ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

11.12.07                                                                                           Справа№ 10/272А

За позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до відповідача Відкритого акціонерного товариства „Львівське АТП-14631”, м. Львів

Про стягнення 60 753 грн. 04 коп.

Суддя: Довга О.І.

При секретарі: Яремчук С.М.

Представники сторін:

Від позивача :        не з‘явився

Від відповідача:   Романушко П.П.  –представник  по довіреності  № б/н від 14.11.2005 року

Представникам сторін роз’яснено процесуальні права та обов’язки, передбачені ст. ст. 49, 51 КАС України. Сторони подали письмове клопотання про відмову від технічного запису судового процесу, відтак технічний запис судового процесу у справі не проводився.

Суть спору:

Позов заявлено Львівським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів до ВАТ „Львівське АТП-14631” про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в розмірі 60 753 грн. 04 коп.

Ухвалою від 27.09.2007 р. відкрито провадження у справі, призначено попереднє судове засідання. Ухвалою від 23.10.2007 р. судом закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 20.11.2007 р. розгляд справи відкладено на 05.12.2007 р. В судовому засіданні 05.12.2007 р.  відкладено розгляд  справи на 11.12.2007 року.

В попередніх  судових  засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, а саме: в порушення ст. 19 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні” №875 від 21.03.1991 р. (далі –Закон) відповідачем протягом 2006 року не створено 9 робочих місць для інвалідів. Тому, відповідно до ст. 20 Закону ВАТ „Львівське АТП-14631” нараховано адміністративно-господарські санкції та пеню в розмірі 60 753 грн. 04 коп., які відповідачем в добровільному порядку не сплачено. Просить позов задоволити повністю, стягнути з ВАТ „Львівське АТП-14631” адміністративно-господарські санкції та пеню в розмірі 60 753 грн. 04 коп.

Відповідач проти позову заперечив повністю з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву, а саме: ВАТ „Львівське АТП-14631” було вжито всіх залежних від нього заходів щодо недопущення порушення ст. 19 Закону, а відтак, зазначає, що в порядку ст. 218 ГК України звільняється від господарсько-правової відповідальності за порушення ст. 19 Закону у формі сплати адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 60 753 грн. 04 коп. Просить у позові відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Відповідно до ст. 19 Закону для підприємств, установ, організацій, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік. Підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Разом з тим, відповідно до ст. 181 Закону, ст. 9 Закону України „Про реабілітацію інвалідів в Україні” №2961 від 06.10.2005 р., ст. 18 Закону України „Про зайнятість” №803 від 01.03.1991 р., п. 10 „Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №314 від 03.05.1995 р. (далі –Положення), із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №19 від 10.01.2002 р. (яке було чинним на час оспорюваного періоду) працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів.

Відповідно  до п. 1 Положення  про фонд соціального  захисту інвалідів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року  № 1434, у складі  Міністерства праці  діє Фонд  соціального захисту   інвалідів. П.3  цього Положення  передбачено, що одним з основних  завдань Фонду є здійснення  контролю за  додержанням  підприємствами, установами, організаціями всіх форм  власності і господарювання нормативів робочих місць для забезпечення працевлаштування  інвалідів. Згідно з підпунктом 6 пункту 4 цього Положення, Фонд відповідно до покладених на нього  завдань  сприяє  створенню робочих місць  для працевлаштування  інвалідів.

Згідно з п. 3. Положення робоче місце інваліда вважається створеним якщо воно введено в дію шляхом працевлаштування на ньому інваліда.

Аналіз наведених положень чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що підприємство зобов’язане створити (пристосувати) робочі місця для працевлаштування інвалідів в межах нормативу, передбачено ст. 19 Закону та обов’язок щодо забезпечення працевлаштування інвалідів на підприємстві в межах нормативу, передбаченого ст. 19 Закону лежить як на підприємстві так і на органах працевлаштування.

Окрім наведеного слід зазначити, що підприємство відповідно до вимог  Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів  України  від 03.05.1995 року № 314  та ст. 18 ЗУ № 875-ХП зобов’язані створити робочі місця в межах встановленого нормативу, які б відповідали професійним, фізичним можливостям інвалідів з врахуванням анатомічних дефектів чи нозологічних форм захворювання.

Стаття 17 ЗУ 875-ХП також передбачає, що з метою реалізації творчих та виробничих здібностей інваліда та з врахуванням індивідуальних програм реабілітації  їм забезпечується право працювати. Тобто, забезпечуючи право на працю інвалідам,  законодавець зобов’язує створити такі умови праці інваліду, щоб в першу чергу не погіршувалось його здоров’я від несприятливих, непристосованих робочих місць.

Таким чином, без наявності інваліда з історією хвороби чи інформації про такого  інваліда, групи інваліда, яка б містила дані про професійні, фізичні можливості інваліда з врахуванням анатомічних дефектів чи нозологічних форм захворювання, створити робоче місце, яке б відповідало вимогам Закону України № 875-ХП неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем, відповідно до наказу № 110 від 27 грудня 2005 року, у ВАТ „Львівське АТП-14631” для працевлаштування інвалідів, за рахунок власних коштів, створено 13 робочих місць, у т.ч. –водіїв – 10 місць, слюсарів по ремонту автомобілів –3 місця. Наказом № 110 від 27 грудня 2005 року створено спеціальну комісію для атестації робочих місць для працевлаштування інвалідів та затверджено Положення про робоче місце інваліда і про порядок працевлаштування інвалідів у ВАТ „Львівське АТП-14631”.

Про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів, ВАТ „Львівське АТП-14631”, у встановленому законом порядку, протягом оспорюваного періоду щомісяця подавало до Личаківського районного центру зайнятості м. Львова звітність Форми № 3-ПН.

Відповідно до Звіту відповідача про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 рік по формі №10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2006 році становила 449 осіб. Чисельність інвалідів –штатних працівників, які повинні працювати у відповідача на робочих місцях, створених ВАТ „Львівське АТП-14631” відповідно до чотирьохвідсоткового нормативу, у 2006 році становила 18 осіб, тоді як середньооблікова кількість інвалідів, які працювали у відповідача у 2006 році становила 9 осіб.

Як зазначено в позовній заяві у 2006 році у ВАТ „Львівське АТП-14631” непрацевлаштовано  9 інвалідів.

Згідно з ст. 20 Закону підприємства, установи, організації,  які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Середньорічна заробітна плата штатного працівника на підприємстві відповідача у 2006 році становила 6628 грн. 06 коп., сума адміністративно-господарських санкцій становить 60 753 грн. 04 коп., яку ВАТ „Львівське АТП-14631” самостійно не оплатило.

Ст. 216 ГК України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами.

Згідно з ст. 238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської відповідальності до суб’єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 8 ст. 69 ГК України підприємство з правом найму робочої сили забезпечує визначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, інших категорій громадян, які потребують соціального захисту. Відповідальність підприємства за невиконання даної вимоги встановлюється законом.

Порядок, підстави застосування адміністративно-господарських санкцій за нестворення робочих місць на підприємстві (незабезпечення працевлаштування інвалідів) визначається ст. ст. 19, 20 Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Ст. 11 КАС України передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у 2005-2006 роках було вжито ряд заходів, передбачених чинним законодавством України, щодо недопущення порушення ст. 19 Закону, про що свідчить наступне:

- відповідачем у 2005 році було створено (пристосовано) робочі місця для працевлаштування інвалідів в межах нормативу, передбаченого ст. 19 Закону, що підтверджується наявним у справі  наказом № 110 від 27 грудня 2005 року;

- протягом 2006 року ВАТ „Львівське АТП-14631” у встановленому законом порядку щомісяця інформувало органи працевлаштування, зокрема Личаківський районний центр зайнятості м. Львова про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів у ВАТ „Львівське АТП-14631”, про що свідчать наявні у справі копії звітів за січень –грудень 2006 року Форми № 3-ПН із відміткою органу працевлаштування про їх подання, лист Личаківського районного центру зайнятості м. Львова від 18.07.2007 № 1696/06, в якому зазначено, що скерування інвалідів у ВАТ „Львівське АТП-14631” на створені для них робочі місця „водія автомобіля (автобуса)” та „слюсаря по ремонту автомобілів” не видавалися у зв’язку із відсутністю даної категорії інвалідів на обліку у Личаківському районному центрі зайнятості м. Львова;

- жодному інваліду, який виявив намір працевлаштуватися у відповідача, не відмовлено у працевлаштуванні, про що свідчить довідка ВАТ „Львівське АТП-14631” від 20.11.2007 № 11-1059. Докази, які б спростовували інформацію, викладену у вищезазначеній довідці в матеріалах справи відсутні.

- протягом 2006 року у ВАТ „Львівське АТП-14631” прийнято на роботу чотири інваліди, з урахуванням чого загальна кількість працюючих інвалідів у відповідача станом на грудень 2006 року становила 12 осіб.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що відповідач вжив усіх залежних від нього заходів, передбачених чинним законодавством України, щодо недопущення порушення ст. 19 Закону, а тому в порядку ст. 218 ГК України на відповідача не може бути покладено господарсько-правову відповідальність у формі сплати адміністративно-господарських санкцій за нестворення у 2006 році 9 робочих місць для інвалідів, тобто непрацевлаштування 9 інвалідів, що сталося не з його вини.

Таким чином, на підставі вищевказаного суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 60 753 грн. 04 коп.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог  ст. 94 КАС України судові витрати  з відповідача  не стягуються.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 86, 94, 158, 160, 161, 162, 163 КАС України, ст. 218 ГК України суд –

ПОСТАНОВИВ:

У  задоволенні  адміністративного  позову  відмовити повністю.

Суддя                                                                                          Довга О.І.

Постанова може бути оскаржена в порядку та в строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова вступає в законну силу відповідно до ст.254 КАС України, після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Главою І „Апеляційне провадження” Розділу ІV КАС України.

Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти  днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України –з дня складення у повному обсязі.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя                                                                                                       Довга О.І.