ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  МІСТА СЕВАСТОПОЛЯ
РІШЕННЯ

"19" вересня 2007 р.
справа № 20-6/147-7/252

За позовом:          Заступника військового прокурора Військо-Морських сил України

(99011, м. Севастополь, вул. Леніна, 41)

в інтересах держави в особі

Міністерства Оборони України

(03168, м. Київ, Повітрянофлотський проспект, 6)

до відповідача:          Товариства з обмеженою відповідальністю „Каскад-Інвестментс”

(99040, м. Севастополь, пр. Ген. Остяркова, 176-42)

(99011, м. Севастополь, вул. Сенявіна, 1-311)

про          визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна - військового містечка Б-42, розташованого в с. Оборонне Балаклавського району м. Севастополя, укладеного 23.08.2006, та додаткової угоди до нього недійсними,

зобов'язання відповідача повернути в державну власність військове містечко Б-42 загальною вартістю 10397943,00 грн.

третя особа,          Севастопольська квартирно-експлуатаційна частина (морська)

яка не заявляє          (99054, м. Севастополь, вул. Хрустальова, 60)

самостійних вимог

на предмет спору, на

стороні позивача:

Суддя Г.П. Ілюхіна

Представники сторін:

Від прокурора          –          Поліванов С.М., начальник відділу війської прокуратури ВМС України, посвідчення № 283 від 13.11.2006,

–          Няньчур С.М., заступник військового прокурора ВМС України, посвідчення № 380 б/д,

Від позивача          –          Медведь А.В., провідний спеціаліст, довіреність № 220/439/Д від 15.12.2006,

Від відповідача          –          Преображенська Ю., паспорт К № 4163156, керівник підприємства,

–          Кройтор І.В., адвокат, довіреність б/н від 04.09.2007,

Від третьої особи          –          Кравець О.М., представник, довіреність б/н від 01.08.2007.

Суть спору:

02.07.2007 (вх.№ 234-пр) Заступник військового прокурора Військо-Морських сил України звернувся до господарського суду міста Севастополя в інтересах держави в особі Міністерства Оборони України з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Каскад-Інвестментс” про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна - військового містечка Б-42, розташованого в с. Оборонне Балаклавського району м. Севастополя, укладеного 23.08.2006, та додаткової угоди до нього недійсними; зобов'язання відповідача повернути в державну власність військове містечко Б-42 загальною вартістю 10397943,00 грн., з посиланням на статті 15, 16, 92, 203, 215, 227, 234 Цивільного кодексу України, статтю 84 Земельного кодексу України, статті 6, 85 Водного кодексу України, Положення „Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил”, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України № 1919 від 28.12.2000.

Позов обґрунтовано тим, що Стороні-2 Договору передано безоплатно будівлі військового містечка Б-42 вартістю 397943,00 грн., Договором та Додатковою угодою передано в приватну власність земельну ділянку, що відноситься до земель оборони, у сторін відсутні дійсні наміри на створення правових наслідків, обумовлених Договором.

Ухвалою суду від 02.07.2007 справу прийнято до провадження суддею Лазаревим С.Г. та порушено провадження по справі № 20-6/147 (арк.с.1).

Ухвалою суду від 17.07.2007 в порядку статті 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Севастопольську квартирно-експлуатаційну частину (морську) (арк.с.38-39).

Розпорядженням голови суду № 61 від 02.08.2007 у зв’язку з вибуттям судді Лазарева С.Г. у щорічну відпустку, у зв’язку з врегулюванням навантаженності суддів та з метою дотримання строків розгляду справ, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, справа передана до провадження судді Ілюхіній Г.П. (арк.с.53).

Ухвалою суду від 06.08.2007 справу прийнято до провадження судді Ілюхіної Г.П., справі привласнено № 20-6/147-7/252 (арк.с.54-55).

В заяві (вх.№32060) прокурор просить прийняти відмову від позову, провадження по справі припинити на підставі пунктів 11, 4 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв’язку з тим, що відповідачем за зазначеними в позові правочинами достроково виконані зобов’язання перед позивачем в повному обсязі, та зверненням позивача до Севастопольської міської державної адміністрації з листом про надання згоди на припинення права користування спірною земельною ділянкою та зміну її цільового призначення з подальшим відведенням під будівництво відповідачу, у зв’язку з чим на даний час відсутній предмет спору та підстави для визнання недійсними зазначених в позові правочинів (арк.с.77-78).

В судовому засіданні прокурор пояснив, що в резолютивній частині заяви допущено помилку в частині підстав припинення провадження по справі, просить припинити провадження по справі за відсутністю предмету спору.

Позивач в клопотанні (вх.№33545) просить припинити провадження по справі в порядку пункту 11 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України  у зв’язку з відсутністю предмету спору, так як сторонами повністю виконані зобов’язання за зазначеними в позовній заяві Договорами (арк.с.85).

Клопотання прокурора та позивача не підлягають задоволенню, так як правове навантаження пунктів 11 та 4 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України різні, не тотожні. Предметом спору є визнання Договору та Додаткової угоди недійсними, виконання сторонами зобов’язань за ними не є підставою для припинення провадження у справі у зв’язку з відсутністю предмету спору, так як Договір може бути визнаний недійсним і після виконання сторонами його умов, якщо на це є підстави.

Відповідач у відзиві на позов (вх.№33540) позовні вимоги не визнав по мотивам викладеним в ньому, основні з яких полягають в тому, що на даний час укладені між позивачем та відповідачем Договір та Додаткова угода не існують, так як сторонами виконані всі зобов’язання за ними; Договором та Додатковою угодою не передбачена передача позивачем відповідачу військового містечка Б-42, а передано право користування земельною ділянкою; вважає позовні вимоги безпідставними, просить в їх задоволенні відмовити (арк.с. 86-89).

Третя особа письмових пояснень по позовним вимогам не надала.

В судовому засіданні прокурор, представники позивача та третьої особи погодились з доводами відповідача, викладеними в відзиві на позов (арк.с. 112-113).

Розгляд справи відкладався в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Справа розглядається за наявними матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України, тому що прокурором та сторонами надані докази, які в достатній мірі характеризують правовідносини сторін.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представників прокурора, позивача, відповідача, третьої особи, суд, -

в с т а н о в и в:

З’ясовані наступні обставини:

28.12.2005 Міністерство Оборони України  видало наказ № 772 „Про деякі питання організації будівництва житла”, яким передбачено:

„Керівникам підприємств, госпрозрахункових установ та організацій, що входять до сфери управління Міністерства Оборони України, яким з метою пайової участі в будівництві (інвестування будівництва житла, підряду на капітальне будівництво, укладення інших договорів, предметом яких є будівництво житла для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей) у встановленому порядку передані на баланс цілісні майнові комплекси колишніх військових частин, військові містечка, інші об’єкти нерухомого майна, і директору Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства Оборони України:

-          забезпечити (стосовно земельних ділянок, за якими укладені відповідні договори –шляхом укладення додаткових угод) визначення (введення) Міністерства Оборони України (в особі Директора Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства Оборони України ) як сторони договору;

-          передбачити у договорах (додаткових угодах):

-          право Міністерства Оборони України на безоплатне отримання житла, що будується для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей;

-          кількість житла, що передається Міністерству Оборони України з урахуванням ринкової вартості земельної ділянки, на якій здійснюється будівництво (арк.с.97-98).

23.08.2006 між Міністерством Оборони України (Сторона-1) та ТОВ „Каскад-Інвестментс” (Сторона-2) укладено Договір № 227/ДБ-19СПЗ про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) (арк.с.7-15).

Відповідно пункту 2.1. Договору предметом Договору є проведення спільної діяльності Сторін щодо будівництва комплексу житлових будинків з об’єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення орієнтовною загальною площею квартир 45483,2 м2, згідно з проектно-кошторисною документацією, що підлягають будівництву на земельній ділянці орієнтовною загальною площею 20 га, яка розташована в с. Оборонне, в м. Севастополь (із них на земельній ділянці Сторони-1 орієнтовною загальною площею 5,9 га, яка розташована в с. Оборонне, в м. Севастополі (військове містечко Б-42) орієнтовною загальною площею квартир 12995,2 м2 та на земельній ділянці Сторони-2, що має бути відведена в установленому законодавством порядку, орієнтовною площею 14,1 га, яка розташована в с. Оборонне, в м. Севастополь, орієнтовною загальною площею квартир 32488 м2), яка передбачає розподіл результатів та ризиків цієї діяльності.

Згідно пункту 3.2.1 Договору частка Сторони-1 складається з вартості нематеріального активу –права користування земельною ділянкою під забудову, визначену експертним шляхом. До складу частки Сторони-1 на цілі спільної діяльності також включається здійснення технічного нагляду та прийняття будівель в експлуатацію. Сторони домовились, що частка Сторони-1 у спільній діяльності в грошовому еквіваленті орієнтовно становить 10000000, 00 грн. Сторона-1 здійснює зазначений свій вклад виключно в будівництво квартир.

Пунктом 12.1 Договору передбачено, що Сторони можуть поступитися своїми правами на частку за спільною діяльністю іншим особам за згодою Сторін. Приєднання до Договору нових Сторін здійснюється шляхом підписання всіма Учасниками відповідної додаткової угоди.

30.08.2006 між Міністерством Оборони України (Сторона-1) та ТОВ „Каскад-Інвестментс” (Сторона-2) укладено Додаткову угоду № ДУ-1/19СПЗ (арк.с.16-18).

Пунктом 1.1. Додаткової угоди встановлено, що частка Сторони-1 у спільній діяльності становить 10000000,00 грн.

Сторона-1 здійснює свій вклад шляхом передачі нематеріального активу права користування земельною ділянкою під забудову, яка здійснена експертним шляхом. Частка Сторони-1 на цілі спільної діляності також здійснюється шляхом виконання технічного нагляду та прийняття будівель в експлуатацію, участі в узгодженнях по переоформленню права користування земельною ділянкою на Сторону-2.

Відповідно пункту 1.2. Додаткової угоди частка Сторони-2 в спільній діяльності складає 25000000,00 грн.

Сторона-2 здійснює свій вклад коштами шляхом фінансування будівництва квартир, будинків з об’єктами соціальної інфраструктури та вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового, торговельного та адміністративного призначення, передачі рухомого та нерухомого майна та інших товарно-матеріальних цінностей та за допомогою ведення загальних справ учасників Договору, в порядку і на умовах, передбачених Договором.

Згідно пункту 2 Додаткової угоди сторони домовились, що вартість частки Сторони-1 в спільній діяльності становить 10000000,00 грн.

Пунктом 3 Додаткової угоди передбачено, що Сторона-2 перераховує Стороні-1 грошові кошти, передбачені в пункті 2 у розмірі:

-          5910000,00 грн. Сторона-2 перераховує Стороні-1 на рахунок, вказаний Стороною-1, протягом 3 днів з моменту підписання Додаткової угоди;

-          2240000,00 грн. Сторона-2 перераховує Стороні-1 на рахунок, вказаний Стороною-1, протягом 3 днів з моменту підписання Додаткової угоди;

-          1700000,00 грн. –Сторона-2 перераховує на рахунок, вказаний Стороною-1, за придбанні списані будівлі та споруди та/або будівельні матеріали, отримані від розбирання їх, протягом 3 днів з моменту підписання Додаткової угоди;

-          150000,00 грн. Сторона-2 перераховує на рахунок, вказаний Стороною-1, за окремим договором за виконання частини функцій замовника будівництва, але не пізніше 3 днів з моменту підписання Додаткової угоди.

Відповідно до пункту 6 Додаткової угоди  Сторона-1 зобов’язується передати Стороні право користування земельною ділянкою, яка розташована в с. Оборонне, в м. Севастополі (військове містечко Б-42), що належить Стороні-1 і є його нематеріальним активом, та сприяти оформленню за Стороною-2 права користування землею та внесенню відповідних даних до державного земельного кадастру. Згоду на припинення права користування земельною ділянкою Сторона-1 надає протягом 3 днів з моменту проведення Стороною-2 перерахування коштів в сумі, визначеній цією угодою.

Пунктом 10 Додаткової угоди визначено, що Сторони з виконанням пункту 3 Додаткової угоди за взаємною згодою сторін згідно зі статтею 214 Цивільного кодексу України відмовляються від виконання договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) № 227/ДБ-19СПЗ від 23.08.2006 та цієї Додаткової угоди. Сторони домовились, що після виконання пунктів 2 та 3 Додаткової угоди будь-яких претензій одна до одної не матимуть.

Відповідно до пункту 11 Додаткової угоди вона набуває чинності з дати підписання її сторонами і є невід’ємною частиною Договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) № 227/ДБ-19СПЗ від 23.08.2006. Договір про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) № 227/ДБ-19СПЗ від 23.08.2006 припиняє свою дію з дати останнього перерахування Стороною-2 коштів згідно умов, викладених в пункту 3, 10 Додаткової угоди.

04.09.2006 платіжними дорученнями №1 (16983535), № 2 (16983119), № 3 (16983281), № 4 (16983436) на виконання умов Договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) № 227/ДБ-19СПЗ від 23.08.2006 та Додаткової угоди до нього № ДУ-1/19СПЗ від 30.08.2006 відповідачем перераховано позивачу 5910000,00 грн., 2240000,00 грн., 780000,00 грн., 1260000,00 грн., відповідно (арк.с.91, 92, 94, 95).

08.09.2006 платіжним дорученням № 6 (17055673) на виконання умов Договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) № 227/ДБ-19СПЗ від 23.08.2006 та Додаткової угоди до нього № ДУ-1/19СПЗ від 30.08.2006 відповідачем перераховано позивачу 150000,00 грн. (арк.с.93).

14.09.2006 вих.№ 220/3554 Міністр Оборони України направив Севастопольському міському голові лист про надання згоди на припинення права користування земельною ділянкою військового містечка Б-42, що розташована в с. Оборонне, в м. Севастополі, та заміну її цільового призначення з подальшим відведенням під будівництво у встановленому чинним законодавством порядку ТОВ „Каскад-Інвестментс”, у зв’язку з достроковим виконанням останнім умов Договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) № 227/ДБ-19СПЗ від 23.08.2006 (арк.с.66).

15.09.2006 між позивачем та відповідачем складено Акт до Договору № 227/ДБ-19СПЗ від 23.08.2006 про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) та Додаткової угоди до нього № ДУ-1/19СПЗ від 30.08.2006, яким сторони підтвердили повне та належне виконання зобов’язань за Договором № 227/ДБ-19СПЗ від 23.08.2006 про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) та Додатковою угодою до нього № ДУ-1/19СПЗ від 30.08.2006; підтвердили відсутність претензій та невиконання зобов’язань по зазначеним Договору та Додатковій угоді; засвідчили факт припинення зазначених Договору та Додаткової угоди (арк.с.109-110).

23.04.2007 видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою  площею 18,3558 га, розташованою в районі с. Оборонне, 30-31 км автодороги Танкове-Оборонне Балаклавського району м. Севастополя, серія ЯЯ № 395077 Севастопольській КЕЧ (морській) на підставі рішення Севастопольської міської Ради № 1754 від 14.03.2007 для обслуговування службової території військового містечка Б-42 (арк.с.20).

11.05.2007 (вих.№915-1145) Севастопольською КЕЧ (морською) на адресу Військового прокурора ВМС України надано інформацію:

-          площа земельної ділянки у військовому містечку Б-42 складає 6,0 га;

-          Державний акт оформлений на площу 18,3558 га;

-          військове містечко Б-42 реалізовано за договором купівлі-продажу № 4556 від 02.09.2006 ТОВ „Каскад Інвестментс”. Документи купівлі-продажу до Севастопольської КЕЧ (морської) не надходили, тому будівлі військового містечка Б-42 знаходяться на балансі Севастопольської КЕЧ (морської);

-          на території військового містечка Б-42 розташовано 16 будівель (арк.с.19).

Спір виник в зв’язку з тим, що на думку прокурора, Договір № 227/ДБ-19СПЗ від 23.08.2006 про спільну діяльність у будівництві житла (без об’єднання вкладів учасників) та Додаткова угода до нього № ДУ-1/19СПЗ від 30.08.2006 укладені з порушенням вимог діючого законодавства України та підлягають визнанню недійсними, так як є фіктивними.

Правовідносини сторін регулюються пунктом 1 статті 6 „Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини” 1950 року, статтею 13 Конституції України, статтями  116, 125, 140-149 Земельного кодексу України, статтями 16, 203, 204, 215, 216, 234, 627-629 Цивільного кодексу України, статтями 1, 2, 9 Закону України „Про інвестиційну діяльність”.

Згідно зі статтею 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Мнима (фіктивна) угода, тобто угода, укладена „про людське око”, без наміру створити юридичні наслідки є недійсною незалежно від мети її укладення.

Сторони ніяких дій по здійсненню мнимої (фіктивної) угоди не вчиняють.

Має місце імітація правочину. У діях сторін, що імітують правочин, відсутня головна ознака правочину –спрямованість на встановлення, припинення або іншу видозміну цивільних правовідносин.

Дії сторін в спірному Договорі та Додатковій угоді направлені на оцінку та визначення пайової участі позивача в договорі про спільну діяльність, яка мала місце в передачі права землекористування у встановленому діючим законодавством порядку.

Сторона-2 виконала свої зобов'язання по Договору та Додатковій угоді повністю.

Статтями 627-629 Цивільного кодексу України встановлено, що, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Діюче законодавство України не містить обов’язкових умов інвестиційних договорів.

Спірні Договір та Додаткова угода укладені без порушення норм діючого законодавства України.

Спірні Договір та Додаткова угода не підлягають визнанню недійсними з наступних підстав.

Спірний Договір про сумісну діяльність був договором інвестиції, розмір часток кожного визначався в разі спору з урахуванням вкладу в сумісну діяльність кожного з учасників.

Спірний Договір відноситься до договорів інвестиційної діяльності, зважаючи на норми статей 1, 2, 9 Закону України „Про інвестиційну діяльність”, так як предмет договору відповідає вищезазначеним нормам.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 13.07.2006 по справі № 20-8/134 в частині правової природи договорів про пайову участь в будівництві житла.

Договір укладено у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

Згідно зі статтями 203, 204 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, мають бути дотримані спеціальні вимоги до укладення певних видів правочинів.

Наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 Цивільного кодексу України, згідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до вимог пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.1999 № 2166 „Про комплексну програму забезпечення житлом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, кримінально-виконавчої системи, службових осіб митних органів та членів їх сімей”, фінансування програми покладено на Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2005 № 385 „Про питання використання коштів державного бюджету на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, кримінально-виконавчої системи, органів і підрозділів цивільного захисту та службових осіб митних органів”, статтею 27 Житлового кодексу України, житлова площа у будинках, споруджених із залученням у порядку пайової участі коштів, розподіляється для заселення між учасниками будівництва пропорційно переданим ними коштів.

Вимогами статті 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про припинення права власності на земельну ділянку чи право користування нею з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 Земельного кодексу України.

Додатковою угодою землекористувач –Міністерство Оборони України дало згоду на припинення права користування земельною ділянкою, як своїм вкладом в Договорі про спільну діяльність, що прямо передбачено цим Договором та не суперечить діючому законодавству України та наказу Міністра Оборони України № 772 від 28.12.2005 772 „Про деякі питання організації будівництва житла”.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Прокурор, пред’являючи позов в інтересах держави, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу України, не визначив та не обґрунтував в чому саме полягає порушення інтересів держави та чи існує загроза інтересам держави, не обґрунтував, в чому полягає фіктивність Угоди.

Прокурор не обґрунтував, в чому порушуються інтереси держави при наданні згоди на переоформлення земельної ділянки, що належить до державної форми власності і які порушення при укладенні договору допустили сторони, не обґрунтував, чому він відносить спірний договір до договору купівлі-продажу.

Власник або землекористувач вправі відмовитись від землекористування повністю або в частині земельної ділянки у встановленому діючим законодавством порядку.

По результатам розгляду справи суд не встановив факту порушень прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Посилання прокурора на статті 227, 234 Цивільного кодексу України безпідставне.

Міністерством юстиції України проаналізовані постановлені Європейським судом з прав людини 204 рішення щодо України, з яких у 200 констатовано порушення „Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини” 1950 року з боку держави та виділені системні проблеми, які призводять до неодноразового визнання судом порушень Конвенції, зокрема, участь прокурора в господарському процесі.

В своїй практиці Європейський суд наголошує, що принцип рівності процесуальних можливостей є одним із основоположних принципів права на справедливий судовий розгляд, яке закріпляється  п.1 ст.6 „Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод” 1950 року. Це означає, що кожна із сторін не повинна мати явної переваги  і що кожній із сторін повинна бути гарантована можливість представити свою справу на таких умовах, які не ставлять ії у менш сприятливе становище у порівнянні із іншою стороною (лист ДСА від 16.11.2006 № 14-6947/06).

Все вищеперелічене дає суду право для висновку про необґрунтованість та неспроможність позовних вимог та про відмову в задоволенні позовних вимог прокурора повністю.

На підставі викладеного, керуючись 1 статті 6 „Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини” 1950 року, статтею 13 Конституції України, статтями  116, 125, 140-149 Земельного кодексу України, статтями 16, 203, 204, 215, 216, 234, 627-629 Цивільного кодексу України, статтями 1, 2, 9 Закону України „Про інвестиційну діяльність”, статтями 33, 34, 44-49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя                                                                                                                     Г.П. Ілюхіна

Рішення оформлено і підписано

в порядку статті 84 ГПК України

24.09.2007