СУД
СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13.09.07                                                                                 Справа № 8/411н-ад.

Суддя господарського суду Луганської області Середа А.П.,  розглянувши матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю  «Торгівельний дім «Полі-Пак»», місто Луганськ,

до  Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції у місті Луганську, -

про визнання нечинним податкового повідомлення-рішення,

при секретарі судових засідань Бахарєвій І.Є.,

в присутності представників сторін:

від позивача –Єрмоленко Є.В., - довіреність №б/н від 23.07.07 року;

від  відповідача –Буркова О.М. –головний державний податковий інспектор, - довіреність №3959/10 від 27.12.06 року, -

встановив:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним та нечинним податкового повідомлення-рішення суб’єкта владних повноважень –Ленінської міжрайонної державної податкової інспекції у місті Луганську (далі –МДПІ, - відповідач) від 16.02.07 року №/0 –про завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Полі-Пак»»»(далі –ТОВ «ТД «Полі-Пак»», - позивач) за декларацією з податку на додану вартість за листопад 2006 року на загальну суму 467418,00 грн.

Розпорядженням заступника голови –в.о. голови господарського суду Луганської області Воронька В.Д. від 17.08.07 року розгляд справи доручено судді цього суду Середі А.П.

Відповідно до ст. 111 Кодексу адміністративного судочинства України (далі –КАСУ) попереднє судове засідання призначене та фактично відбулося 17.08.07 року, за участю представників сторін.

На підставі ст. 150 КАСУ у судовому засіданні було оголошено перерву з 11 вересня до 13 вересня 2007 року –з метою надання сторонам можливості подати до суду додаткові докази.

Представники сторін звернулися до суду з клопотанням про відмову від фіксації судового процесу технічними засобами, яке не суперечить вимогам ст. 41 та п. 2-1 розділу УІІ «Прикінцеві та перехідні положення»КАСУ, а тому його задоволено судом.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, про що також зазначено у відзиві на позов  №29384/10 від 17.08.07 року, - з посиланням на те, що перевіркою, здійсненою МДПІ, встановлено, що позивачем заявлено право на відшкодування з бюджету ПДВ на розрахунковий рахунок у банківській установі згідно декларації з ПДВ за листопад 2006 року (рядок 3):

суми ПДВ по тих товарах, податковий кредит по яких виник в одному податковому періоді з оплатою;

оплата податкового кредиту у сумі ПДВ 28568,13 грн. не підтверджена платіжними дорученнями;

суми сплаченого ПДВ у розмірі 438839,87 грн., податковий кредит по яких виник у попередніх податкових періодах, тобто не підтверджений податковими накладними за жовтень 2006 року згідно реєстру отриманих податкових накладних.

З огляду на викладене вимоги позивача суперечать чинному законодавству.

Заслухавши представників сторін, дослідивши обставини справи та додатково надані  матеріали,  суд  дійшов наступного.

І.1.  07.10.2004 року виконавчим комітетом Луганської міської ради ТОВ «ТД «Полі-Пак»», ідентифікаційний код 33182253, зареєстроване в якості юридичної особи, у зв’язку з чим до ЄДР внесено реєстраційний запис №0001173, що підтверджується матеріалами справи.

28.10.04 року Ленінською МДПІ м. Луганська підприємство взято на податковий облік, реєстраційний №1411, а 03.11.04 року - як платника податку на додану вартість (далі –ПДВ), що підтверджується матеріалами справи.

Позивачем в порядку, встановленому п. 5.1 ст. 5 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»(далі - ЗУ №2181-ІІІ),  до МДПІ надано податкову звітність з ПДВ:

20.11.06 року за вх. №б/н –податкову декларацію з ПДВ за жовтень 2006 року, в якій заявлено право на відшкодування з бюджету ПДВ у сумі  339552,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок платника податку у банку (рядки 25 та 25.1); залишок від»ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 24) - 5257158,00 грн.; залишок від»ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до податкового кредиту наступного  податкового періоду (рядок 26) –4917606,00 грн.; розрахунок суми бюджетного відшкодування за той же період та заяву  про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 339552,00 грн.;

20.12.06 року за вх. №101072 - податкову декларацію з ПДВ за листопад 2006 року, в якій заявлено право на відшкодування з бюджету ПДВ у сумі  932970,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок платника податку у банку (рядки 25 та 25.1); залишок від’ємного значення попереднього податкового періоду за вирахуванням суми податку, яка підлягає сплаті до бюджету за підсумками поточного звітного періоду (рядок 24) - 5982704,00 грн.; залишок від»ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до податкового кредиту наступного  податкового періоду (рядок 26) –5049734,00 грн.; розрахунок суми бюджетного відшкодування за той же період; розрахунок коригування сум ПДВ до податкової декларації з ПДВ та заяву  про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 932970,00 грн.

2. На виконання вимог підпункту 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість», із змінами та доповненнями (далі –ЗУ №168/97-ВР) МДПІ, у зв’язку з надходженням декларації та заяви про  відшкодування з бюджету ПДВ згідно декларації за листопад 2006 року, в період з 25.01.07 року по 06.02.07 року здійснено виїзну позапланову перевірку ТОВ «ТД «Полі-Пак»»з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на розрахунковий рахунок за листопад 2006 року, за результатами якої  12.02.07 року складено одноіменний  акт №146/23-6/33182253, -  згідно пункту 1 «Висновку»якого «ТОВ «ТД «Полі-Пак»» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування за листопад 2006 року на суму 467418,00 грн.».

В той же час у пунктах 3.1.1 «Перевірка правильності визначення податкових зобов’язань за жовтень 2006 року»; 3.1.2 «Перевірка правильності визначення податкового кредиту за жовтень 2006 року»та 3.1.3 «Перевірка правильності визначення від’ємного значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту з ПДВ у жовтні 2006 року»розділу 3 акту МДПІ стверджує, що  порушень чинного законодавства платником ПДВ НЕ  припущено.

Що стосується перевірки цих же показників за листопад 2006 року, то у пунктах 3.2.1 «Перевірка правильності визначення податкових зобов’язань за листопад 2006 року»; 3.2.2 «Перевірка правильності визначення податкового кредиту за листопад 2006 року»та 3.2.3 «Перевірка правильності визначення від»ємного (позитивного) значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за листопад 2006 року»сказано, що МДПІ також не виявила порушень чинного законодавства.

Керівника та головного бухгалтера підприємства було ознайомлено з цим актом, однак вони відмовилися від його підписання.

Мотиви відмови викладені у запереченні до акту (вих. №57 від 15.02.07 року), основний з яких –висновки акту не відповідають фактичним обставинам справи та чинному податковому законодавству.

Всі доводи заявника МДПІ відхилено  листом від 16.02.07 року за вих. №5155/23-6-205.

Відповідно до вищенаведеного висновку акту  16.02.07 року МДПІ винесла податкове повідомлення-рішення №000092360/0, згідно якому:

на підставі:

підпункту «б»підпункту 4.2.2. п. 4.2 ст. 4 ЗУ №2181-ІІІ, «ч. 6 п.9 ст. 11-1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»»,

у зв’язку з порушенням вимог підпункту 7.76.2 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», -

констатовано факт завищення платником ПДВ його права на бюджетне відшкодування ПДВ згідно декларації з ПДВ за листопад 2006 року у сумі 467418 грн.

3.На підтвердження правомірності своїх позовних вимог (а також податкових зобов’язань, податкового кредиту, сум бюджетного відшкодування ПДВ за спірний період) позивач долучив до матеріалів справи:

-  податкові накладні;

- реєстр платіжних доручень про здійснення ним оплати вартості товарів та послуг, отриманих ним від своїх контрагентів, у тому числі ПДВ (том 3, а.с. 69- 150; том 4, а.с.1-31).

- господарські договори, на виконання яких позивачем були отримані товари (роботи, послуги), вартість яких було сплачено у жовтні 2006 року, тобто у період, що перебував листопаду 2006 року.

Дослідження судом цих доказів показало, що сума сплаченого позивачем ПДВ у ціні товарів (робіт, послуг) на користь постачальників (продавців) відповідає заявленій у листопаді 2006 року до відшкодування з бюджету шляхом перерахування на розрахунковий рахунок платника податку у банківській установі  сумі ПДВ.

Однак відповідач, заперечуючи проти позову, стверджує, що оплата за отримані товари (роботи, послуги) на спірну суму дійсно мала місце у жовтні  2006 року, але самі товари (роботи, послуги) на цю суму були отримані платником ПДВ у періоди, які передували жовтню 2006 року, а тому, на думку відповідача, позивач не мав права включати ці суми до податкового кредиту у жовтні 2006 року та визначати своє право на відшкодування у листопаді 2006 року з бюджету ПДВ у сумі 932970,00 грн., фактично ним сплаченого своїм постачальникам у ціні товарів (робіт, послуг) у жовтні 2006 року, та просити відшкодувати його з бюджету у відповідній заяві, доданій до податкової декларації за листопад 2006 року, - оскільки мав право на відшкодування ПДВ з бюджету за названий період тільки у сумі 465552,00 грн. (різниця між заявленою сумою та сумою, визначеною МДПІ, становить спірну суму 467418,00 грн.).

ІІ.Заслухавши представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов ПІДЛЯГАЄ задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

1.Суд вважає, що дії позивача по цьому спору відповідають вимогам чинного законодавства.

Так, згідно підпункту 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України від 03.04.97 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість” сума  ПДВ, яка підлягає сплаті до бюджету або відшкодуванню з бюджету, визначаються як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного податкового періоду  і сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

Позивач належним чином документально довів суду, що ним при визначенні своїх податкових зобов’язань та податкового кредиту у жовтні 2006 року використані лише податкові накладні, які відповідають вимогам підпункту 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР.

Відповідач не с простував  його доводи у цій частині.

1.1.Наявними у справі доказами та відповідачем НЕ доведено, що позивачем податкові зобов’язання визначені з  порушенням вимог  абзацу першого підпункту 7.2.4 п. 7.2 ст. 7  того ж Закону, згідно якому право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно пункту 7.5 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, - датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається:

7.5.1.дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) –в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач НЕ припустився порушень цих вимог.

1.2.Як сказано у підпункті 7.7.2 п.7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, - якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована на підставі підпункту 7.7.1 п.7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР має від’ємне значення, то:

а)бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від’ємного значення, що складає суму податку, фактично сплаченого одержувачем товарів (послуг) у попередньому податковому періоді постачальникам таких товарів (послуг),;

б)залишок від’ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Суд вважає, що дії позивача у даному випадку відповідають вимогам пункту 1.8 ст. 1 ЗУ №168/97-ВР, яким передбачено, що бюджетне відшкодування –сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв’язку з надмірною сплатою  податку у випадках, визначених цим Законом.

Таким чином, норма, викладена у підпункті «а»підпункту 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 вищезгаданого Закону, спростовує твердження МДПІ, викладені нею  як в акті перевірки, так і  приведені в судовому засіданні.

На підставі досліджених матеріалів справи суд вважає, що позивачем вірно визначено суму ПДВ за спірний податковий період та суму його бюджетного відшкодування, що повністю підтверджується наявними у справі доказами.

2.Позивачем при вирішенні питання про відшкодування з бюджету ПДВ згідно декларації з ПДВ за листопад 2006 року дотримано вимог підпункту 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 ЗУ №168/97-ВР, в якому сказано, що платник податку, який має право на одержання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення повної суми бюджетного відшкодування, подає відповідному податковому органу податкову декларацію та заяву про повернення такої повної суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. При цьому платник податку  у п’ятиденний термін після подання декларації податковому органу подає органу Державного казначейства України копію декларації, з відміткою податкового органу про її прийняття,  для ведення реєстру податкових декларацій у розрізі платників.

До декларації додається розрахунок бюджетного відшкодування, копії погашених податкових векселів (податкових розписок), у разі їх наявності,  та оригінали п’яти основних аркушів (примірників декларанта) вантажних митних декларацій, у разі наявності експортних операцій.

3.Підпункти 7.7.5 та 7.7.6 п. 7.7. ст. 7 ЗУ №168/97–ВР покладають на податкові органи  обов’язок провести впродовж 30 днів з дня надходження податкової декларації з ПДВ  камеральну перевірку заявлених у декларації з ПДВ даних та протягом 5-денного терміну надати до органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь платника податку.

На підставі цього висновку орган Державного казначейства сплачує платнику податку  належну йому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з державного бюджету на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Таким чином, оцінюючи докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що дії  МДПІ при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення №/0 від 16.02.07 року  не відповідають чинному законодавству, а саме вимогам:

а) викладеним у статті 19 Конституції України, згідно якій правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

б)статті 3 ЗУ №509-ХІІ, якою визначено, що органи державної податкової служби  України у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, іншими нормативно-правовими актами органів державної влади, а також рішеннями… органів місцевого самоврядування з питань оподаткування, виданими у межах їх повноважень;

в)статтей 8, 9 та 10 того ж Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІУ «Про державну податкову службу в Україні»щодо прав та обов’язків органів Державної податкової служби України.

За таких обставин спірне податкове повідомлення-рішення не може залишатися чинним, а позов підлягає задоволенню У ПОВНОМУ ОБСЯЗІ.

Керуючись частиною 1 ст. 94 КАС України, суд стягує з державного бюджету  на користь ТОВ «ТД «Полі-Пак»» понесені ним судові  витрати у сумі 3,40 грн.

Судом прийнято до уваги те, що відповідач згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21.101.93 року №7/93 “Про державне мито” при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати державного мита.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України; ст.ст. 8,9 та 10 Закону України від 04.12.1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні»; п.1.8 ст. 1;  п.п. 7.2.1, 7.2.4 п. 7.2; п. 7.3; п. 7.4; п.п. 7.7.1, 7.7.2, 7.7.3, 7.7.4, 7.7.5  та 7.7.6 п.7.7. ст. 7 Закону України від 03.04.1997 року №168/97-ВР „Про податок на додану вартість”, ст.ст.9 та 10 Закону України від 25.06.1991 року №1251-ХІІ «Про систему оподаткування», керуючись ст.ст. 94, 158-162 та 167 КАС  України,  суд

п о с т а н о в и в :

1.Позов задовольнити у повному обсязі.

2.Визнати протиправним та нечинним податкове повідомлення-рішення №/0 від 16.02.2007 року, прийняте Ленінською міжрайонною державною податковою інспекцією у місті Луганську.

3.Стягнути з Державного бюджету - на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Полі-Пак», ідентифікаційний код 33182253, яке знаходиться за адресою: місто Луганськ, вул. Звейнека, 145, –судові витрати у сумі 3 (три) грн. 40 коп.

Відповідно до частини 4 ст. 167 КАС України у судовому засіданні 13.09.07 року за згодою представників сторін оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

Постанова набирає законної сили після  закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,  встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо такої заяви не буде подано.

Про апеляційне оскарження рішення  суду  першої  інстанції спочатку  подається  заява. Обґрунтування мотивів оскарження і вимоги до суду апеляційної інстанції  викладаються  в  апеляційній скарзі.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду  апеляційної  інстанції  через суд  першої  інстанції,  який  ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно  надсилається  особою,  яка  її подає, до суду апеляційної інстанції.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення  постанови у повному  обсязі  відповідно  до статті 160 цього Кодексу - з  дня  складення  в  повному обсязі. Апеляційна  скарга  на  постанову  суду першої інстанції подається протягом  двадцяти  днів  після  подання  заяви   про   апеляційне оскарження.

Апеляційна   скарга  може  бути  подана  без  попереднього подання заяви про апеляційне оскарження,  якщо скарга подається  у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанову у повному обсязі складено та підписано 17.09.2007 року.

Суддя                                                                                                          А.П.Середа