ПОСТАНОВА

"08" листопада 2007 р.
Справа № 17/206-3831

17:00

м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області у  складі:

судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Грохольській В.В.

Розглянув справу:

За позовом: Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль

До відповідача: Приватного агропромислового підприємства “Крок”, м. Теребовля Тернопільської області

за участю представників :

Позивача: Грабовська Г.М., начальник відділу забезпечення надходжень, доручення № 04-404/3080 від 06.11.2007 року;

Відповідача: не з”явився

В процесі розгляду справи представнику позивача роз’яснено належні права та обов’язки, передбачені статтями 49, 51, 59, 130 КАС України.

За відсутності відповідного клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалася.

Позивач - Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, м. Тернопіль 31.07.2007р. звернувся до господарського суду з позовом до Приватного агропромислового підприємства “Крок”, м. Теребовля Тернопільської області, про стягнення адміністративно-господарських санкцій на суму 6241,86 грн. адміністративно-господарських санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році, в тому числі 172,37 грн. пені, нарахованої за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Обґрунтовуючи позов, Позивач посилається на те, що підприємство не виконало встановленого відповідно до статті 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що свідчать дані „Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік” (форма № 10-ПІ), що поданий підприємством.

Як стверджує позивач, норматив робочих місць на підприємстві складає 3 (три) робочих місця для працевлаштування інвалідів, однак Приватним агропромисловим підприємством “Крок”, м. Теребовля Тернопільської області у 2006 році було працевлаштовано лише одного інваліда.

Спираючись на положення ст. 20 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” та Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314, позивач просить стягнути штрафні санкції у розмірі середньорічної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце не зайняте інвалідом та пеню, нараховану за порушення строків їх сплати.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини за своїм характером є адміністративно-правовими, а отже розглядаються в порядку і за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (надалі –КАС України), що набрав чинності з 01.09.2005р., у відповідності до п.6 Прикінцевих та перехідних положень якого, до початку діяльності окружного адміністративного суду адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішуються відповідним господарським судом за правилами КАС України.

Ухвалою суду від 12.09.2007 р. відкрито провадження в порядку ст. 107 КАС України у справі із призначенням попереднього судового засідання на 02.10.2007 року.

Зважаючи на те, що сторонами не врегульовано спір, у порядку, визначеному частиною третьою статті 111 КАС України, судом проведені дії викладені у п. 4 ст. 111 КАС України, покликані забезпечити всебічне та об'єктивне вирішення справи протягом розумного строку, тому у відповідності до статті 121 КАС України, судом закінчено підготовче провадження та призначено справу № 17/206-3831  до судового розгляду на 18.10.2007р.

В судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги  в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні та згідно поданих заперечень на позов № 283 від 27.09.07р., вважає доводи позивача безпідставними, просить в позові відмовити. Зазначає, що згідно наказів №74 від 31.12.05р. та № 2 від 03.01.06р. на підприємстві було створено комісію з атестації робочих місць для працевлаштування інвалідів та, згідно акту атестації робочих місць для працевлаштування інвалідів від 11.01.2006р., затвердженого директором ПАП „Крок” 11.01.2006 р. проведено атестацію трьох робочих місць для працевлаштування інвалідів, про що повідомлено листом № 66 від  30.01.06р. Управління праці та соціального захисту населення Теребовлянської райдержадміністрації, а також листом № 65 від 30.01.06р. Теребовлянський райцентр зайнятості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд встановив наступне:

У відповідності до ч. 1 статті 1 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших посадових і службових осіб, інших суб’єктів  при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пункт 4 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що до компетенції адміністративних судів відносяться спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У відповідності до  статті 8 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державне управління в галузі забезпечення соціальної захищеності інвалідів здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, Міністерством охорони здоров'я України та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 1 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів (далі - Фонд), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1434, Фонд є урядовим органом державного управління, який діє у складі Мінпраці та підпорядковується йому.

Згідно пункту 9 цього Положення для реалізації покладених на Фонд завдань, за погодженням з Міністерством праці утворюються територіальні відділення Фонду в межах граничної чисельності його працівників.

Тернопільське обласне відділення Фонду України соціального захисту інвалідів, відповідно до зазначеного Положення, є юридичною особою і на нього покладено контроль за додержанням підприємствами встановлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та здійснення контролю за своєчасним і повним надходженням до бюджету Фонду коштів від підприємств, які не забезпечують установлених нормативів робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Закон України „Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні” визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями та інтересами, а також, встановлює порядок визначення нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів.

У відповідності до вимог статті 18 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, в редакції Закону, що діяла протягом звітного періоду (періоду, за який заявлено до стягнення штрафні санкції), працевлаштування інвалідів на підприємствах здійснюється органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів. Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у  нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств,  організацій  громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлено норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік,  а  якщо  працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно частини 5 статті 19 зазначеного Закону, виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

У відповідності до частини 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в  Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману  працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Згідно даних Звіту про зайнятість інвалідів (форма № 10-ПІ) за 2006 рік, поданого відповідачем до Фонду, середньооблікова чисельність його штатних працівників облікового складу за рік складає 86 особу, тобто відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для Приватного агропромислового підприємства “Крок”, м. Теребовля Тернопільської області становив 3 робочих місця.

Даний норматив відповідачем у 2006 році не дотримано. Фактично працевлаштовано підприємством лише одного інваліда, внаслідок чого, на підставі даних поданого Звіту, позивачем у справі нараховано штрафні санкції в розмірі 6 241,86 грн. за 2 робочих місця, призначені для працевлаштування інвалідів і не зайняті інвалідами, виходячи з середньорічної заробітної плати на підприємстві в розмірі 3120,93 грн.

За порушення строків сплати санкцій на підставі ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів України”, позивачем нараховано пеню в розмірі 172,37 грн., котра обчислюється виходячи із 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати.

Частиною 4 статті 20 зазначеного Закону визначено, що адміністративно - господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними  особами,  зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських  санкцій,  передбачених цим Законом, не застосовуються строки,  визначені  статтею  250  Господарського  кодексу України.

Статтею 8 Закону України “Про зайнятість населення” встановлено, що громадяни України мають право на працевлаштування і вибір місця роботи шляхом звернення до підприємств, установ, організацій і до іншого роботодавця або до державної служби зайнятості.

Пунктами 5, 10, 11, 12, 13, 14 Положення про робоче місце інваліда і Порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 “Про організацію робочих місць та працевлаштування інвалідів” передбачено, що підприємства інформують центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, а працевлаштування останніх здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням їх побажань, стану здоров’я, здібностей і професійних навичок інваліда, висновків МСЕК.

Відповідно до Положення про робоче місце інваліда та Порядку працевлаштування інвалідів, робоче місце інваліда визначено як окреме місце або ділянка виробничої площі на підприємстві в установі, організації незалежно від форм власності та господарювання, де створено необхідні умови для праці інваліда. Робочим місцем інваліда може бути і звичайне робоче місце, якщо за умовами праці та з урахуванням можливостей інваліда воно може бути використане для працевлаштування інваліда. Даним Положенням передбачено, що центри зайнятості та відділення Фонду ведуть облік робочих місць для інвалідів, створюваних понад норматив (п. 6), для чого підприємствам виділяється цільова позика (п. 7).

Робоче місце інваліда вважається створеним, якщо воно відповідає встановленим вимогам робочого місця для інвалідів відповідної нозології, атестоване спеціальною комісією за участю МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці, громадських організацій інвалідів і введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда. При цьому підприємства зобов’язані інформувати центри зайнятості, місцеві органи соціального захисту населення та відділення Фонду про створення робочих місць.

Отже, нормами чинного законодавства, яке регулює соціальний захист інвалідів в Україні на  підприємства покладено обов’язок по створенню кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов’язок їх працевлаштування. Працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів тощо.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем у відповідності до наказів №74 від 31.12.05р. та № 2 від 03.01.06р. було створено постійно діючу атестаційну комісію з атестації робочих місць для працевлаштування інвалідів та наказано комісії розробити і затвердити Інструкцію про робоче місце інваліда, провести атестацію 3 робочих місць для працевлаштування інвалідів на посади: прибиральника (1 місце) та робітника на низько кваліфіковані ручні роботи у сільському господарству (2 робочих місця). З акту атестації робочого місця від 11.01.2006р. вбачається, що відповідачем 11.01.2006р. атестовано три робочих місця для працевлаштування інвалідів на вказані посади (копія акту від 11.01.2006р. знаходиться в матеріалах справи). Атестацію робочих місць проведено за участю представників санітарно-гігієнічного відділу Теребовлянської санепідемстанції, однак без участі експерта з умов праці Управління праці та соціального захисту населення місцевої райдержадміністрації.

Окрім того, відповідач стверджує, що, у 2006 році підприємство повідомляло Теребовлянський районний центр зайнятості,  Управління праці та соціального захисту населення Теребовлянської районної державної адміністрації про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів, на підтвердження чого надав копії листів № 65 та № 66 від 30.01.2006р.

Проте, надаючи оцінку доказам вручення таких листів адресатам (Теребовлянському районному центру зайнятості та Управлінню праці та соціального захисту населення Теребовлянської районної державної адміністрації), суд вважає, що такі докази є неналежними, відтак, не можуть свідчити про інформування органи працевлаштування  стосовно створення робочих місць на підприємстві та стосовно наявності вакансій на відповідні робочі місця для інвалідів, з огляду на наступне.

Як випливає з листа № РЦ-06/775 від 24.10.2007р. Теребовлянського районного центру зайнятості, останнім підтверджується факт не подання звітності відповідачем до центру протягом 2006 року, а лист № 66 із відміткою про одержання (вх. №344 від 01.02.06р.), поданий відповідачем як доказ вручення листа Управлінню праці та соціального захисту населення Теребовлянської районної державної адміністрації також не може бути взятий до уваги судом, оскільки з відмітки про одержання листа не вбачається, що остання належить адресату. Крім того, штамп не містить також підпису та прізвища відповідальної особи Управління праці.

Окрім того, суд відхиляє доводи відповідача стосовно скасування форми статистичної звітності 3-ПН на 2006 р. у відповідності до наказу № 392 від 30.11.05р. Держкомстату України як неспроможні, виходячи з такого.

Згідно наказу № 420 від 19.12.2005р. Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх подання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.12.2005р. за №1534/11814 було затверджено та введено в дію з 04.01.2006р. форми звітності та Інструкції, зокрема форму №3-ПН «Звіт про наявність вакансій».

Даним наказом визначено, що звіт про наявність вакансій (ф.3-ПН) подається при наявності вакансій у повному обсязі всіма підприємствами, установами, організаціями, їх структурними підрозділами та філіями незалежно від форми власності та господарювання центрам зайнятості за місцем реєстрації як платника страхових внесків.

У відповідності до «Загальних положень»Інструкції щодо заповнення форми звітності N 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 грудня 2005 року № 420 встановлено обов’язок підприємств, установ й організацій, їх структурних підрозділів та філій незалежно від форми власності та господарювання подавати інформацію про наявність вільних робочих місць (вакансій) центрам зайнятості за місцем їх реєстрації як платника страхових внесків.

Ця форма звітності використовується для інформування населення про наявність вакансій, сприяння працевлаштуванню громадян, зареєстрованих в центрах зайнятості, як такі, що шукають роботу, для підбору персоналу на замовлення роботодавців, для оцінки поточної потреби в кадрах та організації професійної підготовки населення відповідно до потреб на ринку праці.

Порядок заповнення даної форми статистичної звітності передбачає інформування центри зайнятості про наявність вакансій, де в графі 15 під шифром 11 зазначаються дані про можливість працевлаштування на вільних робочих місцях інвалідів.

Отже, за твердженням відповідача, що також підтверджується матеріалами справи, на підприємстві було створено робочі місця для працевлаштування інвалідів та проатестовано їх як такі, що відповідають встановленим нормам, відтак, з урахуванням положень наказу № 420 від 19.12.2005р. Міністерства праці та соціальної політики України «Про затвердження форм звітності та інструкцій щодо їх подання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 21.12.2005р. за №1534/11814, зважаючи, що створені робочі місця не були зайняті інвалідами в кількості двох одиниць та введені в дію шляхом працевлаштування інвалідів, тому суд вважає, що відповідач повинен був здавати звітність до центру зайнятості за формою 3-ПН. Проте така звітність не подавалася взагалі, що випливає з матеріалів справи та не заперечено в судовому засіданні та у відзиві на позов, представником відповідача.

З оцінки представлених документів, суд дійшов висновку про відсутність доказів включення відповідачем до колективного договору заходів по створенню робочих місць для інвалідів в межах встановленого нормативу, належних доказів інформування відповідачем місцеві органи державної служби зайнятості та соціального захисту населення, відділення Фонду соціального захисту інвалідів про створення (пристосування) робочих місць для працевлаштування інвалідів в порядку та у відповідності з нормами чинного законодавства; доказів інформування місцеві органи соціального захисту населення про вільні робочі місця та вакантні посади, на яких може використовуватися праця інвалідів.

При таких обставинах справи, суд вважає, що Відповідачем не вживалися усі, передбачені чинним законодавством заходи по забезпеченню робочих місць для працевлаштування інвалідів, а тому правомірним є покладення на останнього відповідальності, передбаченої ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

З огляду на наведене, беручи до уваги, що Відповідачем самостійно штрафні санкції в строк до 15.04.2007 р. не сплачені, суд вважає правомірними вимоги щодо стягнення з Відповідача 6 241,86 грн. штрафних санкцій за не створення двох робочих місць для працевлаштування інвалідів, які підлягають стягненню на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її  вимоги  та заперечення.

Оцінка доказів на предмет встановлення їх належності та допустимості здійснюється господарським судом, що передбачено  положеннями  статей 70, 138 КАС України.

За несвоєчасну сплату адміністративно-господарської санкції, позивачем нараховано Приватному агропромисловому підприємству “Крок” пеню в розмірі 172,37 грн. згідно ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів України”, за період з 17.04.2007 р. по 30.07.2007 р. (105 днів).

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні”, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи із 120%  річних облікової ставки НБУ, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки на весь її строк.

Оскільки відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій за нестворення двох робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2006 році на 105 днів, тому повинен сплатити пеню в розмірі 172,37 грн., виходячи із розміру застосованих та несплачених адміністративно-господарських санкцій.

У відповідності до приписів ст. 94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 1, 17, 49, 51, 59, 70, 94, 130, 138, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 8, 18, 19, 20 Закону України “Про основи соціальної захищеності  інвалідів в Україні”, господарський суд ,-

ПОСТАНОВИВ :

1.   Адміністративний позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного агропромислового підприємства “Крок”, м. Теребовля Тернопільської області, вул. Грушевського, 29-а, ідентифікаційний код 30343667 –6241,86 грн. штрафних санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів та 172,37 грн. пені на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів України, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, ідентифікаційний код 14032334.

На постанову суду сторони мають право подати заяву про апеляційне її оскарження протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі до адміністративного суду апеляційної інстанції, а протягом 20 днів після подання заяви подати апеляційну скаргу.

Постанова складена в повному обсязі  12 листопада 2007 року.

Суддя                                                                                                    Н.О. Андрусик