ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2007 р.
Справа № 10/187-3394

16 годин 20 хвилин

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області у складі :

судді Півторак М.Є.

при секретарі судового засідання Махнач Р.В.

Розглянув справу:

За позовом: Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8.

До відповідача: Приватного агропромислового підприємства " Богдан ", с. Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області.

За участю представників :

Позивача : Гафтко Н.Л. –головного спеціаліста Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, доручення № 04-81/648 від 04.07.2007 року.

Відповідача : Никитюка Р.І. –представника , довіреність № 59 від 15.08.2007 року

В процесі розгляду справи представникам сторін роз’яснено належні їм права та обов’язки, передбачені статтями 49,51,59, 130 КАС України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалася .

Суть справи: До господарського суду Тернопільської області звернулося з позовною заявою Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8 до Приватного агропромислового підприємства " Богдан ", с. Ласківці Теребовлянського  району Тернопільської області про стягнення заборгованості в сумі 4193,95 грн. , в тому числі 112,70 грн. пені .

Обґрунтовуючи позов, Позивач посилається на те, що підприємство не виконало  встановленого відповідно до статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що позивач дізнався із даних статистичного „Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” (Форма № 10-ПІ), поданого підприємством.

Як стверджує позивач, норматив робочих місць на підприємстві складає в кількості 1 ( одне ) робоче місце для працевлаштування інваліда, однак Приватним агропромисловим підприємством "Богдан", с. Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області у 2006 році  не було працевлаштовано жодного інваліда.

Спираючись на положення ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та на Порядок сплати підприємствами (об’єднаннями, установами і організаціями штрафних санкцій до відділень Фонду соціального захисту інвалідів, акумуляції, обліку та використання цих коштів”, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2001 року № 1767, Позивач просить стягнути штрафні санкції у розмірі середньорічної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом.

Ухвалою від 02 серпня 2007 р. порушено провадження в адміністративній справі та  призначено попереднє судове засідання на 14:15 год. 21 серпня 2007 р.

В порядку статті 128 КАСУ розгляд справи відкладався до 16 годин 20 хвилин 26 вересня 2007 року.

У відзиві на позов № 60 від 20.09.2007 року ПАП “ Богдан “ с. Ласківці Теребовлянського району заперечує заявлені вимоги повністю і вважає їх безпідставними та такими , що не підлягають до задоволення і зазначає , що підприємство виконало вимоги , визначені Законом України “ Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні “ щодо створення робочого місця , інформувало органи , до компетенції яких відноситься працевлаштування інвалідів про створення такого робочого місця і стверджує , що вини підприємства немає щодо не працевлаштування інваліда у 2006 році . Просить в позові відмовити .

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги  в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та  заперечення представника відповідача, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд встановив на наступне:

У відповідності до ч. 1 статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів  при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У відповідності до  статті 8 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно пункту 9 цього ж Положення для реалізації покладених на Фонд завдань за погодженням з Мінпраці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Тернопільське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, відповідно до зазначеного Положення, є юридичною особою і на нього покладено контроль за додержанням підприємствами встановлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та здійснення контролю за своєчасним і повним надходженням до бюджету Фонду коштів від підприємств, які не забезпечують установлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Закон України „Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні” визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, а також, встановлює порядок визначення нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів.

Згідно даних Звіту про зайнятість інвалідів (Форма № 10-ПІ ) за 2006 рік, поданого відповідачем, середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 16 чоловік, тобто відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, норматив робочих місць для працевлаштуванні інвалідів для Приватного агропромислового підприємства " Богдан ", с. Ласківці Теребовлянського  району Тернопільської області становить –1 ( одне ) робоче місце.

Даний норматив працевлаштування відповідачем не дотримано –у 2006 році на підприємстві  не було працевлаштовано жодного інваліда  .

Як стверджує позивач, і вбачається із Звіту, середньорічний розмір заробітної плати на підприємстві складає 4080 грн., а за 1 робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайнятих інвалідами, відповідач до 15.04.2007 р. повинен був самостійно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 4081,25 грн.

Окрім того, за несвоєчасну сплату адміністративно-господарської санкції, позивач нарахував            Приватному агропромисловому підприємству " Богдан ", с. Ласківці Теребовлянського району Тернопільської області 112,70 грн. пені на підставі ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів України”, згідно  з якою  визначається, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені та обчислюється виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки НБУ, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" ( 875-12 ) для  підприємств,  установ, організацій,  у тому числі  підприємств,  організацій  громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю,  встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків   середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік,  а  якщо  працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно частини  5  статті  19  зазначеного  Закону ( 875-12 ) виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування  підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських  організацій  інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Пунктом 1.8 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої наказом  Держкомстату  від  28.09.2005 року № 286 ( 494-2005-р ), визначено, що показник середньооблікової кількості  штатних  працівників  використовується  для  визначення  кількості  зайнятих  працівників за сферами економічної діяльності та ведення  спостереження за  змінами  мобільності  робочої  сили. Суть його визначення полягає у тому, що зайнятий працівник враховується тільки один раз (за місцем основної роботи), незалежно від терміну трудового договору та тривалості робочого часу.

Таким чином,  для  виконання  нормативу  враховуються  тільки  працевлаштовані інваліди,  для яких це місце  роботи є основним, тобто із веденням трудової книжки.

Згідно частини 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в   Україні" ( 875-12 ) підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують  найману  працю,  де  середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом,  передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в  розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка  використовує найману працю,  за кожне робоче місце, призначене для  працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів,  фізичних осіб, на яких працює від 8 до 25 осіб, розмір адміністративно - господарських санкцій за  робоче  місце,  призначене  для  працевлаштування інваліда і не  зайняте  інвалідом,  визначається  в  розмірі  половини  середньої  річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських  організацій інвалідів,  у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення  цієї  частини  не  поширюються на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів  державного або місцевих бюджетів.

Отже, наведені  вище  норми  Закону  України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні ”( 875-12 ) дають підстави  говорити про наступні обов'язки підприємств:

- дотримання  ними  нормативів  по  створенню  визначеної цим  законом кількості робочих місць для інвалідів;

- сплати ними адміністративно –господарських санкцій в разі недотримання зазначених нормативів.

Частиною 4 статті 20 зазначеного Закону ( 875-12 ) визначено, що адміністративно - господарські санкції розраховуються та сплачуються  підприємствами, установами, організаціями,   у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій  інвалідів, фізичними  особами,  зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських  санкцій,  передбачених цим Законом, не застосовуються строки,  визначені  статтею  250  Господарського  кодексу України .

Положенням про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затведженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1995 р. N 314 ( 314-95-п ), визначено, що робоче місце інваліда –це окреме робоче місце або ділянка виробничої площі на підприємстві (об'єднанні), в установі та організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда (п. 1).

Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією підприємства за участю представників МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів, і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда (п. 3). Згідно п. 5 Положення ( 314-95-п ), підприємства розробляють заходи щодо створення робочих місць для інвалідів, включають їх до колективного договору, інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи 13 грудня 2005 року в ПАП створено постійно діючу комісію для атестації робочих місць для інвалідів ( копія наказу № 21 знаходиться в матеріалах справи ) ;  01 лютого 2006 року атестаційною комісією підприємства проведена атестація робочого місця , про що складено Акт ( копія Акту від 01.02.2006 року знаходиться в матеріалах справи ) , відповідачем своєчасно направлено до Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів м. Тернопіль , Теребовлянського районного центру зайнятості населення м. Теребовля  та управління праці та соціального захисту населення Теребовлянської РДА повідомлення 03.02.2006 року за № 6,6а,6б  про створення  робочого місця для працевлаштування інваліда, тобто органи соціального захисту інвалідів були проінформовані про створення робочого місця для  інвалідів.

Своїм листом за № 02/654 від 20.09.2007 року Теребовлянський районний центр зайнятості повідомив , що протягом 2006 року до центру зайнятості звернулася одна особа з обмеженими фізичними можливостями , яка була працевлаштована в ТзОВ “ Теребовлярембуд ; станом на 01.01.2007 року на обліку в центрі зайнятості особи з обмеженими фізичними можливостями не перебували .

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести  ті обставини, на яких ґрунтуються її  вимоги  та заперечення.

Оцінка  доказів на предмет встановлення їх належності  та допустимості  здійснюється господарським судом, що передбачено  положеннями  статей 70, 138 КАС України.

Позивач всупереч вимог ст.ст. 70,138 КАС України не довів належними та допустимими доказами факт невиконання відповідачем обов’язку по забезпеченню робочих місць для працевлаштування інвалідів, не представив суду належних та допустимих доказів вчинення Приватним агропромисловим підприємством “ Богдан “ с. Ласківці  порушень перелічених законом, як і доказів здійснення Фондом перевірки щодо створення підприємством робочих місць для працевлаштування інвалідів та відсутності таких місць на підприємстві.

Таким чином, господарський суд визнає позовні вимоги позивача щодо притягнення відповідача до відповідальності за ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” необґрунтованими, неправомірними, такими, що не підлягають до задоволення.

Судові витрати в силу положень ч. 4 ст. 94 КАСУ стягненню з відповідача не підлягають, адже позивач користується пільгами при сплаті судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1,17,49,51,59,70,130,138 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 8,18,19,20 Закону України “Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні”, господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ :

1.В позові відмовити.

2.Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження .

На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції .

3.Постанова складена в повному обсязі 27 вересня 2007 року .

Суддя                                                            М.Є. Півторак