ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2007 р.
№ 13/126

Вищий  господарський  суд  України  у  складі  колегії  суддів:

Добролюбової Т.В. –головуючого,

Гоголь Т.Г.,

Швеця В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційне подання
Заступника військового прокурора Центрального
регіону України в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України

на рішення

Господарського суду м. Києва
від 31.07.2007 року

у справі
№ 13/126

господарського суду
м. Києва

за позовом
Заступника військового прокурора Центрального
регіону України в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України

до

Товариства з обмеженою відповідальністю
"Компанія Крона плюс"

про
стягнення 414 868, 00 грн.

за участю представників від:

позивача: Хруленко О.В. (Прокуратура України, посв. № 658),

Ковалець І.М. (дов. від 25.12.06);

відповідача : Балицький Т.М. (дов. від 09.05.07),

Лисовець Т.В. (дов. від 09.05.07)

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2007 року заступник військового прокурора Центрального регіону України (далі - позивач)  звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Крона плюс" (далі - відповідач) про відшкодування завищень вартості робіт на суму 414 868, 00 грн. відповідно до договорів підряду № 303/2/9/106 від 28.10.04 та                        № 303/2/8/27 від 22.06.05.

В обґрунтуванні своїх вимог позивач посилається на те, що під час перевірки фахівцями Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України фінансово-господарської діяльності Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України було встановлено завищення обсягів та вартості виконаних відповідачем у 2004-2005 роках робіт на загальну суму 414 869, 00 грн., а саме за договором від 28.10.04 на 193 951, 00 грн. та за договором від 22.06.06 - 220 917, 00 грн. При цьому позивач вказує, що зазначені завищення обсягів та вартості робіт підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки технічною частиною відомчих елементних кошторисних норм на гідротехнічне очищення систем опалення встановлено, що обсяг робіт з очистки трубопроводів опалення визначається по їх проектній довжині. У відомчих нормах правил обчислення обсягів робіт розцінки групи 170 - вимірник "1 стояк" не визначено.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 31 липня 2007 року (суддя Євдокимов О.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення обґрунтоване посиланнями на статті 525, 526, 530 та 629 ЦК України, а також тим, що сторони свої договірні зобов'язання виконали належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Крім того, суди вказують на недоведеність в розумінні статей 33, 34 ГПК України позивачем заявлених вимог.

Не погоджуючись з винесеними судом першої інстанції актом, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 31.07.07 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача в повному обсязі.

В обґрунтуванні своїх вимог скаржник посилається на неповне дослідження господарським судом всіх обставини справи, що призвело до винесення неправильного по суті рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статей 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція переглядає за касаційною скаргою (поданням) рішення місцевих господарських судів та постанови апеляційних господарських судів та, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між сторонами існували договірні відносини, що виникли на підставі укладеного договору підряду на виконання робіт по поточному ремонту та відновленню обладнання № 303/2/9/106 від 28.10.04 (далі - Договір 1, а.с. 27-32 ).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту р. 1 Договору 1 випливає, що відповідач (підрядник) зобов’язався виконати на свій ризик роботи на комунальних об’єктах та інженерних  мережах військових частин Збройних Сил України, а саме: очистка трубопроводів системи опалення будівель та споруд, трубопроводів тепломереж; очистка внутрішньої поверхні нагріву котельного та теплообмінного обладнання; очистка трубопроводів каналізаційних мереж та зливостоків; очистка трубопроводів зовнішніх мереж холодного та гарячого водопостачання; очистка технологічних трубопроводів. В свою чергу, позивач (замовник) зобов’язався прийняти та оплатити вказану роботу.

Пунктом 4.1 Договору 1 передбачено, що вартість робіт, доручених до виконання  відповідачу, визначається на підставі динамічної договірної ціни у розмірах, погоджених позивачем і відповідачем, і склала на день підписання договору 675 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та відповідач погодили розміри вартості робіт в Додатку № 1 до Договору 1, зокрема, визначили об’єкти, на яких мають виконуватись роботи, види робіт, термін їх виконання, а також вартість цих робіт на кожному об’єкті на загальну суму 674 288,80 грн.

Оплата за виконані роботи по Договору 1 відповідно до п. 7.1 проводиться на підставі акту прийняття виконаних робіт, підписаного уповноваженими представниками сторін. При цьому уповноважена особа позивача протягом 3-х днів перевіряє реальність акту і підписує його в частині фактичного виконання обсягів робіт.

Вартість виконаних робіт склала 670 153,20 грн. Зазначена сума була сплачена позивачем відповідачу, як сума за виконані роботи по Договору 1.

Господарським судом також встановлено, що 22 червня 2005 року між сторонами було укладено Договір підряду № 303/2/8/27 по закупівлі послуг на виконання робіт по поточному ремонту, відновленню та очищенню котельного та теплообмінного обладнання, очищення систем опалення та водовідведення (далі - Договір 2), за яким позивач був визначений як замовник, а відповідач як підрядник (а.с. 22-26).

Згідно з п. 1.1 Договору 2, відповідач зобов’язався виконати на свій ризик роботи на комунальних об’єктах та інженерних мереж військових частин Збройних Сил України, а саме: поточний ремонт та очистка трубопроводів системи опалення будівель та споруд, трубопроводів тепломереж; поточний ремонт на очистку внутрішньої поверхні нагріву котельного та теплообмінного обладнання; поточний ремонт та очистка трубопроводів каналізаційних мереж та зливостоків; поточний ремонт та очистка трубопроводів зовнішніх інженерних мереж; поточний ремонт та  очистка технологічних трубопроводів.

Відповідно до п. 1.2 Договору 2, позивач зобов’язався прийняти та оплачувати роботи. Пунктом 4.1 передбачено, що вартість робіт, доручених до виконання  відповідачу, визначається на підставі динамічної договірної ціни у розмірах, погоджених позивачем і відповідачем, і склала на день підписання договору 999 991,00 грн.

В Додатку № 1 до Договору 2 сторонами визначено об’єкти, на яких мають виконуватись роботи, види робіт, термін їх виконання, а також вартість робіт на загальну суму 999 991,00 грн.

Судом встановлено, що вартість виконання робіт сторонами була узгоджена та конкретно передбачена по кожному із договорів, а також додатково узгоджувалась під час їх дії. Крім того, позивачем при підписанні актів здачі-приймання виконаних робіт не було заявлено жодних заперечень чи претензій щодо якості, обсягів виконаних робіт, строків та ціни робіт, визначених Договором 1 та Договором 2, що також підтверджується матеріалами справи.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд дійшов до висновку, що відповідачем зобов’язання за Договором 1 та Договором 2 виконані належним чином. Доказів завищення вартості виконаних робіт позивачем суду не надано. При цьому акти контрольного обміру № 1 та № 2, відомості перерахунку вартості по актах контрольного обміру № 1 та № 2 від 07.07.07 та витяг з акту перевірки, проведеної Контрольно-ревізійним департаментом Міністерства оборони України (а.с. 6-13) відхилені судом як докази, оскільки зазначені акти є внутрішніми актами позивача та не можуть змінювати істотних умов Договору 1 та Договору 2, що були погодженні сторонами при їх укладанні та не були змінені на стадії виконання умов вказаних договорів.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками господарського суду та вважає, що при оцінці зазначених актів контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України як доказів у справі, суд першої інстанції мотивовано відхилив їх, не допустивши при цьому порушень приписів статей 32, 33, 34 ГПК України. Висновок місцевого суду про виконання робіт відповідачем зроблений на підставі наданих позивачем первинних документів, які є допустимими доказами на підтвердження обставин про належне виконання підрядних робіт.

Відповідно до частини другої статті 1115 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Виходячи з викладеного, суд касаційної інстанції не вправі переоцінювати акти контрольно-ревізійного департаменту як докази у справі, давати викладеним в них обставинах іншу оцінку та спростовувати висновок місцевого господарського суду, який зроблений на підставі оцінки наявних в справі доказів.

Виходячи з встановленого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 1115, п. 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне подання Заступника військового прокурора Центрального регіону України в особі Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 31 липня 2007 року - без змін.

Справу № 13/126 скерувати до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя:                                                        Добролюбова Т.В.

Судді:             Гоголь Т.Г.

Швець В.О.