ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.11.2007                                                             Справа  № 10/197

За позовом Дочірньої компанії „Газ України” НАК „Нафтогаз України”,                 м. Київ

до відповідача Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, м. Ужгород

про стягнення суми 657669,82грн.

Суддя      І.В.Івашкович

Представники:

від позивача: Плотніков А.О., довіреність №33/10 від 09.02.07

від відповідача: Шкурко Р.В. - начальник юридичного управління, довіреність №07/2147 від 01.10.07

СУТЬ СПОРУ: ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”, м. Київ звернулась з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, м. Ужгород про стягнення суми 657669,82грн., в т.ч. 539650,70 грн. інфляційних та 118019,12 грн. 3% річних.

Позов мотивує тим, що рішенням господарського суду Закарпатської області від 31.08.06 по справі №16/177 стягнуто з відповідача 3738331,29 грн. основного боргу, 481818,30грн. інфляційних, 138557,51 грн. 3% річних, 1000 грн. пені.

Відповідачем вказане судове рішення не виконано, заборгованість в розмірі 3738331,29 грн. не погашено, внаслідок чого на підставі ст.625  ч.2 Цивільного кодексу України позивач на вказану заборгованість провів нарахування інфляційних в розмірі 539650,70 грн. та 3% річних в розмірі 118019,12 грн. згідно з наведеними у позовній заяві розрахунками.

Представник позивача в процесі судового розгляду позовні вимоги підтримав. Подав уточнений розрахунок інфляційних, проведений у зв'язку з допущеною у попередньому розрахунку арифметичною помилкою.

Згідно з уточненим розрахунком позивача розмір інфляційних складає 531206,27грн.

Відповідач згідно з письмовим відзивом на позов (заява №07/2397 від 25.10.07) та додатковими поясненнями (заява №07/2925 від 14.11.07) проти позову заперечує повністю.

При обґрунтуванні заперечень посилається на неможливість виконання наказу про примусове виконання судового рішення по справі №16/177, оскільки ВАТ по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, як підприємство ПЕК, включено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України від 23.06.05 №2711 „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу”. Зазначає, що відповідно до п.3.7 ст.3 вказаного Закону на строк участі підприємств ПЕК у процедурі погашення заборгованості підлягають зупиненню виконавчі провадження та угоди примусового виконання рішень, що підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України „Про виконавче провадження”.

Окрім того, відповідач посилається на судову практику з аналогічних до предмету даного спору питань, копії судових рішень долучено до матеріалів справи.

Зокрема, відповідачем додано копію рішення господарського суду Закарпатської області від 12.10.07 по справі №17/198 за позовом ДК                       „Газ України” НАК „Нафтогаз України”, м. Київ до ВАТ по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, м. Ужгород про стягнення 1500223,94 грн. інфляційних та 3% річних.

З огляду на наявність у Львівському апеляційному господарському суді апеляційного провадження з перегляду вищевказаного судового рішення, відповідач заявив клопотання (заява №07/2927 від 14.11.2007), яким просить зупинити провадження у даній справі до закінчення апеляційного провадження у справі №17/198.

Клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відхилено судом через відсутність врегульованих ст.79 ГПК України підстав для зупинення господарським судом провадження у справі.

Суд констатує, що предмет спору по справі №17/198 не пов’язаний з предметом спору по даній справі, оскільки спірні відносини по кожній з цих справ виникли з різних договірних відносин сторін.

Представник позивача заперечує позицію відповідача, орієнтовану на наявність відповідної судової практики, в т.ч. заперечує наявність підстав для зупинення провадження у даній справі. Наголосив на наявності судової практики з аналогічних до предмету даного спору питань та додав копії судових актів, згідно з якими вимоги ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”, про стягнення інфляційних та 3% річних, нарахованих із присуджених до стягнення судовими рішеннями та не сплачених сум заборгованості за відпущений природний газ.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 31.08.2006р. по справі №16/177, зміненим частково постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2006р., присуджено до стягнення з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз”, м. Ужгород на користь ДК „Газ України” НАК „Нафтогаз України”, м. Київ 3738331,29грн. основного боргу за поставлений природний газ, 481818,30грн. інфляційних нарахувань, 138557,51грн. 3% річних. Судовим рішенням від 31.08.06 по справі №16/177 встановлено, що зобов'язання відповідача по оплаті на користь позивача боргу в розмірі 3738331,29грн. виникло із укладеного між сторонами договору №06/03-3045 від 24.12.03 на постачання природного газу.

Присуджену в судовому порядку до оплати суму 3738331,29грн. основного боргу, а також 481818,30грн. інфляційних та 138557,51грн. 3% річних відповідачем не сплачено. Наведені відповідачем мотиви заперечень, а саме, посилання на неможливість виконання судового рішення через непред’явлення позивачем до виконання відповідного наказу на примусове виконання рішення, а також в силу норм Закону України від 23.06.05 №2711 „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Нормами ст.14 Цивільного кодексу України врегульовано загальні засади виконання цивільних обов'язків та встановлено, зокрема, що цивільні обов’язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Передбачено, що особа може бути звільнена від цивільного обов’язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Положення щодо обов’язковості виконання зобов’язань конкретизовано у нормах ст.526 Цивільного кодексу України, аналогічної до неї ст.193 Господарського кодексу України.

Таким чином, в даному випадку відповідач відповідно до умов договору №06/03-3045 від 24.12.03 несе зобов'язання щодо оплати на користь позивача заборгованості в розмірі 3738331,29грн., що і було визнано судовим рішенням у справі №16/177.

При цьому суд констатує, що будь-які врегульовані законом підставі припинення такого зобов'язання відсутні.

Натомість, Законом України від 23.06.05 №2711 „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу” врегульовано лише певний механізм погашення  заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості, в тому числі передбачено зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання судових рішень щодо таких підприємств, однак дія цього Закону не припиняє грошових зобов’язань відповідних підприємств ПЕК та не звільняє їх від відповідальності за порушення таких зобов’язань.

У відповідності до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Нормами ч.2 сказаної статті встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання  на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за обставин наявності за відповідачем простроченої та неоплаченої на даний час заборгованості в розмірі 3738331,29грн., позивач правомірно заявив вимогу про стягнення нарахованих із такої заборгованості сум інфляційних та 3% річних. Суд визнає обґрунтованими вимоги про стягнення інфляційних в розмірі 531206,27грн. за період прострочення з вересня 2006р. по серпень 2007р. (згідно з уточненим розрахунком позивача) та 3% річних в розмірі 118019,12грн. (згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком).

Виходячи з наведених вище обґрунтувань, суд визнає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково. Стягується 531206,27грн. інфляційних та 118019,12грн. 3% річних. В задоволенні решти вимог слід відмовити.

За правилами ст.49 ГПК України суд покладає на відповідача відшкодування витрат позивача по оплаті держмита в розмірі 6432,52грн. та 116,49грн. –по оплаті інформаційно-технічних послуг.

Керуючись ст.ст.43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу  України, суд

ВИРІШИВ:

1.          Позов задоволити частково.

2.          Стягнути з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз” (м. Ужгород, вул.Погорєлова,2; ) на користь Дочірньої компанії „Газ України” Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України” (м. Київ, вул.Шолуденка,1; ідентифікаційний код:31301827) 649225,39грн. (в тому числі 531206,27грн. інфляційних нарахувань та  118019,12грн. 3% річних) та 6609,01грн. відшкодування судових витрат.

Видати наказ.

3.          В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому ГПК України.

Суддя                                                                                     І.В. Івашкович

Рішення, оформлене відповідно до ст.84 ГПК України, підписано 20.11.07.