АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________
__________________________________________________________________________________
3/65  тел.(8-0412) 48-16-02
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" грудня 2007 р.
Справа № 14/4213

Житомирський
апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого   судді                                                  Філіпової Т.Л.

суддів:
Горшкової Н.Ф.

Майора Г.І.

при
секретарі                                                            Щепанській
Т.П. ,

за
участю представників сторін:

від
позивача:     ОСОБА_1, суб'єкт
підприємницької діяльності

від
відповідача:

-
Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної державної
адміністрації: Братенко Г.М., довіреність від 16.01.07р.,

третьої
особи на стороні відповідача:

-
Хмельницької районної державної
адміністрації: Мартинюк А.В., довіреність №26/01-1198/07 від 11.07.07р.,

від
прокуратури: Сидоренко О.П., посвідчення №45 від 27.05.04р.,

розглянувши
апеляційне подання Прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі
Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної
державної адміністрації, м. Хмельницький

на
рішення господарського суду Хмельницької
області

від
"26" вересня 2007 р.  у справі
№ 14/4213 (суддя Гладюк Ю.В.)

за
позовом Суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_1,    с. Ружичанка
Хмельницького району Хмельницької області

до
Хмельницької районної державної адміністрації, м. Хмельницький

тадо
Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної
державної адміністрації, м. Хмельницький

про
стягнення 41517,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського
суду Хмельницької області від 26.09.2007 р. усправі № 14/4213 задоволено позов
суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 (с. Лужичанка Хмельницького району)
до Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької районної
державної адміністрації ( м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 4) за участю
третьої особи на стороні відповідача Хмельницької районної державної
адміністрації (м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, 122/2) про стягнення
заборгованості, яка утворилися внаслідок перевезення позивачем пільгових
категорій громадян в розмірі 41517,33 грн..

Вважаючи, що судом першою інстанції безпідставно прийнято рішення
про стягнення коштів з бюджетної установи та порушено у з'язку з цим інтереси
держави, Прокуратура Хмельницької області внесла апеляційне подання, в якому
просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від
26.09.2007 р.  по справі № 14/4213 та
прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту
населення  Хмельницької РДА.

Обгрунтовуючи доводи апеляційного подання скаржник зазначає, що
згідно норми ст. 11 Цивільного кодексу України позивач та відповідач вчинили
дії для укладення договору про розрахунки за надані послуги перевезення
пільгової категорії громадян, а саме: уклали договір № 12 від 01.08.2005 року
на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та № 7 від 05.01.2006 р.,
яким передбачено порядок відшкодування коштів за перевезення громадян пільгової
категорії.  Пунктом 2.3 договору №7 від
05.01.2006 р. передбачено, що сторони домовились про проведення  компенсації перевізникові коштів за
перевезення пільгової категорії громадян в межах суми бюджетного
асигнування  на зазначені цілі. Виконуючи
свої зобов'язання за договором, управління праці та соціального захисту населення  сплатило перевізнику  94 348,07 грн.. В той же час суд прийняв
рішення про стягнення з відповідача, бюджетної установи, суму 41517,33 грн.,
яка не передбачена бюджетними асигнуваннями.

Також скаржник вважає, що
приймаючи вищезазначене рішення, суд не надав належної оцінки тій
обставині, що окрім позивача по даній справі, послуги по перевезенню пільгової
категорії громадян на території Хмельницького району, надають також і інші
суб'єкти господарювання, які також за відповідними договорами мають право
компенсації на покриття збитків  у
зв'язку з перевезенням пільгової категорії громадян. Суд не перевірив порядок
та законність виплати всім перевізникам отриманої відповідачем з державного
бюджету субвенції, а передчасно зробив висновок про винність відповідача у
з'язку з несвоєчасним перерахуванням коштів позивачеві при цьому не вияснивши
чи є в наявності такі кошти. Суд врахував лише норми законодавства, що
передбачають зобов'язання місцевих органів влади забезпечити можливість
компенсації збитків перевізнику, завчасно не з'ясувавши, чи виділялись кошти з
місцевого бюджету на компенсацію збитків за перевезення пільгової категорії
громадян.

На думку скаржника, приймаючи рішення по справі,  суд першої інстанції прийняв до уваги лише
норми Закону України "Про автомобільний транспорт", проігнорувавши
при цьому норми  Закону України "
Про Державний бюджет на 2006 рік" та Бюджетного кодексу України, хоча ч.2
ст 95. Конституції України зобов'язує відповідача  керуватись виключно законом про Державний
бюджет України при здійсненні видатків на загальносуспільні потреби.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційне подання, вважає
рішення суду першої інстанції незаконним та необгрунтованим, просить його
скасувати та прийняти новий судовий акт, яким в позові відмовити.

Представник відповідача - управління праці та соціального захисту
населення Хмельницької РДА, в судовому засіданні підтримала апеляційне подання
і надала усні та письмові пояснення в обгрунтування своєї правової позиції.
Вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необгрунтованим,
просить його скасувати та прийняти новий судовий акт, яким в позовів відмовити.

Обгрунтовуючи свою правову позицію, представник позивача зазначає,
що приймаючи рішення суд першої інстанції посилається на ст.40 Закону України
"Про автомобільний транспорт" в редакції, яка діяла до 07.04.2006 р.,
не врахувавши того, що нова редакція Закону
не містить зазначеної норми.

Відповідач зазначає, що суд прийняв рішення про компенсацію
збитків, хоча відповідно до ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є:

1. витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права;

2. доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було порушене.

Посилаючись на ст. 224 Господарського кодексу та ст. 33
Господарсько-процесуального кодексу, відповідач акцентує, що позивачем не
надано доказів, які підтверджують неправомірну поведінку управління праці та
соціального захисту населення
Хмельницької РДА, розмір завданих збитків, причинний зв'язок  між неправомірною поведінкою та негативним
наслідком. При цьому відшкодуванню підлягають збитки, які знаходять у
причинному зв'язку з правопорушенням, а причинний зв'язок між правопорушенням
та збитками  має бути безпосереднім або
прямим. Відсутність хоча б одного з вище перелічених  елементів, які утворюють склад цивільного
правопорушення,  звільняє боржника від
відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе
зобов'язань.

Відповідач, вважає, що приймаючи рішення суд не врахував положення
норм діючого законодавства, на яких грунтується
діяльність управління праці та соціального захисту населення, а саме:
ч.2 ст.95 Конституції України, ст. 102 Бюджетного кодексу України, пункту 2
Постанови КМУ  №256 від 04.03.2007р.
"Про затвердження порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних
програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного
бюджету".

Окрім того, на думку відповідача укладення 05.01.2006 р. договору
№ 7 про розрахунки за надані послуги перевезення пільгової категорії громадян
вказує на досягнення згоди між управлінням праці та соціального захисту населення  та позивачем (перевізником) щодо всіх умов
договору, зокрема щодо п.2.3 договору, де зазначено, "що відповідач
(платник) згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2006
рік" за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевому бюджету на компенсацію
за пільговий проїзд окремим категоріям громадян та в межах суми бюджетних
асигнувань, виділених для Хмельницького району на 2006 рік та затверджених
рішенням Хмельницької районної ради, зобов'язується сплатити позивачу
(перевізнику) компенсацію до 31.12.2006 р. за пільгове перевезення окремих
категорій громадян по мірі надходження коштів з державного бюджету на підставі
наданих позивачем (перевізником) документів, передбачених цим договором".

Позивач в судовому засіданні заперечив проти апеляційного подання
та надав усні пояснення в обгрунтування своїх заперечень. Вважає рішення суду
першої інстанції законним та обгрунтованим, просить його залишити без змін, а
апеляційне подання без задоволення.
Позивач не скористався правом надання письмового відзиву на апеляційне
подання.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній матеріалами.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правилами, наданими суду першої інстанції          (ч. 2 ст. 99 ГПК України).

Заслухавши пояснення скаржника, позивача, представників
відповідача та третьої особи,  дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційного подання, правил застосування місцевим
господарським судом норм матеріального та процесуального законодавства,
апеляційний господарський суд вважає скаргу обгрунтованою, виходячи з
наступного:

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується
матеріалами справи між позивачем та третьою особою укладено договір № 12 від
01.08.2005 р.  на перевезення пасажирів
автомобільним транспортом (а.с. 9), за умовами якого третя особа надала право
позивачу (перевізнику) на перевезення пасажирів на маршруті "Хмельницький
- Доброгорща" з 01.08.2005 р. по 01.08.2008 р.

05.01.2006 р. позивач та відповідач на підставі вищезазначеного
договору № 12 від 01.08.2005 р. уклали договір № 7 про розрахунки за надані
послуги по перевезенню пільгових категорій громадян ( а.с. 28), за умовами
якого відповідач (платник) зобов'язується згідно Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік" за рахунок субвенцій з державного
бюджету місцевому бюджету на компенсацію за пільговий проїзд окремим категорій
громадян та в межах суми бюджетних асигнувань, виділених для Хмельницького
району на 2006 року та затверджених рішенням Хмельницької районної ради,
сплатити позивачу (перевізнику) компенсацію за 2006 рік за пільгове перевезення
окремих категорій громадян по мірі надходження коштів з державного бюджету на
підставі поданих позивачем (перевізником) документів, передбачених договором
(п.2.3 договору). При цьому згідно п.3.1. договору позивач (перевізник)  подає щомісячно до 5 числа наступного  за звітним місяця тимчасові розрахунки, складені
відповідно до відомостей автобусних станції, на підставі яких відповідач  (платник) складає акти звіряння форми №3
-пільга, на суму  субвенції з державного
бюджету прямо пропорційно між кожним перевізником та перераховує позивачу
(перевізнику) суму відшкодування по пільговому перевезенню окремих категорій
громадян по мірі надходження коштів
субвенції у межах кошторисних призначень.

Згідно акту звірки розрахунків за перевезення пільгової категорії
громадян позивачем за 2006 рік (а.с.49) останнім  здійснено пільгові перевезення на суму           135 865,4 грн., відповідач
компенсував позивачу пільгові перевезення на суму                94 348.07грн., після чого
заборгованість відповідача перед позивачем складає               41 517.33 грн.,  що
підтверджується  складеними  відомостями
про розрахунок  за надані  послуги
в 2006 році.

Згідно  рішення  20
сесії   Хмельницької районної
ради   від 27.01.2006р. "Про
районний    бюджет на   2006 рік"  затверджено     субвенцію
(головний   розпорядник - 2-й
відповідач) на компенсацію за пільговий проїзд
окремих   категорій   громадян автомобільним   транспортом
в сумі  2570300грн. згідно  додатку. Крім того, як вбачається з кошторису
на    2006рік     відповідача, Плану асигнувань на 2006
рік     відповідача , довідок про зміни
до річного розпису  бюджету ( кошторису )
на    2006 рік зазначена  сума
збільшена    до    3059583грн.

Згідно даних відповідача про фінансування  перевізників
в   2006 році по перевезенню
пільгової  категорії населення,  всіма перевізниками в 2006 році фактично
надано послуги по перевезенню пільгової категорії громадян на суму 4556487,27
грн., у  т.ч. позивачем - 135 865,4 грн.;
позивачу  сплачено 94 348.07 грн.,  що підтверджується також  копіями платіжних доручень та  складеними
сторонами   щомісячними   актами
звірки розрахунків за надані послуги. При цьому вартість фактично
здійснених  перевезень підтверджується
щомісячними розрахунками  втрат доходів і
покриття   збитків, які надані позивачем
відповідачу.

Позивач   просить    стягнути
з відповідача по справі  збитки,
що виникли із заборгованості по сумі компенсаційних виплат по дотації для
пільгової категорії населення.

Проте, судова колегія з вимогами позивача погодитись не може, у
зв'язку з наступним:

Згідно ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання повинен відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються
витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також
не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею  226 ГК України  визначено умови і порядок відшкодування
збитків. Учасник господарських відносин, який вчинив господарське
правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам
у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення
їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам - зобов'язаний
відшкодувати на  вимогу цих суб'єктів
збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором
сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Відповідальність  у вигляді
відшкодування збитків настає за наявності таких умов як неправомірна поведінка
особи, негативний результат такої поведінки, причинний зв'язок між
неправомірною поведінкою та негативним наслідком, вини особи, яка заподіяла
збитки.

Всупереч ст. 33 ГПК України, позивачем не подано доказів на
підтвердження неправомірної поведінки відповідача, розміру завданих збитків,
причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та негативним наслідком. При
цьому  відшкодуванню підлягають збитки,
які знаходяться у причинному зв'язку з правопорушенням, а причинний зв'язок між
порушенням та збитками має бути безпосереднім, або прямим. Відсутність хоча б
одного з вище перелічених елементів, які утворюють склад цивільного
правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

За договором №12 від 01.08.2005р. на перевезення пасажирів
Хмельницька райдержадміністрація не брала зобов'язань  сплачувати
позивачу   будь-які суми.

Згідно договору № 7 від 05.01.2006 р. про розрахунки за надані
послуги по перевезенню пільгових категорій громадян ( а.с. 28), відповідач
(платник) зобов'язався згідно Закону України "Про Державний бюджет України
на 2006 рік" за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевому бюджету
на компенсацію за пільговий проїзд окремим категорій громадян та в межах суми
бюджетних асигнувань, виділених для Хмельницького району на 2006 року та
затверджених рішенням Хмельницької районної ради, сплатити позивачу
(перевізнику) компенсацію за 2006 рік за пільгове перевезення окремих категорій
громадян по мірі надходження коштів з державного бюджету на підставі поданих
позивачем (перевізником) документів, передбачених договором (п.2.3 договору).

Виконуючи свої зобов'язання
за договором № 7 від 05.01.2006 р. та здійснюючи у зв'язку з цим видатки
на загальносуспільні потреби, відповідач
повинен керуватись нормами основного Закону держави, зокрема ч.2 ст. 95
Конституції України, в якій зазначено, що виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь - які видатки держави на загальносуспільні потреби і
цільове спрямування цих видатків.

При цьому  згідно ст.102
Бюджетного Кодексу  України   видатки
місцевих  бюджетів,  передбачені
у підпункті "б" пункту 4 частини першої статті 89 цього
Кодексу, фінансуються за рахунок субвенцій з Державного бюджету України у
порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Тому компенсаційні виплати за
пільговий проїзд окремих категорій громадян перестали відноситися на  видатки, що здійснюються з районних бюджетів,
а  фінансуються за рахунок субвенцій з
Державного бюджету України.

При здійсненні видатків , відповідач, відповідно до ч.2 ст. 68
Закону України "Про державний бюджет України на 2006 рік",  бере на себе зобов'язання та здійснює
відповідні видатки за загальним фондом бюджету виключно в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисом. Відповідно, зобов'язання, взяті
розпорядником бюджетних коштів  без
відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не
підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів.

Згідно п.п.2, 3 Порядку фінансування  видатків місцевих бюджетів на здійснення  заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за рахунок
субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою    Кабінету
Міністрів   України  №256 від 04.03.2002р.,  фінансування
видатків  місцевих  бюджетів
за  державними програмами
соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених
державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних
бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та
Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного
значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Головними розпорядниками
коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь,
відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих
держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання
праці та соціального захисту населення .

Враховуючи викладене, відшкодування    збитків
від перевезення   пільгових
категорій  громадян здійснюється за   рахунок і в межах субвенцій з
Державного   бюджету  України, а
не з місцевого    бюджету    або
за рахунок    коштів органу    місцевого
самоврядування    чи     будь-якої іншої бюджетної установи.

Згідно п.3.1 договору № 7 від 05.01.2006 р. позивач (Перевізник)
подає щомісячно, до 5 числа наступного за звітним місяцем тимчасові розрахунки,
складені відповідно до відомостей автобусних станцій, на підставі яких
відповідач (Платник) складає акти звіряння форми №3 - пільга, на суму субвенції
державного бюджету прямо пропорційно між кожним перевізником та перераховує
позивачу (перевізнику) суму відшкодування по пільговому перевезенню окремих
категорій громадян по мірі надходження коштів субвенції у межах кошторисних
призначень.

Матеріалами справи підтверджено, що зазначені зобов'язання за
договором  відповідачем  виконані. Перерахування відповідачем
позивачу  сум понад ті, які  виділені за рахунок   субвенції, не в    межах бюджетних    асигнувань, не в зазначеному в кошторисі
відповідача розмірі, було б бюджетним
правопорушенням, передбаченим, зокрема,
Бюджетним    Кодексом України.

Згідно ст.23 Бюджетного
Кодексу   України   будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з
бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного
призначення; відповідно  судом не
може   бути зобов'язано відповідача  до вчинення
неправомірних дій.

Згідно п. 3.1 договору відповідачем  складено, а позивачем   підписано
щомісячні  акти   звіряння
розрахунків  форми №3-пільга не на
суми, зазначені  в   Тимчасових розрахунках,  а на суми в межах бюджетних асигнувань.

Посилання позивача на положення Закону України "Про
автомобільний  транспорт” відносно того,
що органи виконавчої влади та
органи  місцевого  самоврядування зобов'язані, крім іншого,
забезпечувати компенсацію втрат автомобільному перевізнику внаслідок
перевезення пільгових категорій пасажирів та регулювання тарифів,  судом
не приймаються до уваги, оскільки ч.4 ст.37 цього Закону  передбачено, що  види та обсяги пільгових перевезень
установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації
автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах
загального користування, збитків від цих перевезень.  При цьому
у     договорах  на перевезення пасажирів, про розрахунки  за надані послуги по перевезенню, укладених
позивачем з відповідачами, передбачено
порядок    розрахунків  з обмеженням їх межами суми бюджетних
асигнувань, виділених Хмельницькому району на 2006рік, які  затверджені
рішенням    Хмельницької районної
ради, сумою    субвенції з державного
бюджету   місцевому бюджету на
компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян і  надходженням коштів з державного бюджету.
Щодо можливих  збитків від цих
перевезень, то у зазначених договорах фактично
про останні  не зазначено.

У зв'язку  з цим суд не
вбачає неправомірних дій відповідача або не дотримання    ним
умов    укладеного  з позивачем договору.

З врахуванням викладених обставин колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що господарський суд першої інстанції безпідставно
задовольнив  позов суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1..

Судовою колегією встановлено неповне та неправильне
застосування  норм процесуального та
матеріального права судом першої інстанції, що є підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Доводи скаржника, наведені в апеляційному поданні  ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Рішення господарського суду Хмельницької  області від 26.09.2007р. у справі №14/4213 не
відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи,
наявні підстави для скасування вказаного рішення та задоволення апеляційного
подання.

Керуючись ст.ст.  101,103 -105 Господарського процесуального
кодексу України, Житомирський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційне подання Прокуратури Хмельницької області в
інтересахдержави в особі Управління праці
та соціального захисту населення
Хмельницької районної
державної  адміністрації, м.
Хмельницький задовольнити.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області  від 26 вересня 2007 року у справі №14/4213
скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

3. Справу №14/4213 повернути до господарського суду Хмельницької
області.

Головуючий
суддя
Філіпова Т.Л.

судді:

Горшкова
Н.Ф.

Майор Г.І.

Віддрук. 6 прим.:

1
- до справи

2
- позивачу

3
- відповідачу

4
-скаржнику

5
- третій особі

6
- в наряд