ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2007 р.
Справа № 17/198-3337

11:25

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі   судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання  Лучко Р.М.

Розглянув справу:

За позовом: Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Доброслав-Тернопіль”, с. Острів Тернопільського району Тернопільської області

за участю представників :

Позивача: Гафтко Н.Л., головний спеціаліст, доручення № 04-81/648 від 04.07.2007 року;

Відповідача: Шмигельська О.В., начальник юридичної служби, довіреність № 10 від 18.07.2007 року; Гулько С.Л., провідний юрисконсульт, довіреність №11 від 18.07.2007р.

В процесі розгляду справи представникам сторін роз’яснено належні їм права та обов’язки, передбачені статтями 49,51,59, 130 КАС України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

Позивач - Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль 26.07.2007р. звернувся до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Доброслав-Тернопіль”, с. Острів Тернопільського району Тернопільської області, про стягнення адміністративно-господарських санкцій на суму 86261,91 грн., в тому числі 2037,98 грн. пені, нарахованої за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у відповідності до ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”.

Обґрунтовуючи позов, Позивач посилається на те, що підприємство не виконало встановленого відповідно до статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” (надалі –Закон № 875-ІІІ від 21.03.1991 року) нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчать дані „Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” (форма № 10-ПІ), поданого Товариством до Фонду.

Як стверджує позивач, норматив робочих місць на підприємстві складає 16 (шістнадцять) робочих місць для працевлаштування інвалідів, однак Товариством з обмеженою відповідальністю “Доброслав-Тернопіль”, с. Острів Тернопільського району Тернопільської області у 2006 році було працевлаштовано лише дев’ять інвалідів.

Спираючись на положення ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2002року №1434 та Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314, позивач просить стягнути штрафні санкції у розмірі середньорічної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом та пеню, нараховану за порушення строків їх сплати.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини за своїм характером є адміністративно-правовими, а отже розглядаються в порядку і за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (надалі –КАС України), що набрав чинності з 01.09.2005р., у відповідності до п.6 Прикінцевих та перехідних положень якого, до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України.

Ухвалою суду від 31.07.2007 р. відкрито провадження в порядку ст. 107 КАС України у справі із призначенням попереднього судового засідання на 20.09.2007р.

Ухвалою від 20.09.2007р. попереднє судове засідання відкладено на 04.10.2007р. до 12-20 год. у зв’язку із задоволенням клопотання відповідача про перенесення розгляду справи через неможливість забезпечити явку повноважного представника та неподанням сторонами витребуваних судом документів.

Зважаючи на те, що сторонами не врегульовано спір у порядку, визначеному частиною третьою статті 111 КАС України, тому у відповідності до статті 121 КАС України, судом закінчено підготовче провадження та призначено справу № 17/198-3337 до судового розгляду на 16.10.2007р. з оголошенням в ньому перерви до 11-00 год. 19.10.2007р.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги  в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов № 130 від 03.10.07 р., вважає доводи позивача безпідставними, просить в позові відмовити. Зазначає, що Товариством впродовж спірного періоду вживалися всі необхідні заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, робочі місця були атестовані відповідною комісією та згідно листа № 02 від 05.01.2006р. Товариство проінформувало Тернопільський районний центр зайнятості про створення 9-ти робочих місць для працевлаштування інвалідів, також листом № 04 від 06.01.2006р. - Управління праці та соціального захисту населення Тернопільської райдержадміністрації. Крім того, у листах Товариство просило відповідні установи направляти осіб з інвалідністю для працевлаштування. Вважає, що згідно положень статті 18 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та п. 10 Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, обов’язок працевлаштування інвалідів покладено на самого інваліда та органи працевлаштування. Повідомляє, що протягом 2006 року на підприємстві фактично працювало 11 осіб з інвалідністю, з яких три інваліди, що звернулися на Товариство з метою забезпечення їх роботою були працевлаштовані. Попри вжиті заходи органи працевлаштування жодного інваліда не  направили для працевлаштування.

Крім того, відповідач, посилаючись на частини 3 та 4 статті 20 Закону № 875-ІІІ, правову позицію, викладену у постановах Верховного суду України у справі № 4292/1-36 від 15.01.203 року та Вищого господарського суду України у справі № 30/18-05 від 14.06.2005 року та баланс підприємства за формою 2, вважає, що підприємство не повинно сплачувати штрафні санкції на підставі статті 20 Закону, оскільки працювало збитково протягом заявленого періоду.

На підтвердження своїх заперечень відповідач представив копії наказів про створення робочих місць для інвалідів; копії листів № 02 від 05.01.06р., та № 04 від 06.01.206 р.,, список працюючих інвалідів на підприємстві впродовж 2006 року, баланс підприємства станом на 01.01.2007 р., звіт про фінансові результати за 2006 рік, інші документи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд встановив наступне:

У відповідності до ч. 1 статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів  при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У відповідності до  статті 8 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно пункту 9 цього Положення для реалізації покладених на Фонд завдань, за погодженням з Міністерством праці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, відповідно до зазначеного Положення, є юридичною особою і на нього покладено контроль за додержанням підприємствами встановлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та здійснення контролю за своєчасним і повним надходженням до бюджету Фонду коштів від підприємств, які не забезпечують установлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Закон України „Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні” визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, а також, встановлює порядок визначення нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів.

У відповідності до вимог статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, в редакції Закону, що діяла протягом звітного періоду (періоду, за який заявлено до стягнення штрафні санкції), працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у  нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій  громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік,  а  якщо  працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно частини 5 статті 19 зазначеного Закону, виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Отже, статтею 19 Закону № 875-ІІІ спростовуються доводи позивача стосовно того, що факт виконання нормативу забезпечення працевлаштування інвалідів залежить від того, скільки часу відпрацював інвалід у відповідача в календарному році. Адже ця стаття не передбачає можливості встановлювати факт виконання вказаного нормативу через застосування інших нормативних актів. А стаття 20 даного Закону не передбачає застосування санкцій, встановленого цією статтею  в залежності від кількості часу, відпраьованого інвалідом за рік.

Також пунктом 1.8 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом  Держкомстату  від  28.09.2005 р. № 286, визначено, що показник середньооблікової кількості  штатних  працівників  використовується  для  визначення  кількості  зайнятих  працівників за сферами економічної діяльності та ведення спостереження за змінами мобільності робочої  сили. Суть його визначення полягає у тому, що зайнятий працівник враховується тільки один раз (за місцем основної роботи), незалежно від терміну трудового договору та тривалості робочого часу.

Таким чином, для виконання нормативу враховуються тільки працевлаштовані інваліди,  для яких це місце роботи є основним, тобто із веденням трудової книжки.

Згідно частини 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману  працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно даних Звіту про зайнятість інвалідів (Форма № 10-ПІ) за 2006 рік, поданого відповідачем до Фонду, середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік склала 397 осіб, тобто відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для ТОВ „Доброслав-Тернопіль” становив 16 робочих місць.

На підставі поданого Звіту позивачем у справі визначено, що у 2006 році відповідач повинен був працевлаштувати шістнадцятьох осіб, а тому позивачем нараховано штрафні санкції у розмірі 84 223,93 грн. за 7 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами впродовж цілого року, виходячи з розміру середньорічної заробітної плати на підприємстві - 12031,99 грн., та за порушення строків їх сплати, на підставі ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів України”, нараховано пеню в розмірі 2037,98 грн., котра обчислюється, виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати.

Проте, такі доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи, а тому підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Статтею 8 Закону України “Про зайнятість населення” встановлено, що громадяни України мають право на працевлаштування і вибір місця роботи шляхом звернення до підприємств, установ, організацій і до іншого роботодавця або до державної служби зайнятості.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда та Порядку працевлаштування інвалідів, робоче місце інваліда визначено як окреме місце або ділянка виробничої площі на підприємстві в установі, організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Робочим місцем інваліда може бути і звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням можливостей інваліда воно може бути використане для працевлаштування інваліда. Даним Положенням передбачено, що центри зайнятості та відділення Фонду ведуть облік робочих місць для інвалідів, створюваних понад норматив (п. 6), для чого підприємствам виділяється цільова позика (п. 7).

Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п. 3).

Пунктами 5, 10, 11, 12, 13, 14 Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 р. № 314, передбачено, що підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я, здібностей і професійних навичок інваліда відповідно до висновків МСЕК.

Інструкцією щодо заповнення форми звітності N 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року № 420 також встановлено обов’язок підприємств, установ й організацій, їх структурних підрозділів та філій незалежно від форми власності та господарювання, за наявності вакансій у повному обсязі подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

При цьому, як зазначено в «Загальних положеннях»Інструкції щодо заповнення форми звітності N 3-ПН "Звіт про наявність вакансій" ця форма звітності використовується для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих в центрах зайнятості, як такі, що шукають роботу, для підбору персоналу на замовлення роботодавців, для оцінки поточної потреби в кадрах та організації професійної підготовки населення відповідно до потреб на ринку праці.

Порядок заповнення даної форми статистичної звітності передбачає інформування центри зайнятості про наявність вакансій, де в графі 15 під шифром 11 зазначаються дані про можливість працевлаштування на вільних робочих місцях інвалідів.

З матеріалів справи випливає, що відповідачем у відповідності до наказів № 02 від 03 січня 2006 року та № 4 від 05.01.2006р. було заброньовано робочі місця для працевлаштування інвалідів в розмірі 4% нормативу від середньооблікової чисельності працюючих та затверджено заходи щодо створення ТОВ «Доброслав-Тернопіль»в 2006 році робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з протоколу №1 засідання атестаційної комісії від 05.01.2006р., на підприємстві відповідача 05 січня 2006 року було атестовано дев’ять робочих місця для працевлаштування інвалідів на посади: торгового агента (5 робочих місць); прибиральниці АГВ; електромеханіка; двірника та бухгалтера виробництва (копія протоколу №1 від 05.01.2006р. знаходиться в матеріалах справи). Однак, суд звертає увагу на ту обставину, що Товариством атестацію проведено без участі представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, що суперечить приписам спеціального закону.

Окрім того, як вбачається з поданих відповідачем протоколів засідання атестаційної комісії №2 від 16.03.2006р., №4 від 15.06.2006р. та №5 від 08.12.2006р., у зв’язку з встановленням працівникам - Назарко І.М., Литвину І.В., Скрипнику В.Є. групи інвалідності, їхні робочі місця було атестовано на предмет відповідності робочому місцю інваліда; а з протоколу засідання атестаційної комісії №3 від 06.05.2006р. видно, що Товариством додатково атестовано робоче місце охоронця на предмет його відповідності робочому місцю для працевлаштування інваліда, у зв’язку із зверненням на підприємство відповідача для працевлаштування інваліда ІІІ групи Самотіла О.Я. Позатим, до складу атестаційної комісії знову не було залучено представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів.

Таким чином, зважаючи, що створені робочі місця не були зайняті інвалідами в повній мірі та введені в дію шляхом працевлаштування, відповідач за даних умов, повинен був здавати звітність до Тернопільського районного центру зайнятості за формою 3-ПН. Проте, така звітність із зазначенням потреби в інвалідах, останнім не подавалася, що випливає з матеріалів справи та не заперечено в судовому засіданні та у відзиві на позов представниками відповідача.

Натомість, відповідач стверджує, що у 2006 році Товариство повідомляло Тернопільський районний центр зайнятості та Управління праці та соціального захисту населення Тернопільської районної державної адміністрації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, шляхом направлення листів № 4 від 06.01.2006р. та № 2 від 05.01.2006р. Проте, надаючи оцінку доказам вручення листа №2 від 05.01.2006р. Тернопільському районному центру зайнятості, суд вважає, що такі докази є суперечливими,  адже, як випливає з листа № 02-970 від 05.10.2007 р. Тернопільського районного центру зайнятості, котрий подано на вимогу суду, останнім підтверджується факт неповідомлення відповідачем центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів у 2006 році. Будь-яких інших додаткових доказів інформування даний орган відповідачем не представлено, а судом не здобуто..

Не містять також матеріали справи доказів включення заходів по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів в межах встановленого нормативу до колективного договору (за твердженням відповідача колективний договір на підприємстві не укладався), а також доказів інформування місцеві органи державної служби зайнятості, відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів в порядку та у відповідності з нормами чинного законодавства; доказів інформування місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

При таких обставинах справи, суд вважає, що Відповідачем не вживалися усі, передбачені чинним законодавством, заходи по забезпеченню робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому правомірним є покладення відповідальності, передбаченої ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Разом з тим, як встановлено судом, та вбачається з наданих суду копій протоколів засідання атестаційної комісії, наказів №№ 11, 27, 39, 44, 63, 84 у 2006 році  у Товаристві з обмеженою відповідальністю “Доброслав-Тернопіль”, списків працюючих інвалідів, фактично працювало 11 інвалідів за основним місцем роботи, тому виходячи з положень пункту 1.8 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом  Держкомстату  від  28.09.2005 р. № 286, положень ст. 19 Закону № 875-ІІІ, суд вважає правомірними позовні вимоги в частині стягнення адміністративно-господарських санкцій, нарахованих за 5 робочих місць, що не були зайняті інвалідами, що становить 60159,95 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та неправомірністю.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її  вимоги  та заперечення.

Оцінка доказів на предмет встановлення їх належності та допустимості здійснюється господарським судом, що передбачено  положеннями статей 70, 138 КАС України.

Посилання відповідача на відсутність облікованого прибутку у підприємства у 2006 році, що відповідно, є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої статтею 20 Закону №875-ІІІ, то суд вважає за доцільне вказати наступне.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 20 Закону №875-ІІІ, сплату штрафних санкцій за нестворені робочі місця для інвалідів підприємства (об'єднання), установи і організації провадять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів). У разі відсутності коштів, штрафні санкції можуть бути застосовані шляхом звернення стягнення на їх майно в порядку, передбаченому законом.

Тобто, аналіз змісту зазначених норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України" дозволяє зробити висновок про те, що сплачені чи стягнуті за рішенням суду штрафні санкції не можуть бути віднесені підприємством на собівартість продукції чи наданих послуг. Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів України" не ставить в залежність обов'язок щодо сплати санкцій від наявності чи відсутності прибутку, а вказує лише джерело сплати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 р. № 17674 затверджено Порядок сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів (був чинний протягом спірного періоду).

Пункт 1 Порядку визначає механізм сплати підприємствами (об'єднаннями), установами і організаціями незалежно від форми власності і господарювання (далі - підприємства) штрафних санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні"), а також акумуляції, обліку та використання цих коштів.

Згідно з п.п. 2, 4 Порядку суми штрафних санкцій перераховуються самостійно підприємствами, де кількість працюючих інвалідів менша від установленої нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", в дохід державного бюджету на рахунки органів Державного казначейства, відкриті в установах Національного банку за балансовим рахунком № 3510 або в установах комерційних банків за балансовим рахунком № 2510, не пізніше 15 квітня року, що настає за звітним. Дане положення кореспондується з приписами частини 4 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250  Господарського  кодексу України .

За несвоєчасну сплату адміністративно-господарської санкції, позивачем нараховано Товариству з обмеженою відповідальністю “Доброслав-Тернопіль” пеню в розмірі 2037,98 грн. згідно ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів України”, за період з 17.04.2007 р. по 17.07.2007 р. (92 дні).

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи із 120%  річних облікової ставки НБУ, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки на весь її строк.

Оскільки відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій за недотримання нормативу по забезпеченню працевлаштування інвалідів в кількості п’яти робочих місць на 92 дні, тому повинен сплатити пеню у розмірі 1455,63 грн., виходячи із розміру застосованих та несплачених адміністративно-господарських санкцій.

У відповідності до приписів ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1, 17, 49, 51, 59, 70, 94, 130, 138, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 8, 18, 19, 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні”, господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ :

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Доброслав-Тернопіль”, с. Острів Тернопільського району Тернопільської області, вул. Промислова, 1,ідентифікаційний код 33282246 –60159,95 грн. штрафних санкцій за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів та 1455,63 грн. пені на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, ідентифікаційний код 14032334.

3. В частині стягнення 24646,33 грн. –відмовити.

На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Постанова складена в повному обсязі  25 жовтня 2007 року.

Суддя                                                                                     Н.О. Андрусик