ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

"06" грудня 2007 р.
Справа № 16/172-07-4658

Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого                      Андрєєвої Е.І.

Суддів:                              Мацюри П.Ф.,

Ліпчанської Н.В.,

При секретарі                     Юзьковій І.В.

за участю представників сторін:

від позивача –Галаніної В.М.

від відповідача –Розенбойма  Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ "Даніан"

на рішення господарського суду Одеської області від 03.09.2007р.

по справі № 16/172-07- 4658

за позовом Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова"

до  ТОВ "Даніан"

про стягнення 299 498,43 грн.

Розпорядженням Голови Одеського апеляційного господарського суду № 131 від 09.10.2007р. дана справа передана на розгляд судді Андрєєвій Е.І. Розпорядженням № 140 від 16.10.2007р. у справі замінено суддю Мацюру П.Ф. на суддю Тофана В.М., а розпорядженням № 175 від 28.11.2007р. –суддю Тофана  В.М. на суддю       Мацюру П.Ф.

Суд встановив:

У червні 2007р.  Державне підприємство "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова" (надалі –ДП „Завод ім. О.М.Макарова”) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з ТОВ "Даніан" 299 498,43 грн. заборгованості по договору поставки, пені, інфляційних та 3% річних.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.09.2007р. позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Даніан" на користь ДП „Завод ім. О.М.Макарова” 142 266,72 грн. основного боргу, 13 478,31 грн. –пені, 5 215,15 грн. - 3% річних, 13 622,75 грн. - збитків від інфляції, 1 745,83 грн. –держмита, 68,78 грн. - витрати на ІТЗ судового процесу. Зобов’язано видати  ДП „Завод ім. О.М.Макарова” довідку на отримання з державного бюджету України зайве сплаченого державного мита  на загальну суму 6 336,10 грн.

ТОВ "Даніан", не погоджуючись з даним рішенням, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його змінити, відмовивши в задоволенні позову в частині нарахування пені, інфляційних та 3% річних, а також зменшивши суму основного боргу на 37 802,2 грн. В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на те, що рішення не ґрунтується на повному, всебічному та об’єктивному вивченні обставин справи та прийнято з порушенням норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно матеріалам справи та, що встановлено місцевим судом, згідно до умов договору № 563/166 від 26.02.2004р., укладеного сторонами, ТОВ „Даніан” (Постачальник) прийняло на себе зобов’язання виготовити та поставити, а ДП „Завод ім. О.М.Макарова” (Покупець) –прийняти та оплатити продукцію згідно специфікації.

Строк дії договору встановлений до 31.12.2004р.

Відповідно до умов п. 2.2 договору сторони домовилися, що  оплата продукції здійснюється Покупцем по узгодженим цінам  шляхом перерахування повної вартості відвантаженої продукції  на підставі рахунку Постачальника.

Згідно з умовами п. 3.1 договору Постачальником було прийнято на себе зобов’язання з поставки  продукції  протягом 20 днів з моменту її оплати. При цьому, умовами п. 3.3  договору сторони домовилися, що поставка продукції проводиться Покупцем самовивозом.

Додатковим  погодженням № 5 від 05.12.2004р. п. 3.3 договору був викладений у новій редакції, відповідно до якої поставка продукції здійснюється залізничним транспортом вагонними нормами на склад Покупця за вказаними вантажними реквізитами, при цьому залізничний тариф сплачує Покупець.

Додатковим  погодженням № 6 від 28.12.2004р. строк дії договору продовжено до 31.12.2005р.

Пославшись на те, що відповідач недопоставив продукції на суму 230475,76 грн., ДП „Завод  ім. О.М. Макарова”  звернулося  до відповідача з претензією за № 157/п-108 від 21.12.2005р. з вимогою повернути сплачені грошові кошти, а також сплатити пеню.

Не отримавши відповіді на дану претензію, ДП „Завод  ім. О.М. Макарова”  звернулося  до господарського суду з позовом. Крім основної суми боргу позивач просив стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що позивач перерахував відповідачу 4 858 108,94 грн., однак отримав продукції тільки на суму 4 715 842,22 грн. Тобто, за відповідачем утворилась заборгованість по вказаному договору на загальну суму у розмірі           142 266,72 грн.

Пославшись на вимоги ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 3 ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст.ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань”, суд, крім основної суми боргу, стягнув з відповідача             13 478,31 грн. - пені; 5 215,15 грн. - 3% річних; 13 622,75 грн. - збитків від інфляції.

При постанові рішення,  судом першої інстанції цілком правомірно застосовані приписи ст. ст. 525; 526 ЦК України, відповідно до яких зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Крім того, враховані вимоги статті 625 ЦК України, якою передбачена відповідальність за порушення грошових зобов’язань. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, господарським судом на підставі наданих доказів, яким суд дав належну оцінку, достовірно встановлено, що відповідач не виконав свої зобов’язання по договору, а тому повинен сплатити збитки, понесені в зв’язку з цим позивачем.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду щодо наявності заборгованості за відповідачем, однак не може погодитись з сумою основної заборгованості у розмірі 142 266,72 грн., оскільки відповідач поставляв товар з урахуванням транспортних витрат, які повинен був відшкодовувати саме позивач.

Так, умовами п. 3.3 договору  визначено, що поставка продукції проводиться Покупцем самовивозом.

Однак позивач, в порушення даного пункту договору товар сам не вивозив. По усній домовленості сторін, цим займався відповідач, який і ніс усі витрати, пов’язані з вивозом товару.

Для врегулювання між сторонами вже існуючих відносин щодо поставки товару та витрат, пов’язаних з цим, сторони уклали Додаткове  погодження № 5 від 05.12.2004р., яким визначили, що поставка продукції здійснюється залізничним транспортом вагонними нормами на склад Покупця за вказаними вантажними реквізитами, при цьому залізничний тариф сплачує Покупець. Даний факт свідчить про те, що витрати, пов’язані з транспортуванням товару, повинен нести саме Покупець, тобто ДП „Завод  ім. О.М. Макарова”.

Свідченням понесених відповідачем витрат є й надані відповідачем копії контрактів № 183/20 від 22.03.2004р. та № 149/20 від 24.12.2004р., укладених між ТОВ „Даніан” та ЗАТ „Ілліч-Сталь”, на підставі яких здійснювалось придбання товару та подальше відправлення його позивачу.

Так, пунктом 3.5 обох контрактів визначено, що покупець (ТОВ „Даніан”) повинен відшкодувати постачальнику (ЗАТ „Ілліч-Сталь”) крім вартості продукції, витрати постачальника, пов’язані з навантаженням продукції, витратою деревини при навантаженні, перевезенням продукції до місця призначення (залізничний тариф) та у випадку необхідності, додатковим планом перевезень. Перераховані витрати зазначаються в рахунках та платіжних вимогах-дорученнях.

Крім того, факт сплати відповідачем вказаних вище сум та їх розмір підтверджуються видатковими накладними, які є в матеріалах справи, в яких зазначались понесені відповідачем витрати, серед яких: залізничний тариф, витрати на дерев’яне пакування товару та витрати за склад самовивозу. Дані накладні визнавались та підписувались позивачем.

Так, сума понесених витрат відповідача на дерев’яне пакування товару склала 1 798,84 грн. (з ПДВ), сума компенсації витрат за склад самовивозу –6 055,74 грн. (з ПДВ), а сума залізничного тарифу –37 080 грн. (з ПДВ)

Крім іншого, сума сплаченого відповідачем залізничного тарифу у розмірі 37 080 грн. (з ПДВ) підтверджена й наданими актами виконаних робіт від 28.09.2007р. № ОУ-0000053, № ОУ-0000054, № ОУ-0000055, № ОУ-0000056, № ОУ-0000057, № ОУ-0000058, № ОУ-0000059, № ОУ-0000060, № ОУ-0000061, № ОУ-0000062, № ОУ-0000063, № ОУ-0000064, № ОУ-0000065, № ОУ-0000066, № ОУ-0000067, № ОУ-0000068. Дані акти підписані директором  ДП „Завод  ім. О.М. Макарова” та завірені печаткою підприємства.

Хоча акти складені сторонами після прийняття рішення по справі місцевим судом, однак вони свідчать про те, що позивач погоджується з сумою, нарахованою йому до сплати відповідачем за залізничний тариф, а тому  є додатковими доказами, оціненими судовою колегією у сукупності з іншими доказами.  Посилання ж позивача на те, що надані відповідачем акти в апеляційну інстанцію не можуть прийматись як докази, є безпідставними.

Не приймаються судовою колегією і доводи позивача в частині того, що відповідач не надав документальних доказів своїх витрат по сплаті залізничного тарифу, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, зокрема, видатковими накладними, в яких зазначені  витрати по сплаті залізничного тарифу, актами, наданими відповідачем в апеляційну інстанцію, про які вже зазначалось у постанові, та іншими доказами.

Не є підставою для залишення без задоволення апеляційної скарги  і посилання позивача на те, що відповідачем у процесі розгляду справи змінювалась сума боргу, оскільки таке посилання не основане на законі. До того ж позовні вимоги позивача в частині боргу також неодноразово змінювались у значному розмірі, що не стало і не могло стати підставою для відмови у позові.

З врахуванням вищевикладеного, судова колегія робить висновок, що відносини, які виникли між сторонами ґрунтуються на договірних засадах, вимогах чинного законодавства та діловому звичаї.

При таких обставинах апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні. Сума основного боргу підлягає зменшенню з 142 266,72 грн. до 97 332,14 грн. (142 266,72 –37 080 –1 798,84 –6 055,74 = 97 332,14).

В зв’язку зі зменшенням основної суми боргу, зменшується відповідно й розмір пені, збитків від інфляції та 3% річних.

Так сума пені зменшується з 13 478,31 грн. до 9 221,22 грн., 3% річних –з         5 215,15 грн. до 3 567,96 грн., а збитки від інфляції –з 13 622,75 грн. до 9 320,04 грн.

Відповідно зменшується стягнення держмита до 1194,41 грн. та витрати на ІТЗ судового процесу до 47,06 грн.

Керуючись  ст.ст.99, 101, 103-105 Господарського процесуального Кодексу України,  суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ТОВ "Даніан" частково задовольнити.

Рішення господарського суду Одеської області від 03.09.2007р. у справі №  16/172-07- 4658 змінити.

Пункт 2 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції: „Стягнути з ТОВ „Даніан” на користь ДП „Виробниче об’єднання Південний машинобудівний завод  ім. О.М. Макарова” 97 332,14 грн. - основного боргу; 9 221,22 грн. - пені; 3 567,96 грн. - 3% річних; 9 320,04 грн. - збитків від інфляції; 1 194,41 грн. - держмита; 47,06 грн. - витрати на ІТЗ судового процесу.”

В іншій частині рішення залишити без змін.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя                                                                      Е.І.Андрєєва

Суддя                                                                                          П.Ф. Мацюра

Суддя                                                                                 Н.В.Ліпчанська