ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.07                                                                                        Справа №  8/357/07

Суддя   Попова І.А.

Позивач
Товариство з обмеженою відповідальністю “Східні регіони”, м.Київ

Відповідач
Товариства з обмеженою відповідальністю “Гофра Стиль Запоріжжя”, Запорізька область, м.К-Дніпровська

Суддя

І.А. Попова

Представники

Позивача:
Соболєва Д.І., дов. від 04.01.2007 р.

Відповідача:
Силецький Ю.І., дов. від 30.08.2007 р.
Гулак Я.І., прот. № 4 від 12.09.2006 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 26623,90 грн. вартості недопоставленого товару, 757,14 грн. річних процентів.

Розгляд справи відкладався до 05.11.2007 р., 29.11.2007 р. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 29.11.2007 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові, в обґрунтування вимог вказуває, що на виконання угоди, укладеної сторонами шляхом обміну відповідними документами, згідно рахунку –фактури № ГС-0000026 від 27.03.2006 р., пред’явленого відповідачем, здійснив передоплату в розмірі 80000 грн. за товар –гофротару. Відповідачем поставлено товар на суму 53376 грн. 10 коп. Решту оплаченого товару товариство “Гофра Стиль Запоріжжя” не поставило. Позивач просить стягнути з відповідача 26623 грн. 90 коп. попередньої оплати. Крім того, у відповідності до ст.. 625 ЦК України заявлено до стягнення 757 грн. 14 коп. річних процентів за період з 20.09.2006 р. по 31.08.2007 р.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив, у відзиві на позов вказує, що поставки гофротари здійснювалися відповідачем на підставі здійсненої позивачем передоплати, в кількості та в строки, які вказувалися останнім. Договір купівлі-продажу або поставки сторонами не укладався, строки, порядок та кінцева дата поставки сторонами не узгоджувалася. Відповідач вказує, що позивач не вимагав здійснити поставку товару та ухилявся від отримання недопоставленого товару. Просить в позові відмовити.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріли справи, суд знаходить позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов’язки виникають з підстав, передбачених законом, а також з дій громадян і організацій. Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочини можуть вчинятися в усній та письмовій формі. При цьому письмовою формою вважається як підписання одного документу, так і обмін листами, телеграмами тощо, з яких вбачається, що сторони правочину досягли згоди по всіх істотних умовах, необхідних для договорів даного виду. Внаслідок вчинення правочину у сторін виникають певні зобов’язання. Зобов’язання відповідно до ст. 509 ЦК України –це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як свідчать вивчені матеріали, згідно рахунку-фактури № ГС-0000026 від 27.03.2006 р. позивачем перераховано товариству “Гофра Стиль Запоріжжя” за товар 80000 грн., що підтверджується платіжними документами. Відповідачем за видатковими накладними (наявні в матеріалах справи) передано покупцю товар на суму 53376 грн. 10 коп., та прийнято останнім, про що свідчать підписи уповноваженої особи відповідача, скріплені печаткою. Відповідно до ст.. 655 ЦК України за договором  купівлі-продажу одна  сторона  (продавець) передає або зобов'язується передати  майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В зазначеному рахунку, за яким позивачем здійснено перерахування відповідачу грошової суми, вказано найменування продукції, вартість за одиницю виробу, ціна партії продукції в цілому. При цьому, представники сторін в засіданні пояснили, що пред’явленню рахунку до сплати передували відповідні домовленості. Перерахувавши вказану у рахунку суму товариство “Східні регіони” погодилося з запропонованим йому умовами купівлі-продажу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторонами по справі укладено договір купівлі–продажу внаслідок досягнення ними згоди по всіх істотних умовах, необхідних для укладення угод купівлі-продажу, а саме: щодо найменування продукції, ціни за одиницю виміру, загальній вартості, що підлягає сплаті.

Відповідно до ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму  попередньої  оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати  передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Таким чином, наведена норма законодавства передбачає відповідні правові наслідки за умови порушення продавцем зобов’язань щодо передання оплаченого товару. Як встановлено судом, сторонами не було погоджено строк поставки товару. Згідно ст.. 530 ЦК України якщо  строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вказує відповідач, товариство “Східні регіони”  ухилялося від отримання оплаченого товару. Як свідчить вищенаведене, судом не встановлено факту порушення відповідачем зобов’язань за умовами укладеного з позивачем договору. Оплачений та не отриманий позивачем товар знаходиться на відповідальному зберіганні відповідача. Тобто, правових підстав вимагати повернення здійсненої попередньої оплати за товар позивач не має. В позові з заявлених підстав відмовляється.

В задоволенні вимог про стягнення 757 грн. 14 коп. річних процентів, нарахованих за період з 20.09.2006 р. по 31.08.2007 р. судом відмовляється відповідно до вищевикладеного.

Судові витрати відносяться на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Суддя                                                                                            І.А. Попова

Рішення підписано 18 грудня 2007 року.