ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

14.11.07                                                                                           Справа  № 5/3289-28/382А

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді                                                             Процика Т.С.

суддів                                                                                Галушко Н.А.

Юрченка Я.О.

при секретарі судового засідання Болехівській І.В.

розглянув           у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Галицькому районі м. Львова від 22.02.2007р. № 3826/10-008

на постанову           Господарського суду Львівської області від 05.02.2007р.

у справі           № 5/3289-28/382А

за позовом           Приватного підприємства (далі ПП) «Галфінпром», м. Львів

до відповідача          ДПІ у Галицькому районі м. Львова, м. Львів

про           скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова

за участю представників:

від позивача          –Семенюта Д.В. - представник;

від відповідача          - Демідюк В.В. –старший державний податковий інспектор юридичного відділу, Яремчук О.В. –старший державний податковий інспектор юридичного управління ДПА у Львівській області, Петрик О.В. –старший державний податковий ревізор-інспектор.

Особам, які беруть участь у справі, права і обов’язки, передбачені ст.ст.49, 51, 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), роз’яснено.

Постановою Господарського суду Львівської області, суддя Морозюк А.Я., від 05.02.2007 року у справі № 5/3289-28/382А позов задоволено повністю, скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 22.08.2006р. №/3/20023, яким ПП “Галфінпром” визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 1323354 грн., в тому числі за основним платежем 882236 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями –441118 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим зокрема, що здійснена позивачем господарська операція з передачі до статутного фонду юридичної особи основних фондів є прямою інвестицією згідно з п.1.28 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” і не підпадає під ознаки операції з поставки товарів (робіт, послуг), передбаченої п.1.4 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість». Також суд зазначив, що висновок податкового органу про порушення позивачем пп.7.4.1, 7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та необхідність коригування податкового кредиту шляхом його зменшення на суму податку, який припадає на незамортизовану частину основних фондів, є безпідставним та не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Не погоджуючись з  постановою Господарського суду Львівської області від 05.02.2007р. у справі №5/3289-28/382А, ДПІ у Галицькому районі м. Львова оскаржила дане рішення в апеляційному порядку. Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати постанову суду першої інстанції у даній справі і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПП «Галфінпром».

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, зокрема, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що згідно з пп.3.2.8 п.3.2 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість»не є об’єктом оподаткування операції з передачі основних фондів як внеску до статутного фонду юридичної особи для формування її цілісного майнового комплексу в обмін на емітовані нею корпоративні права, у тому числі при ввезенні основних фондів на митну територію України (крім підакцизних товарів) або їх вивезенні за межі митної території України; поставки за компенсацію сукупних валових активів платника податку (з урахуванням вартості гудвілу) іншому платнику податку. ПП «Галфінпром»було застосовано пільгу, передбачену пп.3.2.8 п.3.2 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість»при передачі майна до статутного фонду ТзОВ «Юніко-експо». Відповідно до пп.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»у разі, коли платник податку здійснює операції з продажу товарів (робіт, послуг), що звільнені від оподаткування або не є об’єктом оподаткування згідно зі статтями 3 та 5 цього Закону, суми податку сплачені (нараховані) у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, відноситься відповідно до складу валових витрат виробництва (обігу) та на збільшення вартості основних фондів і нематеріальних активів і до податкового кредиту не включаються. З огляду на вищенаведену норму закону, скаржник вважає, що на дату передачі основних засобів необхідно здійснити коригування податкового кредиту шляхом його зменшення на суму податку, який припадає на незамортизовану частину таких фондів. У тому звітному періоді на таку зменшену суму податкового кредиту збільшується вартість основних фондів, який необхідно врахувати при визначенні вартості корпоративних прав, що передаються в обмін на такі основні фонди. Відтак, зазначає відповідач, в порушення пп.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»ПП «Галфінпром»завищено податковий кредит по податку на додану вартість в березні 2005 року в сумі 882479,00грн.

Позивач у запереченні на апеляційну скаргу заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважають постанову Господарського суду Львівської області від 05.02.2007р. у даній справі законною та обґрунтованою, винесеною на підставі правильно встановлених обставин справи з повним додержанням норм матеріального і процесуального права, і тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду –без змін.

Представники сторін у судовому засіданні підтримали свої вимоги і заперечення, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі та у запереченні на апеляційну скаргу, а також у поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Обставини, що мають значення для справи, які встановлені судом першої інстанції.

Позивач подав позов до господарського суду про скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 22.08.2006р. №/3/20023, яким ПП “Галфінпром” визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 1323354 грн., в тому числі за основним платежем 882236 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями –441118 грн.

Як встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією у Галицькому районі м. Львова проведено планову документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства ПП «Галфінпром»за період з 01.10.2002 року по 30.09.2005 року, за результатами якої був складений акт №21/23-213/30583846 від 26.01.2006 року (далі Акт перевірки).

Як вбачається із матеріалів справи (Акт перевірки), відповідачем в ході проведення перевірки було виявлено порушення позивачем пп.7.4.1, 7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України “Про податок на додану вартість”, внаслідок чого позивачем занижено податок на додану вартість в розмірі 882479,00 грн.

На підставі Акту перевірки згідно з пп. «б»пп.4.2.2 ст.4 Закону України «Про порядок погашення зобов’язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»та відповідно до пп.7.4.2, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»ДПІ у Галицькому районі м. Львова прийняла податкове повідомлення-рішення форми “Р” №/0/23-213/2315 від 04.02.2006р., яким ПП «Галфінпром»визначено суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість в розмірі 1323718,50 грн., у тому числі основний платіж 882479,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 441239,50 грн.

У ході процедури адміністративного оскарження ДПА у Львівській області своїм рішенням №13114/10/25-005/748 від 22.08.2006р. скасувала податкове повідомлення-рішення №/0/23-213/2315 від 04.02.2006 року в частині основного платежу з податку на додану вартість в сумі 243,00 грн. та штрафної (фінансової) санкції в сумі 121,50 грн.

Внаслідок рішення ДПА у Львівській області №13114/10/25-005/748 від 22.08.2006р. ДПІ у Галицькому районі м. Львова прийняла податкове повідомлення-рішення форми «Р»№/3/20023 від 22.08.2006р., яким визначила ПП «Галфінпром»нову суму податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі 1323354,00 грн., з якої основний платіж –882236,00 грн., штрафні (фінансові) санкції –441118,00 грн.

ПП «Галфінпром»(Покупець) згідно з договором купівлі-продажу б/н від 29.10.2004р. та договором поставки №1025/02 від 25.10.2004р., укладених з ТзОВ «Торгово-фінансова компанія»(Продавець), придбало основні фонди, розташовані у м. Львові по вул. Угорській, 14, на загальну суму 5390194,40 грн., у тому числі податок на додану вартість 898365,73 грн.

На підставі рішення власника ПП «Галфінпром»№1/05 від 10.03.2005р. вищенаведені основні засоби загальною вартістю 4491828,66 грн. (без ПДВ) передані як внесок до статутного фонду Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніко-експо»згідно з актами прийому-передачі від 14.03.2005р. Дані  обставини позивачем та відповідачем не заперечуються.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заслухавши пояснення представників у судових засіданнях, суд встановив наступне.

Згідно із ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1, п. 4 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Акт перевірки, договори, у даному випадку є належними та допустимими доказами, у розумінні ст. 70 КАС України.

Апеляційний господарський суд при прийнятті ухвали погоджується з місцевим господарським судом у наступному.

Відповідно до пп.3.2.8 п.3.2 ст.3 Закону України «Про податок на додану вартість»не є об’єктом оподаткування операції з передачі основних фондів як внеску до статутного фонду юридичної особи для формування її цілісного майнового комплексу в обмін на емітовані нею корпоративні права, у тому числі при ввезенні основних фондів на митну територію України (крім підакцизних товарів) або їх вивезенні за межі митної території України; поставки за компенсацію сукупних валових активів платника податку (з урахуванням вартості гудвілу) іншому платнику податку.

Згідно з пп.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»(в редакції, чинній в період здійснення описаних в Акті перевірки господарських операцій) у разі, коли  платник податку здійснює операції з поставки товарів (робіт, послуг), що звільнені від оподаткування або не є об’єктом оподаткування згідно зі статтями 3 та 5 цього Закону, суми податку, сплачені (нараховані) у зв’язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації, відносяться відповідно до складу валових витрат виробництва (обігу) та на збільшення вартості основних фондів і нематеріальних активів і до податкового кредиту не включаються

Відповідно до пп.1.28.2 п.1.28 ст.1 Закону України “Про оподаткування прибутку підприємств” пряма інвестиція –це господарська операція, яка передбачає внесення коштів або майна до статутного фонду юридичної особи в обмін на корпоративні права, емітовані такою юридичною особою.

У зв’язку з вищенаведеним, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що операція з передачі позивачем основних засобів як внеску до статутного фонду ТзОВ «Юніко-експо»є прямою інвестицією і не підпадає під ознаки операції з поставки товарів (робіт, послуг), наведеної в п.1.4 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», і тому до неї не можуть застосовуватись положення пп.7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»(в редакції, чинній в період здійснення описаних в Акті перевірки господарських операцій).

Судом апеляційної інстанції також враховано те, що пункт 4.5 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», який (пункт) єдиний в цьому Законі передбачає перерахування (коригування) податкового кредиту, також не вимагає у даному випадку (при передачі основних фондів в статутний фонд юридичної особи) коригувати суму податкового кредиту з податку на додану вартість.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції в тому, що є безпідставним висновок відповідача про порушення позивачем  пп.7.4.1, 7.4.2 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»та необхідність коригування податкового кредиту шляхом його зменшення на суму податку, який припадає на незамортизовану частину основних фондів.

У зв’язку з вищенаведеним місцевий господарський суд правомірно визнав донарахування податкового зобов’язання з податку на додану вартість у розмірі  1323354,00 грн., з якої основний платіж –882236,00 грн. штрафні (фінансові) санкції –441118,00 грн. неправомірним.

Згідно із ч.1, ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному , повному та об’єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 86, 198, 200, 205, 206, Кодексу адміністративного судочинства України, -

Львівський апеляційний господарський УХВАЛИВ:

Залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду –без змін.

Дана ухвала набирає законної сили та може бути оскаржена в порядку і строки, визначені ст.ст.212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дана ухвала складена в повному обсязі 24.12.2007р.

Головуючий-суддя                                                            Процик Т.С.

суддя                                                            Галушко Н.А.

суддя                                                            Юрченко Я.О.