ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  міста КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

21.11.2007р.
м.Київ
№ 41/469-А

12:55

За позовом:
Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова та перестрахувальна компанія "Впевненість-Безпека"

До відповідача:
Державна комісія  з регулювання  ринків фінансових послуг України

Предмет адміністративного
позову:
Визнання нечинним та скасування припису від 21.03.2006

Судді  Балац С.В.

Хрипун О.О.

Сулім В.В.

екретар судового засідання Царікова О.В.

Представники

позивача      Пономарьов В.В.

відповідача  Рафтопулло Н.О.

Христолюбська Ю.П.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний припис видано відповідачем в порушення норм законодавства за порушення, якого позивач не вчиняв. Позивач вважає, що відповідачем неправильно визначено за рахунок яких саме сум  формується резерв незароблених премій.

Відповідач позов не визнав та просить суд в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2006 (суддя Пилипенко О.Є.) відкрито провадження по справі.

Розпорядженням Заступника Голови Господарського суду міста Києва від 24.10.2007 № 41/469-А у зв’язку з призначенням судді Пилипенко О.Є. на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва, доручено розгляд справи № 41/469-А здійснити колегіально у наступному складі суду: Балац С.В. (головуючий), Хрипун О.О., Сулім В.В.

Ухвалою від 25.10.2007 поновлено провадження у справі № 41/469-А та призначено розгляд справи на 14.11.2007.

В судовому засіданні 14.11.2007 оголошено перерву до 21.11.2007, про що сторони повідомлені під розписку.

У судовому засіданні 21.11.2007, після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача, відповідача,   дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд , -

ВСТАНОВИВ

Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України проведено планову перевірку страхової діяльності ТДВ "Страхова та перестрахувальна компанія "Впевненість-Безпека" за період з 01.07.2005 по 01.01.2006. За наслідками перевірки було складено Акт перевірки № 26/06-08-18 від 20.02.2006.

У акті встановлено, що страхові резерви за 9 місяців 2005 року позивач сформував із розрахунку частки надходжень сум страхових платежів (страхових премій, страхових внесків), які не минули на звітну дату та є меншими, ніж 80% від загальної суми надходжень страхових платежів з відповідних видів страхування у кожному місяці з попередніх дев’яти місяців (розрахунковий період), що не відповідає вимогам ст. 31 Закону України "Про страхування" та Правилами формування, обліку та розміщення страхових резервів за видами страхування іншими, ніж страхування життя", затвердженого Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.12.2005 № 3104.

Таким чином, на думку Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, позивачем було порушено вимоги статті 31 Закону України “Про страхування” в частині необхідності встановлення величини резервів незароблених премій залежно від часток надходжень сум страхових платежів (страхових премій, страхових внесків), які не можуть бути меншими 80 % загальної суми страхових платежів з відповідних видів страхування у кожному місяці з попередніх дев’яти місяців (розрахунковий період).

На підставі даного Акту директором департаменту страхового нагляду комісії з регулювання ринків фінансових послуг України було видано припис від 21.03.2006 № СК-26/06-25, яким позивача зобов’язано вжити заходів для усунення виявлених порушень вимог зазначених нормативно-правових актів чинного законодавства України; вжити заходів для недопущення аналогічних порушень при подальшому здійсненні діяльності у сфері страхування.

Даним приписом позивач також попереджувався, що у разі його невиконання до нього будуть застосовані заходи впливу, передбачені чинним законодавством.

Статтею 31 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 № 85/96-ВР  визначено з яких сум, з яких надходжень страховик формує резерви незароблених премій.

Так перший підпункт  восьмого абзацу цієї статті вказує, що резерви незароблених премій включають не всю суму отриманих страхових платежів, а лише частки від сум надходжень страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), що відповідають страховим ризикам, які не минули на звітну дату. Які суми ще включаються в дані резерви законом не визначено, отже дані резерви формуються за рахунок часток від сум надходжень страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), що відповідають страховим ризикам, які не минули на звітну дату. Крім того даною статтею встановлюється, що резерв незароблених премій (резерви премій), формується з сум надходжень страхових платежів (страхових внесків, страхових премій), що відповідають страховим ризикам, які не минули на звітну дату.

Згідно ст. 8 Закону України “Про страхування” страховий ризик - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страхові ризики, відповідальність по яким вже минула, не можуть бути предметом укладення договору страхування, а суми страхових платежів по таким ризикам не можуть бути похідними базовими величинами для розрахунку резервів незароблених премій.

Отже законодавець під страховими ризиками, які не минули на звітну дату має на увазі діючий договір страхування, або ту його частину, зобов’язання страховика по якій ще не минули, а отримані від страхувальника платежі  (страхові премії, страхові внески) ще не є власністю страховика. Ці кошти і вважаються незаробленими преміями. Саме під ці зобов’язання по діючим договорам страхування і формуються резерви незароблених премій, з яких, у разі настання страхової події страховик здійснює страхову виплату.

Такий висновок випливає й з мети закону, оскільки по недіючим договорам страхові події чи страхові випадки наступити не можуть тому ризики по ним вже минули, здійснювати страхові виплати по ним страхова компанія не має права і, відповідно, під такі договори і під такі ризики формувати резерви немає необхідності.

Підтвердженням цьому є подальше викладення в ст. 31 Закону порядку формування та величини резервів незароблених премій. Так абзац 9 даної статті вказує, що величина резервів незароблених премій на будь-яку звітну дату встановлюється залежно від часток надходжень сум страхових платежів (страхових премій, страхових внесків), які не можуть бути меншими 80 відсотків загальної суми надходжень страхових платежів (страхових премій, страхових внесків), з відповідних видів страхування у кожному місяці з попередніх дев'яти місяців (розрахунковий період) і обчислюється в такому порядку:  частки надходжень сум страхових платежів (страхових премій, страхових внесків) за перші три місяці розрахункового періоду множаться на одну четверту;  частки надходжень сум страхових платежів (страхових премій, страхових внесків) за наступні три місяці розрахункового періоду множаться на одну другу;  частки надходжень сум страхових платежів (страхових премій, страхових внесків) за останні три місяці розрахункового періоду множаться на три четвертих;  одержані добутки додаються.

Суд звертає увагу на відмінності, які були між даною редакцією вказаної статті Закону України “Про страхування” та діючим до 03.02.2005 Положенням про порядок формування, розміщення та обліку страхових резервів з видів страхування, інших ніж страхування життя, затверджених Наказом Комітету у справах нагляду за страховою діяльністю від 26.05.1997 року (далі –Наказ). У пункті 2.1 статті 2 даного Наказу вказано, що "Формування резервів незароблених премій на звітну дату здійснюється залежно від сум надходжень страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) по відповідних видах страхування за період попередніх дев'яти місяців (далі - розрахунковий період) у такому порядку:

сума надходжень страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) за перші три місяці розрахункового періоду множиться на одну четверту;

сума надходжень страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) за наступні три місяці цього періоду множиться на одну другу;

сума надходжень страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) за останні три місяці розрахункового періоду множиться на три четвертих;

одержані добутки додаються".

Отже, Закон України “Про страхування” зобов’язує формувати резерви з часток надходжень сум страхових платежів, а Наказ визначав формування резервів з всієї суми надходжень.

Вказаний Наказ було скасовано (Наказ Міністерства фінансів України від 03.02.2005 № 69) у зв’язку з прийняттям відповідачем нових Правил  формування, обліку та розміщення страхових резервів за видами страхування, іншими, ніж страхування життя, затверджених Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17.12.2004 № 3104.

У нових Правилах дана невідповідність Закону була усунута.

Таким чином Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України при виданні припису від 21.03.2006 № СК-26/06-25 не вірно застосовано норми законодавства, зокрема Закону України “Про страхування” в частині розрахунку резервів незароблених премій, що є підставою для задоволення позову.

Крім того, зазначений припис прийнято нерозсудливо, оскільки в березні місяці 2006 року зобов’язано позивача встановити величини резервів незароблених премій на будь-яку звітну дату у кожному місяці з попередніх дев’яти, тобто зобов’язано позивача вчинити дії станом на дати, що вже минули, що також є підставою для визнання припису нечинним (ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Всі інші доводи і заперечення сторін судом не приймаються на підставі ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не мають значення для справи.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.2, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити. Визнати недійсним припис Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 21.03.2006 № СК-26/06-25.

2. Судові витрати присудити на користь позивача.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України і  може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді                                                                           Балац С.В.

Хрипун О.О.

Сулім В.В.

Дата виготовлання в повному обсязі 28.11.2007