим, що існує достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у боржника на момент подання заяви про порушення справи про банкрутство, може зникнути, зменшитись або погіршитись на момент задоволення вимог кредиторів.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11.10.2007 р. (колегія суддів у складі: Міщенко П.К. –головуючий, Тарасенко К.В., Шкурдова Л.М.) (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 22.10.2007 р.) ухвалу господарського суду Полтавської област від 17.08.2007 р. скасовано частково. Скасовано накладений арешт на майно ВАТ "Бурова компанія "Букрос", а також заборону на відчуження майна боржника та укладення угод або іншого розпорядження майном, вартість якого складає понад 1 відсоток балансової вартості активів боржника, без погодження з розпорядником майна. В решті ухвалу залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції незаконно обмежує права ВАТ "Бурова компанія "Букрос" по здійсненню заходів по відновленню своєї платоспроможності.

Крім того зазначається, що висновки суду щодо обов'язковості погодження ВАТ "Бурова компанія "Букрос" контракту № 26 від 22.07.2007 р. з розпорядником майна Рибаченком М.П. є помилковими, оскільки розпорядником майна Рибаченка М.П. було призначено ухвалою суду від 31.08.2006 р. строком на 6 місяців, а будь-які рішення щодо продовження строку розпорядження майном не приймались.

До Вищого господарського суду із касаційними скаргами на постанову суду апеляційної інстанції звернулися Арбітражний керуючий Рибаченко М.П.,  ЗАТ Комерційний Банк “ПриватБанк” в особі “Полтавського головного регіонального управління”, Полтавського акціонерного банку “Полтава-банк”, які постанову апеляційного господарського суду скасувати, а ухвалу господарського суду першої інстанції від 17.08.2007 р. залишити в силі. В обґрунтування посилаються на  порушення норма матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та на підставі встановлених в ній фактичних обставин справи, проаналізувавши правильність застосування  господарськими судами норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що касаційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.1 Постанови від 29.12.1976 року № 11 “Про судове рішення”, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають  застосуванню до даних правовідносин.

Постанова господарського суду апеляційної інстанції не в повній мірі  відповідають зазначеним вимогам, оскільки не ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон) господарський суд за клопотанням сторін або учасника провадження у справі про банкрутство чи за своєю ініціативою має право вжити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів, в тому числі, передбачені ст. 67 ГПК України.

Згідно зі ст. 67 ГПК України одним із заходів забезпечення позову є  накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві, заборона відповідачеві вчиняти певні дії.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред’явлення позову до нього може зникнути, зменшитись за кількість або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закону крім передбачених заходів господарський суд також може вживати і інші заходи для забезпечення вимог кредиторів та збереження майна боржника.

Отже, господарський суд у справі про банкрутство не позбавлений можливості застосовувати інші заходи, які, за переконанням суду, є необхідними у даному випадку, однак такі заходи мають відповідати цілям відновлення платоспроможності боржника та не перешкоджати здійсненню фінансово-господарської діяльності боржника, як юридичної особи.

Згідно зі ст. 1 Закону процедура розпорядження майном боржника являє собою систему заходів щодо нагляду та контролю за управлінням та розпорядженням майном боржника, з метою забезпечення збереження та ефективного використання майнових активів боржника.

Відповідно до п. 13 ст. 13 Закону Керівник або орган управління боржником виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо, зокрема, розпорядження майном боржника, балансова вартість якого складає понад 1 відсоток балансової вартості.

Господарський суд першої інстанції з метою попередження відчуження майна та захисту майнових прав та законних інтересів кредиторів та боржника, задовольнив клопотання ДПІ у м. Полтаві, АБ "Полтава-банк", ЗАТ КБП "ПриватБанк" в особі філії "Полтавське головне регіональне правління" та розпорядника майна  Рибаченка М.П. про вжиття заходів по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на майно, що  належить відповідачеві,  а також заборону відчуження майна боржник та укладення угод розпорядження майном, вартість якого складає понад 1 відсоток балансової вартості активів, без погодження з розпорядником майна.

При цьому суд виходив з того, що 22.07.2007 р. ВАТ "БК "Букрос" було укладено контракт № 26 з "Ватикум" (Лівія), за умовами якого боржник зобов'язаний відвантажити та надати у цільове використання бурове обладнання на загальну суму 1 107 031 дол. США, що по курсу НБУ становить 5 590 506,55 грн. При цьому судом встановлено, що умовами контракту не передбачено страхування ризику неповернення товарно-матеріальних цінностей. Строк контракту встановлено: 1 етап - 1 рік, 2-й етап –укладається додатково на 4 роки. Укладення вказаного контракту відбулося без погодження із   розпорядником майном.

Разом з тим, як встановлено судом, згідно з балансом боржника, доданим до матеріалів справи,  балансова вартість активів станом на 30.06.2006 р. складає 88 424 700 грн.

Зважаючи на вищенаведене, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, правильно встановив і дійшов обґрунтованого висновку про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, оскільки незважаючи на обмеження, встановлені п. 13 ст. 13 Закону,  ВАТ "БК "Букрос" вчиняються дії по вивезенню майна вартістю понад 5 590 506,55 грн., тобто більше 1 відсотка балансової вартості, без погодження з розпорядником майна.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи ухвалу господарського суду першої інстанції, виходив з того, що накладення арешту на всі активи боржника позбавляє останнього провадити передбачену Статутом поточну господарську діяльність, будь-які рішення щодо продовження строку повноважень розпорядника майна Рибаченка М.П. господарським судом Полтавської області не приймались, а тому погодження контракту № 26 від 22.07.2007 р. з розпорядником майна не потребувало.

Однак, дане твердження суду апеляційної інстанції є наслідком неправильного застосування норм закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Процедуру розпорядження майном боржника введено ухвалою господарського суду Полтавської області від 31.08.2006 р., розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Рибаченка М.П.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону розпорядник майна призначається у порядку, встановленому цим Законом. Ч. 13 даної статті встановлено, що розпорядник майна призначається на строк не більше 6 місяців. Цей строк може бути продовжений або скорочений судом.

Ст. 13 п. 10 Закону передбачено, що повноваження арбітражного керуючого як розпорядника майна припиняються з дня затвердження господарським судом мирової угоди, призначення керуючого санацією або призначення ліквідатора, якщо інше не передбачено Законом.

Оскільки неодноразові оскарженням боржником до суду різних інстанцій винесених у справі судових рішень унеможливило вирішення судом переходу до вищезазначених процедур, які б зупиняли повноваження арбітражного керуючого,  процедура розпорядження майном ВАТ "Бурова компанія "Букрос" триває.

Враховуючи те, що процедура розпорядження майном боржника нерозривно пов’язана з особою, яка забезпечує її виконання, –розпорядником майна, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що арбітражний керуючий Рибаченко М.П. продовжує виконувати обов'язки розпорядника майном ВАТ "Бурова компанія "Букрос", а тому погодження керівником або органом управління майном боржника угод щодо розпорядження майном боржника, балансова вартість якого складає понад 1 відсоток балансової вартості активів боржника, є обов'язковим в силу вимог п. 13 ст. 13 Закону.

В той же час, колегія суддів зазначає, що заборона відчуження майна не веде до припинення господарської діяльності підприємства, а лише обмежує право розпорядження майном, балансова вартість якого складає понад 1 відсоток.

Таким чином, розглядаючи справу в порядку апеляційного провадження господарський суд  наведеного не врахував та помилково скасував ухвалу суду першої інстанції.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а ухвала місцевого господарського суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційні скарги Арбітражного керуючого Рибаченка М.П.,  ЗАТ Комерційний Банк “ПриватБанк” в особі “Полтавського головного регіонального управління”, Полтавського акціонерного банку “Полтава-банк”  задовольнити.

Постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2007 року у справі № 18/257 скасувати, ухвалу господарського суду Полтавської  від 17 серпня 2007 року  у даній справі –залишити без змін.

Головуючий -                                                                М.І. Хандурін

Судді                                                                            О.М. Мамонтова

О.С. Удовиченко