СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Луцьк, пр. Волі, 54 а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"04" грудня 2007 р.

Справа № 05/53-92А.

за
позовом Державної податкової адміністрації у Волинській області, м. Луцьк

до
відповідачів: Колективного підприємства „Гомін”, м. Луцьк

Підприємця
ОСОБА_1, м. Луцьк

про
визнання угод недійсними

Суддя                   Бондарєв С.В.

При секретарі    Волковій Ю.Ф.

Представники:

від
позивача: Кузьменко О.О. (дов. № 4212/10-207 від 22.03.2007р.)

від
відповідачів: КП «Гомін» ЛТД - Братченя І.І. - директор

-
Підприємця ОСОБА_1 - н/з

Представникам
сторін роз'яснені права і обов'язки, передбачені ст.ст.49, 51 КАС України. Заяв
про відвід складу суду не поступало.

Суть
спору: Позивач - Державної податкової адміністрації у Волинській області
звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними угоди купівлі -
продажу укладені в усній формі між КП «Гомін» та Приватним підприємцем ОСОБА_1
на загальну суму 236600грн.за період з березня по листопад 2005р., як такі що
укладені з метою завідомо суперечною інтересам держави та суспільства, та
просить застосувати передбачені ст. 208 ГК України наслідки - стягнути з КП
«Гомін» та Підприємця ОСОБА_1 в дохід держави все одержане ними за
зобов'язанням - по 236600 грн. з кожного.

Свої
позовні вимоги позивач в судовому засіданні, в позові обґрунтовує тим, що ДПА у
Волинській області проведено виїзну планову документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності з питань дотримання Колективним
підприємством "Гомін" вимог податкового та іншого законодавства за
період з 01.04.2003р. по 31.03.2006р., за результатами якої складено акт від
01.09.2006р.; встановлено, що між відповідачами було укладено усні угоди на
купівлю товарів; відповідно до яких відпущено товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 236600грн. ; виписано податкові накладні; дані господарські
операції проведено по податковому обліку і КП "Гомін" включило суму
до податкового кредиту та до валових витрат у відповідних звітних періодах;
фактичне отримання товарів підтверджується видатковими накладними за період з
березня по грудень 2005 р.; оплата проведена шляхом перерахування коштів ;
згідно пояснень ПП ОСОБА_1, наданих УПМ ДПА у Волинській області від
11.04.2006р., 18.04.2006р., наміру займатись підприємницькою діяльністю не мав
та не займався, звітність не подавав, фінансових документів не підписував;
постановою господарського суду Волинської області від 26.09.2006р.у справі
№6/82-11 визнано недійсними свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи -
Підприємця ОСОБА_1, свідоцтво платника ПДВ з моменту їх реєстрації, і припинено
підприємницьку діяльність підприємця; особи, які діяли від імені Підприємця
ОСОБА_1 переслідували мету не сплачувати податки; КП "Гомін" даними
усними угодами купівлі-продажу також переслідувало мету завідомо суперечну
інтересам держави та суспільства, що проявилось у включенні до податкового
кредиту витрат по сплаті ПДВ з придбаних товарно-матеріальних цінностей від ПП
ОСОБА_1, подальшому декларуванні у податкових деклараціях з ПДВ за період з
березня по листопад 2005р. ; однак податкові декларації з ПДВ Підприємцем
ОСОБА_1 за вказані періоди надано з прочерками, суми податкових зобов'язань по
проведених операціях не задекларовано та не сплачено.

Відповідач
- КП "Гомін" в судовому засіданні, поясненнях від 31.08.2007р. №8,
від 15.10.2007р. №11 позов заперечив, оскільки КП "Гомін" не
допускало порушень чинного законодавства; між сторонами було укладено усні
угоди, що не суперечить п. 1, 2 ст. 206 ЦКУ; при заключені угод були
представлені :  свідоцтво про державну
реєстрацію ПП ОСОБА_1, Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ; ці документи
жодних сумнівів зі сторони КП "Гомін" не виникали, були належним
чином зареєстровані та підписані; ці документи видаються особисто підприємцю по
паспорту і під підпис; Згідно п. 35 Положення про реєстрацію платників податку
на додану вартість, затвердженого наказом ДПА України від 01.03.2000р. №79,
ДПАУ щомісяця оприлюднює на web - сайті ДПАУ дані з реєстру платників ПДВ і для
перевірки статусу платника податків рекомендує звертатись саме на цей сайт; в
період з березня по листопад 2005р. інформації про ПП ОСОБА_1, як особи
позбавленої реєстрації платника ПДВ, не було; інших документів, якими могло б
керуватись підприємство - покупець при заключенні будь-яких угод, не встановлено
законом; у відповідності до ч. 2 ст.18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб, та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003р.
№755-ІV передбачено, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа
може посилатись на них у спорі як на достовірні; в позовній заяві вказується,
що ПП ОСОБА_1 ніякої фінансово-господарської діяльності в 2005р. не здійснював
та документів не підписував, тоді, які кошти надходили на відкритий ним
банківський рахунок, як вони знімались і ким; видаткові накладні , отримані КП
"Гомін" разом з отриманим товаром, складені з врахуванням усіх
обов'язкових реквізитів, яких вимагає Закон України від 16.07.1999р.-ХІV
"Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"; звинувачення на
адресу КП "Гомін" безпідставні; отримані податкові накладні
відповідають всім вимогам п.п. 7.2.1 Закону України "Про податок на додану
вартість" та п. 6.2 Порядку заповнення податкових накладних, затвердженого
наказом ДПАУ №165 від 30.05.97р.; саме це було підставою для віднесення
вказаних податкових накладних до податкового кредиту; звинувачення в
переслідуванні мети завідомо суперечної інтересам держави і суспільства зі
сторони КП „Гомін” зовсім безпідставні, оскільки наміру на вчинення
неправомірних дій КП „Гомін” позивачем не доведено; самі по собі угоди про
продаж товару, вказаного в податкових накладних, не є такими, що суперечать
інтересам держави; такий товар не виключено законом із цивільного обігу, на
торгівлю ним не вимагалася ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень
стосовно його купівлі-продажу; з 1996р. зі сторони КП „Гомін” не було жодного
порушення термінів сплати податків або невчасного надання податкової звітності;
товарно-матеріальні цінності, отримані від ПП ОСОБА_1, реалізовані діючим
підприємством міста та області, зокрема ВАТ „Горохівський цукровий завод”, ДП
„Луцьке військове лісництво”, ВАТ „Луцьк Фудз”, ВАТ „Гнідавський цукровий
завод”; податкові зобов'язання включені в податкові декларації у відповідних
звітних періодах; крім того, 19.04.2005р., 1805.2005р., 17.06.2005р. КП „Гомін”
подавало в Луцьку ОДПІ копії книг придбання і продажу, жодних застережень від
Луцької ОДПІ відносно Підприємця ОСОБА_1 не надходило; чому ж тоді приймали
декларації з нульовими доходами; вважає, що всі дії КП „Гомін” у
взаємовідносинах з Підприємцем ОСОБА_1 відповідають вимогам ЦК України та
існуючому бухгалтерському та податковому обліку і відповідати за інших осіб
підприємство не повинно.

Відповідач
- Приватний підприємець ОСОБА_1 В судовому засіданні 05.09.2007р. пояснив, що
зареєструвався на прохання сусідки, підприємницькою діяльністю не займався,
фінансових документів не підписував, хто ходив у податкову не знає.

Розглянувши
матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,
встановив :

ДПА
у Волинській області проведено виїзну планову документальну перевірку
фінансово-господарської діяльності з питань дотримання КП „Гомін” вимог
податкового та іншого законодавства за період з 01.04.2003р. по 31.03.2006р. За
результатами перевірки складено акт від 01.09.2006р.№01545/180/2301/20136204.

В
ході перевірки встановлено, що відповідно до усних угод, укладених між КП
„Гомін” та Приватним підприємцем ОСОБА_1, КП „Гомін” отримало в період з
березня по грудень 2005р. товарно-матеріальні цінності на загальну суму
236600грн. Усні угоди оформлені накладними та податковими накладними.
Розрахунки за отриману продукцію проведені шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок  Підприємця.

По
даних господарських операціях сума податку на додану вартість КП „Гомін” на
підставі податкових накладних виписаних ПП ОСОБА_1 віднесена до податкового
кредиту.

Дослідивши
представлені сторонами докази та заслухавши їх представників, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги позивача безпідставні та не підлягають до
задоволення.

При
цьому, судом враховано слідуюче

Відповідності до ч.1 ст.207
Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає
вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча
б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в частині.

Необхідними умовами для визнання
угоди недійсною відповідно до ч.1 ст.207 ГК України є її укладення з метою
завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б
у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків за даною угодою.

Пленум
Верховного Суду України в п.6 Постанови № 3 від 28.04.1978р. “Про судову
практику в справах про визнання угод недійсними” роз'яснив, що до таких угод
належать угоди, спрямовані на приховування фізичними та юридичними особами від
оподаткування доходів, використання всупереч закону колективної, державної або
чиєїсь приватної власності з корисливою метою тощо. Умисел юридичної особи
-сторони у договорі визначається умислом посадової особи, яка підписала
(уклала) угоду від імені такої юридичної особи і яка мала повноваження на
момент її підписання.

Як
вбачається із матеріалів справи, як підставу для визнання недійсними усних
угод, оформлених накладними та податковими накладними між КП „Гомін” та ПП
ОСОБА_1 в період з березня по грудень2005 року, позивач зазначає постанову
господарського суду Волинської області від 26.09.2006р.по справі №6/82-11 за
позовом Підприємця ОСОБА_1 до Луцької міської ради та третьої особи - Луцької
ОДПІ про визнання недійсними установчих документів, якою визнано недійсними
свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - Підприємця ОСОБА_1 серії
НОМЕР_1 видане 31.01.2005р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та свідоцтво
№НОМЕР_3 від 07.02.2005р. платника податку на додану вартість за податковим
номером НОМЕР_2 з моменту їх державної реєстрації. Даною постановою припинено
підприємницьку діяльність ПП ОСОБА_1.

Водночас,
з доказів, поданих сторонами вбачається, що на момент виписки накладних та податкових
накладних ПП ОСОБА_1 був зареєстрований в установленому порядку, мав свідоцтво
платника ПДВ, подавав звітність до ОДПІ.

Акт
№86 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Підприємця
ОСОБА_1 затверджено 09.01.2007р.

Санкції,
встановлені ч. 1 ст. 208 цього кодексу, не можуть застосовуватися за сам факт
несплати податків (зборів, інших обов'язкових платежів) однією зі сторін
договору.  За таких обставин
правопорушенням є несплата податків, а не вчинення правочину. Для застосування
санкцій, передбачених ч. 1 ст. 208 Кодексу необхідним є наявність умислу на
укладання угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і
суспільства. Такої позиції дотримується Верховний суд України.

В
обґрунтування позову податковою інспекцією зроблено посилання на протиправність
умислу Колективного підприємства “Гомін”та особи, яка діяла від імені
підприємця ОСОБА_1, посилаючись на постанову господарського суду Волинської
області  від 26.09.2006 р., якою визнано
недійсними установчі документи за позовом Підприємця ОСОБА_1 Однак, наявність
умислу не може бути підтверджена лише даним рішенням суду, оскільки предметом
дослідження у такій справі є, зокрема відповідність установчих документів
вимогам чинного законодавства, а не наявність протиправного умислу при
укладенні усних угод, що мали місце під час підприємницької діяльності
суб'єкта.

Крім
того, юридичним наслідком припинення підприємницької діяльності приватного
підприємця з підстав, визнання його установчих документів недійсними мало бути
здійснення ліквідаційної процедури. Сам факт припинення підприємницької
діяльності не тягне за собою недійсність всіх угод, укладених з моменту його
державної реєстрації і до моменту виключення з державного реєстру.

У
відповідності з ч. 2 ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб -підприємців” від 15.05.03р. № 755-ІV, якщо відомості,
які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона
знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

В
матеріалах справи відсутні докази про те, що укладаючи угоди шляхом оформлення
накладних, податкових накладних, сторони діяли з метою яка суперечить інтересам
держави і суспільства.

Навпаки,
встановлені судом факти свідчать про те, що підприємство сплатило продавцю в
ціні товару податок на додану вартість.

Самі
по собі угоди про продаж товару, вказаного
в накладних та податкових накладних, не є такими що суперечать інтересам
держави та суспільства. Такий товар не виключено законом із цивільного обігу,
на торгівлю ним не вимагалася ліцензія, не було й інших законодавчих обмежень
стосовно його купівлі -продажу.

Якщо
контрагент за договором не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету чи подачі звітності до податкових органів, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо нього, але не є підставою для визнання недійсними
угод, які він укладав під час своєї підприємницької діяльності і не звітувався
перед податковим органом.

До  такого ж висновку дійшла колегія судової
палати в адміністративних справах Верховного Суду України  у постановах від 14.02.2006р. та 11.10.2006р.

Під
час розгляду справи позивач подав суду як доказ постанову про порушення
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 про ухилення від сплати податків в
особливо великих розмірах та підроблення документів за ознаками злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 358 КК України.

Відповідно
до п. 4 ст. 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є
обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова
суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Отже,
постанова слідчого про порушення кримінальної справи не є обов'язковою в даній
адміністративній справі.

В
силу п. 1 ст. 71 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Однак позивач не довів
належними доказами обґрунтованість своїх вимог і його твердження в частині
наявності мети суперечної інтересам держави та суспільства при укладенні
оспорюваних господарських операцій не підтверджуються належними доказами, є
непереконливими. Тому в позові ДПА у Волинській області до КП „Гомін” та ПП
ОСОБА_1 про визнання угод недійсними, слід відмовити.

Керуючись
Господарським кодексом України, Законом „Про державну реєстрацію юридичних осіб
та фізичних осіб-підприємців”, ст.ст. 69, 71, 79, 86, 158-160 КАСУ
господарський суд, -

П
О С Т А Н О В И В :

В
позові відмовити .

Заява
про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом 10
днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАСУ - з дня складання в повному обсязі . Апеляційна
скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження до Львівського апеляційного
господарського суду України.

Заява
про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив судове
рішення.

Дата
виготовлення повного

тексту
постанови:  13.12.2007р.

Суддя
Бондарєв С.В.