ВИЩИЙ  ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД  УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2007 р.
№ 14/71

Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі:

головуючого:
Першикова Є.В.,

суддів:
Данилової Т.Б.,

Ходаківської І.П.,

розглянула

касаційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю "Мікрофарм" (далі Товариство)

на постанову
Луганського апеляційного господарського суду

від
21.06.07

у справі
№ 14/71

господарського суду
Луганської області

за позовом
Товариства

до
приватного підприємства "Дельта 2002" (далі Підприємство)

про
стягнення пені 12 323,84 грн., розірвання договору та стягнення передплати у сумі 79 140,00 грн.

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:
Сиротенко С.Є. (за дов. б/н від 15.05.06)
- у судовому засіданні 11.10.07;

- відповідача:
не з'явились.

Ухвалою від 13.08.07 колегії суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючого –Першикова Є.В., суддів –Савенко Г.В.,

Ходаківської І.П., утвореному розпорядженням заступника Голови Вищого господарського суду України від 09.04.04, касаційна скарга Товариства б/н від 09.07.07 була прийнята до провадження, розгляд справи призначено на 20.09.07, без початку перегляду справи по суті.

У зв’язку з перебуванням суддів Савенко Г.В., Ходаківської І.П. у черговій відпустці, розпорядженням від 17.09.07 заступника Голови Вищого господарського суду України для розгляду справи № 14/71 господарського суду Луганської області, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 20.09.07, було створено колегію суддів у наступному складі: головуючий –

Першиков Є.В., судді –Муравйов О.В., Данилова Т.Б.

З метою створення належних умов щодо захисту сторонами своїх прав та інтересів безпосередньо у судовому засіданні, ухвалою від 20.09.07 розгляд справи було відкладено на 11.10.07, без початку перегляду справи по суті.

Вказані ухвали суду були направлені сторонам у справі в установленому порядку, документів які б свідчили про їх неотримання сторонами у справі до Вищого господарського суду України не надходило, отже усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

На день розгляду справи у судовому засіданні 11.10.07 будь-яких письмових заяв та клопотань від учасників судового процесу щодо відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У судове засідання 11.10.07, в якому справа розглядалась по суті, представники Підприємства не з’явились.

Враховуючи, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка без поважних причин у судове засідання не тягне за собою перенесення розгляду справи на інші строки, а від Підприємства повідомлень щодо неможливості участі у судовому засіданні 11.10.07 до колегії суддів Вищого господарського суду України не надходило, справа розглядалась за наявними матеріалами справи за участі представника Товариства.

У зв'язку з значною завантаженістю судді Муравйова О.В., для розгляду справи № 14/71 господарського суду Луганської області, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 11.10.07, розпорядженням від 10.10.07 заступника Голови Вищого господарського суду України створено колегію суддів Вищого господарського суду України у складі: головуючий –

Першиков Є.В., судді –Данилова Т.Б., Ходаківська І.П., яка розглядає справу по суті.

Про вказані обставини представника Товариства було повідомлено на початку судового засідання 11.10.07. Відводів складу колегії суддів Вищого господарського суду України не заявлено.

За згодою представника Товариства, відповідно до ч. 3 ст. 77, ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11.10.07 було оголошено перерву до 01.11.07 для виготовлення та оголошення вступної та резолютивної частин постанови Вищого господарського суду України.

У судове засідання 01.11.07 представники сторін не з'явились у зв'язку з чим повний текст постанови Вищого господарського суду України направляється учасникам судового процесу поштою в установленому законом порядку.

Рішенням від 16.04.07 господарського суду Луганської області (суддя Лісовицький Є.А.) позовні вимоги Товариства задоволено.

Розірвано договір від 22.02.06, укладений між Товариством та Підприємством.

З Підприємства на користь Товариства стягнуто 12 323,84 грн. пені,

79 140,00 грн. передплати, 999,64 грн. витрат по сплаті державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що зміна законодавства Російської Федерації, яка відбулась за півтора року до укладення спірного договору, не є форс-мажорною обставиною, що звільняє Підприємство від обов'язків за спірним договором та застосування до нього штрафних санкцій за його прострочення.

Постановою від 21.06.07 Луганського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючого –Медуниці О.Є., суддів –Перлова Д.Ю., Якушенко Р.Є.) апеляційну скаргу Підприємства задоволено частково.

Рішення від 16.04.07 господарського суду Луганської області скасовано частково щодо задоволення вимог Товариства про розірвання договору від 22.02.06 № 20/02 та стягнення передплати в сумі 79 140,00 грн.

В решті рішення від 16.04.07 господарського суду Луганської області (щодо стягнення пені в сумі 12 323,64 грн.) залишено без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги розподілено пропорційно задоволених вимог.

При винесенні вказаної постанови апеляційний суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції було неправомірно задоволено клопотання Товариства про доповнення початкових позовних вимог про стягнення пені, вимогами про розірвання договору та стягнення сплаченої за ним передплати, оскільки такі вимоги є взаємовиключними.

Не погодившись з постановою апеляційної інстанції Товариство звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову від 21.06.07 Луганського апеляційного господарського суду в частині скасування рішення від 16.04.07 господарського суду Луганської області щодо задоволення вимог Товариства про розірвання договору від 22.02.06 № 20/02 та стягнення передплати в сумі 79 140,00 грн. скасувати, тобто залишити в силі рішення від 16.04.07 господарського суду Луганської області повністю.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що при винесенні оскарженого судового акту було порушено норми матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 549, 611, 615, 651, 653, 693 Цивільного кодексу України, ст. 230 Господарського кодексу України, ст.ст. 22, 61-63, 99, 104 Господарського процесуального кодексу України.

У своєму відзиві на касаційну скаргу Підприємство щодо доводів скаржника заперечує, вважаючи їх безпідставними, у зв'язку з чим просить касаційну скаргу Товариства залишити без задоволення, а оскаржену постанову –без змін.

До початку розгляду справи по суті, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначила, що, з урахуванням того, що в матеріалах справи наявна лише одна касаційна скарга (Товариства), то справа переглядається в межах, визначених даною касаційною скаргою, та з урахуванням вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, додаткові доводи та вимоги судом до уваги не приймаються.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України наголосила, що оскільки скаржником фактично ставиться питання лише щодо правомірності застосування апеляційним судом норм процесуального закону, зокрема, щодо правил об'єднання та доповнення позовних вимог, а Підприємством правильність застосування при винесенні оскарженого судового рішення норм матеріального права не заперечується, то справа переглядається судом касаційної інстанції лише щодо перевірки вказаних процесуальних обставин.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу, відзив на касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника сторони, суддю-доповідача по справі, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовий аналіз матеріалів справи свідчить, що в лютому 2007 року Товариство звернулось до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з Підприємства штрафу у зв'язку з простроченням поставки товару за договором № 20/02 від 22.02.06 у розмірі 12 323,84 грн.

Після прийняття судом вказаної позовної заяви до провадження, Товариством в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України було подано заяву про доповнення позовних вимог (а.с. 27) вимогами про розірвання договору № 20/02 від 22.02.06 та стягнення суми попередньої оплати, сплачної на виконання зазначеного договору у розмірі 79 140,00 грн. Вказана заява ухвалою від 26.02.07 господарського суду Луганської області була задоволена.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями на підставі матеріалів справи 22.02.06 між Товариством та Підприємством було укладено договір

№ 20/02 від 22.02.06 (далі Договір), згідно умов якого та додатку до нього № 1 Підприємство взяло на себе зобов'язання поставити Товариству товар –

Хладон-11 у загальній кількості 12 тон на загальну суму 840 000,00 грн. разом з ПДВ партіями по 4 тони, а саме: 4 тони у квітні 2006 року, 4 тони у липні 2006 року, 4 тони у грудні 2006 року, протягом 15 днів з дня надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Підприємства згідно графіку оплати: платіж № 1 –20 000,00 грн. до 01.03.06.

При цьому, встановлено, що сплата за кожну партію товару здійснюється наступним чином: перша партія товару 65% - 172 000,00 грн. за 15 днів до поставки, 35% - 88 000,00 грн. протягом трьох календарних днів з моменту поставки товару; друга партія товару 65% - 182 000,00 грн. за 15 днів до поставки, 35% - 98 000,00 грн. протягом трьох календарних днів з моменту поставки товару; третя партія товару 65% - 182 000,00 грн. за 15 днів до поставки, 35% - 98 000,00 грн. протягом трьох календарних днів з моменту поставки товару.

Згідно п. 6.2 Договору продавець (Підприємство) сплачує покупцю (Товариству) штраф в розмірі облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожний день прострочення.

На підставі наданих сторонами доказів по справі судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконання умов Договору платіжним дорученням № 7891 від 22.02.06 Товариство перерахувало на банківський рахунок Підприємства 20 000,00 грн., а також у цілях поставки першої партії товару платіжним дорученням № 160 від 21.04.06 –179 140,00 грн.

При вирішенні спору по суті попередніми судовими інстанціями встановлено, що з метою виконання умов Договору, Підприємством було укладено договір № 4 від 20.02.06 на постачання Хладону-11 в кількості 12 тон з російським товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "МеталлХимСнаб" (далі Фірма), яка листом від 21.06.06 № 47 повідомила, що у зв'язку із забороною вивозу Хладону-11 із Росії, необхідно отримання спеціального дозволу на вивіз даної продукції. Такий дозвіл на вивіз було отримано, але у зв'язку зі змінами відносно отримання спеціального дозволу на експорт на Україну, дія старого дозволу була призупинена та анульована з 28.04.06.

Місцевим та апеляційним судами встановлено, що всупереч умов Договору, у передбачений ним строк Підприємством товар Товариству поставлено не було, водночас листом від 30.06.06 за № 77 Підприємство факт порушення Договору визнало й повідомило, що непоставка товару має місце через складнощі з отриманням дозволів на ввезення товару з Росії.

На підставі матеріалів справи попередніми судовими інстанціями встановлено, що 16.11.06 Товариство звернулось до Підприємства з вимогою поставити товар або повернути грошові кошти, оскільки Підприємство не виконувало свої зобов'язання за Договором на протязі шести з половиною місяців.

На підставі наданих сторонами доказів по справі судовими інстанціями встановлено, що Підприємство повернуло Товариству грошові кошти на загальну суму 120 000,00 грн.

Вирішуючи спір попередні судові інстанції встановили, що Договором не передбачалось, що товар повинен бути ввезений з Росії, а також що Продавець зобов'язаний ввозити товар (Хладон-11) особисто або через посередників.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що заперечуючи щодо позовних вимог Підприємство наполягає на наявності форс-мажорних обставин, внаслідок яких ним не було виконано зобов'язання по укладеній угоді, та зазначає, що у зв'язку з виконанням спірного Договору у нього виникли обставини непереборної сили, оскільки у зв'язку зі зміною в Російській Федерації правил експорту Хладону-11 відповідно до міжнародних домовленостей (Монреальський протокол), отримані ТОВ "Фірма МеталлХимСнаб" дозволи і ліцензії втратили силу, а за таких обставин постачання Хладону-11 на територію України стало неможливим, про що Підприємство повідомило Товариство листом від 30.06.06.

Вирішуючи спір місцевий та апеляційний суд прийшли до висновку, що обставини, на які посилається Підприємство, не є надзвичайними, оскільки нормативні документи Уряду Російської Федерації, на які він посилається як на доказ наявності форс-мажорних обставин, були прийняті задовго до укладення сторонами Договору. Так, наказ Федеральної служби з екологічного, технологічного та атомного надзору № 101 був прийнятий 24.09.04, постановами Уряду Російської Федерації від 08.05.96 № 562 та від 09.12.99

№ 1368 особливий порядок експорту з Російської Федерації Хладону-11 введено з 01.03.00.

Колегія суддів Вищого господарського суду України враховує, що згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання –відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Виходячи зі змісту ст. ст. 546, 548, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов'язання. Також, правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст. 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що згідно положень ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

За змістом ст. 550 Цивільного кодексу України, управнена сторона має право на неустойку, яке виникає незалежно від наявності у неї збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов’язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Юридичний аналіз наведених правових положень свідчить, що неустойка (штраф, пеня) не є зобов’язанням, а являється санкцією за невиконання або неналежне виконання зобов’язання.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що оскільки неустойка (штраф, пеня) не є зобов’язанням, розірвання договору не позбавляє кредитора права на неустойку, що може бути нарахована за період з моменту виникнення прострочення виконання зобов’язань до моменту розірвання договору.

Отже, аналіз наведених правових норм свідчить, що невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання може потягнути за собою такі наслідки: повернення суми попередньої оплати, сплата неустойки, розірвання договору. При цьому, чинним законодавством не встановлено обмежень згідно яких управнена сторона не може вимагати комплексного застосування таких наслідків.

Разом з тим, щодо застосування судом апеляційної норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Виходячи з приписів господарського процесуального законодавства позов складається з трьох елементів: предмет, підстава та зміст. Зокрема, предмет позову –це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою визначені правові наслідки.

Також, колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що ст. 58 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

Правовий аналіз наведеної статті свідчить, що позивач наділений правом об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог за умови, якщо такі вимоги є взаємопов'язаними між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава виникнення – це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги.

Доказами в господарському судочинстві є будь-які відомості, отримані у визначеному законом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких обґрунтовуються вимоги і заперечення осіб, що беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.

Отже, можна об'єднувати вимоги, якщо обставини, на яких вони ґрунтуються, підтверджуються тими самими доказами. Позивач має право об'єднати в одній позовній заяві не лише вимоги до одного відповідача, а й вимоги до кількох відповідачів за умови, що ці вимоги пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Об'єднання позовів дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин.

Попередніми судовими інстанціями встановлено, що підставою для визначених Товариством позовних вимог є прострочення Підприємством поставки товару згідно Договору та втрата інтересу з боку Товариства щодо його можливого виконання в подальшому.

З урахуванням наведеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що клопотання Товариства про доповнення позовних вимог було задоволено місцевим судом з порушенням ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що доводи, викладені Товариством в касаційній скарзі, є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються зібраними по справі доказами і відповідають вимогам закону.

На підставі викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судом апеляційної інстанції було помилково застосовано норми процесуального права, в той час, як судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Мікрофарм" б/н від 09.07.07 задовольнити.

Постанову від 21.06.07 Луганського апеляційного господарського суду у  справі № 14/71 господарського суду Луганської області скасувати, а рішення від 16.04.07 господарського суду Луганської області у даній справі залишити без змін.

Головуючий
Є.Першиков

судді:
Т.Данилова

І.Ходаківська