ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИ
Й ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
______________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

22.10.07

Справа № 5/3460-28/410А
Львівський апеляційний г
осподарський суд в складі ко
легії
головуючого-судді
Р. Марко
суддів
Т. Процик

Т. Бонк
При секретарі
Гунька О.
розглянувши апеляційну
скаргу ДПІ у Шевченківськом
у ра-ні м. Львова від 28.08.07 № 19950/10-010
на рішення господарськ
ого суду Львівської області
від 21.08.07
у справі № 5/3460-28/410а
за позовом ДПІ у Шевч
енківському ра-ні м. Львова
до відповідача ВАТ»Л
ВВТП»Прогрес»
Тр. осба без самостійних ви
мог- УДК у Львівській облас
ті
Міністер
ство фінансів
про стягнення 392 015,48грв.

за участю представників ст
орін:
від позивача- Більо І.
від відповідача- Сухович О.М
.
від тр. осіб- Сивик В.М.
В С Т А Н О В И В :
Рішенням господарськ
ого суду Львівської області
від 21.08.07 по даній справі відмов
лено у позові ДПІ у Шевченків
ському ра-ні м. Львова.
Не погоджуючись із прийнят
им рішенням, позивач подав ап
еляційну скаргу з проханням
скасувати рішення суду та пр
ийняти нове, яким позов задов
олити. В обґрунтування своїх
вимог, позивач посилається н
а той факт, що згідно п. 1.1. спірн
ого договору, Міністерство з
обов'язується у липні-серпні
1994 р. надати Відповідачу бюдже
тну позичку у сумі 10 млрд. крб. Т
ермін повернення одержаних к
оштів та процентів закінчивс
я 01.07.1996 року. Погашення державно
ї позички починається з 01.01.1995 ро
ку по 01.07.1996 року рівними частина
ми щоквартально. Сплата відс
отків здійснюється щокварта
льно з оплатою 25 процентів річ
них. Доказами фактичного вик
онання є платіжні доручення
від 28 липня 1994року № 2195, від 31 серп
ня 1994 року № 1534, від 18 серпня 1994 рок
у № 1083, від 26 серпня 1994 року № 1389, від
15 вересня 1994 року № 725, від 21 верес
ня 1994 року № 1042.
Відповідно до ст.22 Закону Ук
раїни "Про Державний бюджет У
країни на 2006 рік" , в 2006 році орган
и державної податкової служб
и України є органами стягнен
ня простроченої заборговано
сті юридичних осіб перед дер
жавою за кредитами, залучени
ми державою або під державні
гарантії, та бюджетними пози
чками.
Згідно п.4 ст.17 Бюджетного Код
ексу України, у разі невикона
ння юридичними особами своїх
зобов'язань щодо погашення т
а обслуговування наданих на
умовах повернення кредитів,
залучених державою або під д
ержавні гарантії, інших гара
нтованих державою зобов'язан
ь, та стягнення заборгованос
ті перед Державним бюджетом
України з наданих підприємст
вам і організаціям позичок і
з державного бюджету, позичо
к, наданих за рахунок коштів, з
алучених державою або під де
ржавні гарантії, плати за кор
истування цими позичками, ор
гани стягнення застосовують
механізм стягнення цієї заб
оргованості у порядку, перед
баченому законом для стягнен
ня не внесених у строк податк
ів і неподаткових платежів, в
ключаючи погашення такої заб
оргованості за рахунок майна
боржників.
Крім того, відповідно до ст.
1 Цивільного кодексу України
від 16.01.2003 року № 435, цивільним зак
онодавством регулюються осо
бисті немайнові та майнові в
ідносини (цивільні відносини
), засновані на юридичній рівн
ості, вільному волевиявленні
, майновій самостійності їх у
часників. До майнових віднос
ин, заснованих на адміністра
тивному або іншому владному
підпорядкуванні однієї стор
они другій стороні, а також до
податкових, бюджетних відно
син цивільне законодавство н
е застосовується, якщо інше н
е встановлено законом. Тому с
трок позовної давності, вста
новлений в главі 19 ЦК України
не може бути застосований у с
праві про стягнення боргу по
бюджетній позичці та нарахо
ваних відсотках по ньому.
В судовому засіданні, пре
дставник відповідача запер
ечив проти доводів апелянта,
просив рішення суду залишит
и без змін, як таке, що прийнят
о з дотриманням норм чинного
законодавства та на підстав
і досліджених усіх обставин
справи.
Розглянувши доводи апеляц
ійної скарги, заслухавши пре
дставників сторін, дослідив
ши обставини справи, перевір
ивши правильність застосува
ння судом першої інстанції н
орм чинного законодавства, к
олегія суддів не вбачає прав
ових підстав для задоволення
вимог апелянта.
При цьому колегія виходила
з наступного.
13 липня 1994 року, між Львівсь
ким державним виробничо-торг
івельним підприємс твом „Про
грес" (правонаступником яког
о є Відкрите акціонерне това
риство „Львівське взуттєве в
иробничо-торгівельне підпри
ємство „Прогрес") та Міністер
ством фінансів України уклад
ено Договір № 42 про надання МФ
України бюджетної позички п
ідпри ємству для стабілізаці
ї роботи підприємства та впр
овадження у виробництво нови
х технологій і асортименту в
зуття.
Згідно п.1.1. Договору, Мініс
терство зобов'язується у лип
ні-серпні 1994 р. на дати Підприєм
ству бюджетну позичку в сумі
10 млн.крб. з оплатою 25 % річних.

Рішенням Господарського с
уду Львівської області від 13.0
6.2005 р. по справі № 5/3414-2/382 задоволен
о позов ДПІ у Шевченківськом
у районі м. Львова, стягнуто з
ВАТ „ЛВВТП „Прогрес" 210 712,08 грн. з
аборгованості по перерахова
них відсотках за бюджетною п
озикою.
Постановою Львівського а
пеляційного суду від 06.09.2005 р. у с
праві № 5/3414-2/382, рішення Господар
ського суду Львівської облас
ті від 13.06.2005 р. по справі № 5/3414-2/382 ска
совано, прийнято нове рішенн
я, яким у позові відмовлено та
визнано недійсним п.п.1.1., 1.2., та
1.4. Договору позички від 13.07.1994р. №
42 в частині сплати відсотків
за надану позичку, з моменту у
кладання Договору.
Вищий адміністративний с
уд України ухвалою від 27.07.2006 р. в
становив, що зі змі сту Догово
ру позики № 42 від 13.07.1994 р. вбачаєт
ься, що він носить господарсь
кий характер, оскільки право
відносини, що пов"язують вказ
аних суб'єктів, засновані на п
ринципах диспозитивності, рі
вності суб"єктів, жоден із них
не уповноважений здійс нюва
ти управлінські адміністрат
ивні функції по відношенню д
о іншого в контексті укладен
ого Договору, тому касаційну
скаргу ДПІ У Шевченківськом
у районі м. Львова передано на
розгляд Вищому господарсько
му суду України.
Постановою Вищого госп
одарського суду України від
06.09.2006 р. у справі № 5/3414-2/382, касаційну
скаргу ДПІ У Шевченківськом
у районі м. Львова - залишено б
ез задоволення.
Постановою від 06.09.06, Вищий
господарський суд України вс
тановив, що Договір № 42 від 13.07.1994
р. укладено на підставі вільн
ого волевиявлення сторін, в я
кому Мініс терство фінансів
виступало від свого імені, а н
е від імені держави, його укла
дення не зумовлене переписам
и будь-яких адміністративних
або законодавчих актів, а том
у від носини за цим Договором
є цивільно-правовими.
Ухвалою від 25.06.2007р., Верховн
ий суд України відмовив у пор
ушенні каса ційного провадже
ння з перегляду постанови Ви
щого господарського суду Укр
аїни від 05.04.2007 року у справі № 5/3414-
2/382.
Відповідно до ст. 35 ГПК Укр
аїни, факти, встановлені ріше
нням господарсько го суду пі
д час розгляду однієї справи
, не доводяться знову при вирі
шення інших спо рів, в яких бер
уть участь ті самі сторони.
Колегія суддів погоджуєт
ься із висновком суду першої
інстанції про те, що є не прав
омірним посилання позивача
на те, що до даних правовіднос
ин за Договором № 42 від 13.07.1994р. по
винні застосовуватися норми
Бюджетного коде ксу України
, в тому числі норма ст. 17 цього
Кодексу щодо застосування ме
ханізму стягнення заборгова
ності у порядку, передбачено
му законом для стягнення не в
несених у строк податків і не
податкових платежів.
Таким чином, відсутні підст
ави для нараху вання пені на з
аборгованість по Договору №
42 від 13.07.1994 р. в порядку та розмір
і, передбаченому для нарахув
ання пені на суму податковог
о боргу і неподаткових плате
жів.
Відповідно до ст.180 Цивіль
ного кодексу УРСР від 1963 р. (дію
чого в період до 01.01.04р., коли бул
о укладено Договір № 42 від 13.07.1994р
.), угода про неустойку (штраф, п
еню) повинна бути укладена в п
исьмовій формі. Недодержання
письмової форми тягне недій
сність угоди про неустойку (ш
траф, пеню). Аналогічне правил
о закріплене і у ст. 547 Цивільно
го кодексу України (з врахува
нням ст. 546 та 549 ЦК України).
Як вбачається із змісту
Договору № 42 від 13.07.1994 р. (п. 1.2. Догов
ору), зо бов'язання по повному
поверненню одержаних коштів
мало бути виконано до 01.07.1996 р., то
бто порушення зобов'язання п
о повному поверненню одержан
их кош тів було допущено відп
овідачем з цієї дати, що в силу
п. 5 розділу IX „Прикінцеві поло
ження" Господарського кодекс
у України виключає застосува
ння положень Госпо дарського
кодексу України до спірних п
равовідносин щодо відповіда
льності за пору шення господ
арських зобов'язань (зокрема
, щодо розміру штрафних санкц
ій, ст. 231 ГК України).
Договір № 42 від 13.07.1994 р. не міст
ить угоди про неустойку (штра
ф, пеню).
Таким чином, суд першої ін
станції дійшов правильного
висновку про те, що позовні ви
моги ДПІ є безпідставними.
Колегія суддів, вважає, щ
о місцевим господарським суд
ом за наявних у справі доказі
в в цілому зроблено правильн
і висновки щодо обставин спр
ави, що свідчить про відсутні
сть підстав для скасування р
ішення місцевого господарсь
кого суду та задоволення апе
ляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляці
йний господарський суд
Постановив:
Рішення господарського
суду Львівської області ві
д 21.08.07 у справі № 5/3460-28/410а залишити
без змін, а апеляційну скаргу
- без задоволення.
Постанову може бути оскарж
ено у касаційному порядку.
Матеріали справи скеруват
и до господарського суду Льв
івської області.

Головуючий
Р. Марко
Суддя
Т. Процик
Суддя
Т. Бонк